Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

· В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, вказавши, що 23.05.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір "Автопакет" № 128/АП/2007-840, у відповідності до котрого банк надав позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 12060,00 доларів США зі сплатою 14,4% річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном погашення кредиту - 22.05.2014 року. 26 липня 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду до вказаного договору, якою визначено кінцевий термін погашення кредиту - 22 травня 2015 року. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язаний повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами шляхом сплати щомісячної плати мінімально необхідного платежу в розмірі, який визначений графіком. Позичальник зазначені умови договору порушив. Залишок по поверненню кредиту станом на 02.07.2014 року складає 9736,06 доларів США, по сплаті нарахованих відсотків - 2820,16 доларів США. За невиконання позичальником зобов'язань відповідно до умов договору банком було нараховано позичальнику неустойку: за п. 5.1 договору - 12928,58 грн., за п. 5.2 - 5760,54 грн., за п. 5.3 - 10951,35 грн. Оскільки співвідповідач [PERSON] зобов'язалась перед банком порукою за належне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість в сумі 12556,22 доларів США заборгованості за тілом кредиту та відсотками, 29640,47 грн. пені та штрафних санкцій, а також витрати із сплати судового збору у розмірі 1782,23 грн. В судовому засіданні 18.12.2014 року представник позивача позовні вимоги збільшила, остаточно просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 12556,22 доларів США заборгованості за тілом кредиту та відсотками, 33725,89 грн. пені та штрафних санкцій, а також витрати із сплати судового збору у розмірі 1782,23 грн. В судове засідання 22.12.2014 року представник позивача, будучи повідомленою в установленому порядку про час та місце судового розгляду, не з'явилася, в позовній заяві наявне клопотання про розгляд справи за відсутності в судовому засіданні представника позивача в разі його неявки. Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечила і просить в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що договір між сторонами не укладений, а всі дії, вчинені сторонами одна одній, є такими, що здійснені безпідставно, оскільки невід'ємною частиною кредитного договору вважався додаток № 1 - повідомлення позичальника - фізичної особи про умови надання споживчого кредиту з додатком, яким визначається графік платежів за договором. Такий графік як додаток до додаткової угоди, на котру посилається позивач, не був наданий позичальнику та поручителю, ними не погоджувався і не підписувався, а відтак розмір щомісячних платежів додатковою угодою не визначений, хоча є істотною її умовою. При цьому частину кредиту було сплачено і востаннє він сплачувався позичальником в 2013 році; будь-яких додаткових коштів після укладення додаткової угоди відповідач не отримував, йшлося про ті ж самі кредитні кошти, що були отримані в 2007 році за основним договором. Термін договору не закінчився, а позичальник, за відсутності графіка погашення платежів, вправі погасити кредит і в останній день дії договору. Позивачем не вказано підстав нарахованих штрафних санкцій і довільно розраховано їх розмір, тому їх стягнуто також бути не може. Крім того, [PERSON] вказана як поручитель лише в додатковій угоді, а також позивачем не надано доказів отримання нею письмової претензії від 4.07.2014 року, тому вона не може нести відповідальності разом зі [PERSON] Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних мотивів. Встановлено, що 23.05.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником котрого є позивач, як позикодавцем, [PERSON] як позичальником та [PERSON] як поручителем було укладено договір «Автопакет» № 128/АП/2007-840 (далі - договір), у відповідності до котрого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 12060,00 доларів США з умовою сплати 14,4% річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном погашення кредиту - 22.05.2014 року. Вказана сума кредиту була отримана позичальником 23.05.2007 року, про що свідчать квитанції, наявні в матеріалах справи (а.с. 19). Пунктом 2.2.1 договору обумовлено, що позичальник повертає кредит та сплачує банку відсотки у порядку, передбаченому п. 2.2.3 цього договору, шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 228 доларів США 38 центів. Пунктом 2.2.3 договору детально визначено строки та порядок внесення кожного чергового мінімального платежу. За вказаним договором співвідповідач як поручитель погодилась на наступні запропоновані банком умови: п. 3.2.1. Згідно з цим договором поручитель безвідзивно та безспірно зобов'язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з цього договору. Поручитель відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і позичальник. п. 3.2.2. позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банка вимагати виконання зобов'язань, вказаних у цьому договорі, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. п. 3.2.5. Банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із цього договору, при умові, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконанні, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). п. 3.2.6. Поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання по цьому договору не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання повідомлення від банку. п. 3.2.8. Повідомлення, що направляється банком поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у Договорі) чи надано особисто поручителю. Зазначені обставини підтверджуються вище зазначеним договором, копія котрого наявна в матеріалах справи. