Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку, і в обґрунтування позовних вимог вказала про те, що з 01.08.1989 року вона працювала у відповідача 18.01.2017р. була звільнена з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору. При звільнені зі нею не був проведений повний розрахунок, не виплачена заробітна плата з вересня 2016р, також не виплачена вихідна допомога у розмірі 3-х середньомісячних заробітних плат. У зв'язку з тим, що позивачці при розрахунку не була виплачена заробітна плата, вона змушена звернутися до суду і просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але невиплачену заробітну плату з вересня 2016 року, стягнути вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Вислухавши думку сторін, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що 01.08.1989 року її було прийнято на роботу до ПАТ «СМНВО» контролером згідно наказу № 5394/оп від 02.08.1989 року. Згідно наказу по підприємству № 374/вк від 18.01.2017 року позивачку було звільнено з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору, ч.3 ст.38 КЗпП. /а.с.8/ З довідки ПАТ «СМНВО» вбачається, що станом на лютий 2017 року заборгованість підприємства перед [PERSON] становить 17282,58 грн., я яких: 7372,02 грн. заборгованість по заробітній платі, 9910,56 грн. вихідна допомога при звільненні. Стаття 43 Конституції України\~у відповідності зі ст. 23 Загальної декларації прав людини проголосила право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Відповідно до\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникові щомісячно у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Згідно\~ст. 47 КЗпП України\~власник чи уповноважений їм орган зобов'язаний у день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку і зробити з ним розрахунок у терміни, встановлені в ст. 116 даного кодексу, тобто при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Цю саму вимогу містить і ст. 12 Конвенції № 95 Міжнародної Організації Праці про охорону заробітної плати, згідно з якою при припиненні дії трудового договору з працівником проводиться остаточний розрахунок із виплатою усієї належної йому заробітної плати. Борг по заробітній платі позивачки складав на день звільнення 7372,02 грн., та вихідна допомога у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат 9910,56 грн. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі та в розмірі 7372,02 грн. та вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат 9910,56 грн. Згідно\~ст. 117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначених у\~ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.п. 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999р. № 13\~Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, якщо при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільнені, судом буде встановлено, що в день звільнення працівнику не виплачена заробітна плата, то на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення. Відповідно до довідки ПАТ «СМНВО» середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні 2 календарні місяця роботи , перед звільненням , складає 150,16 грн. Відповідно до Наказу №75 від 21.03.2014 року ПАТ "СМНВО" встановлено з 26.05.2014 року всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 4805,12 грн. (з розрахунку 32 дні*150,16 грн./день = 4805,12 грн.) Таким чином, на основі зясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позовна заява [PERSON] до ПАТ «СМНВО» про стягнення не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні є такою, що підлягає частковому задоволенню, відмовивши в частині стягнення інфляційних та компенсаційних витрат.

Outcome: partial