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON], наданим позивачем і наявним в матеріалах справи, позичальник почав допускати прострочення, починаючи з грудня 2008 року, а востаннє перед зверненням банку до суду вносив кошти на погашення кредиту та процентів за користування ним в квітні 2013 року. 14.06.2011 року відповідачі звернулися до позивача з пропозицією реструктуризації заборгованості за кредитним договором, про що свідчать заповнені ними анкета позичальника на реструктуризацію та анкета поручителя на реструктуризацію, а також заява [PERSON] від 14.06.2011 року, копії котрих наявні в матеріалах справи. 26.07.2011 року позивачем було запропоновано відповідачам укладення додаткової угоди № 2 до договору - викладення змісту основного договору в новій редакції. В тексті запропонованої додаткової угоди (абз. 2 п. 1.1) було вказано, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу визначається графіком, який мав би бути доданий до договору, а кінцевий строк повернення кредиту визначено при умові виконання позичальником умов цього договору (п. 1.1.1) - 22.05.2015 року. Із вказаних умов вбачається, що строк остаточного повернення кредиту запропоновано обумовити своєчасною сплатою мінімально необхідних платежів позичальником. Сторінки з першої по восьму зазначеної додаткової угоди були підписані позичальником, поручителем та позикодавцем, однак графік платежів сторонами не був погоджений. Так, представники сторін в судовому засіданні визнали, що ані позичальник, ані поручитель такого графіка не підписали, він підписаний лише представником банку. Відповідачі заперечують факт узгодження між сторонами договору будь-якого графіка платежів як додатка до додаткової угоди. Разом з тим, в тексті запропонованої банком додаткової угоди сума мінімально необхідного платежу, порядок та строки внесення мінімально необхідних платежів не вказані. За відсутності суми і строків внесення мінімально необхідних платежів неможливо встановити, що є належним виконанням договору позичальником, а отже в якому саме випадку строк остаточного повернення кредиту настає 22.05.2015 року. Із зазначеного суд робить висновок про те, що істотні умови договору в додатковій угоді № 2 від 26.07.2011 року в установленому порядку сторонами не були погоджені, а отже, її не можна вважати укладеною. Разом з тим, оскільки додатковою угодою № 2 планувалось викласти основний договір в новій редакції і така додаткова угода не є укладеною, будь-якої додаткової суми кредиту позичальнику не надавалось, а процентна ставка не змінювалась, тому у правовідносинах, що виникли між сторонами, слід керуватися в належній формі укладеним договором «Автопакет» № 128/АП/2007-840 від 23.05.2007 року, згідно котрого строк виконання зобов'язання з повернення кредиту в повному розмірі настав 22.05.2014 року. Кредит своєчасно повернено не було, по сумі кредиту та відсотків за користування ним в позичальника виникла наступна заборгованість: · по тілу кредиту - 9736,06 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти згідно офіційного курсу НБУ станом на 2.07.2014 року 1183,3402 грн. за 100 доларів США становить 115210,71 грн., · по відсотках за користування кредитом - 2820,16 доларів США (еквівалент - 33372,12 грн.), а всього - 12556,22 доларів США (еквівалент - 148582,83 грн.). 4.07.2014 року позивачем надіслано позичальнику та поручителю письмові претензії про суму заборгованості перед банком, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії зазначених претензій з вихідним штампом банку та з вих. №№ 59/07/2-3637 і 59/07/2-3636. Суд не бере до уваги заперечень представника відповідачів щодо ненадання доказів отримання поручителем вказаної претензії, оскільки банком подано вказану позовну заяву до суду із такою претензією як додатком до матеріалів позовної заяви і її було вручено співвідповідачу особисто. Таким чином, вище вказану суму боргу по тілу кредиту та відсотках за користування ним слід стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача. Разом з тим, розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язань зі сплати кредиту та процентів за користування ним не доведено позивачем, оскільки за основу її нарахування в наданому позивачем розрахунку взято неузгоджені умови (розмір несвоєчасно внесених платежів) неукладеної додаткової угоди. Безпосередню підставу штрафу, обумовленого в позовній заяві пунктом 5.2 договору, взагалі не вказано, оскільки позивач обмежився лише зазначенням переліку пунктів договору, за порушення котрих така відповідальність могла б настати, і не вказав, яке саме порушення в даному випадку допущено. Таким чином, в частині стягнення нарахованих банком пені та штрафів суд вважає за необхідне позивачеві відмовити. Судові витрати у справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем, в сумі 1782,23 грн., та підлягають стягненню на його користь з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто в сумі 1485,83 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial