Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивачка - [PERSON] , в особі представника - адвоката Філатова І.Л., звернулася до суду з позовом до відповідача - Первомайського міськрайнного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту та заборону відчуження з усього рухомого та нерухомого майна, яке їй належить. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що у червні 2020 року їй стало відомо, що на все її майно накладено арешт. Зазначила, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон та відчужень майна №214022147 від 25.06.2020 року вбачається, що накладено арешт на її нерухоме майно на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС Первомайського МРУЮ серії АА № 459422 від 30.01.2008 року. Відділ ДВС Первомайського МРУЮ надав їй (позивачці) відповідь, вих. №41798 від 19.08.2020 року, про те, що детальна інформація стосовно виконавчого провадження, по якому було накладено арешт на майно позивачки, не збереглася, так як після передачі виконавчого провадження до архіву його в подальшому було знищено. Таким чином, викладені обставини змусили позивачку звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді від 17.11.2020 року було відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка до суду не з`явилася. 07.12.2020 року її представник - адвокат Філатов І.Л. надав суду клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивачки та вказав, що позов підтримують у повному обсязі та просили позов задовольнити. Представник відповідача: Первомайського міськрайнного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду не з`явився, 07.12.2020 року надав через канцелярію суду заяву з проханням слухати справу без їх участі. Проти задоволення позову не заперечували. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі фактичні обставини справи. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 214022147 від 25.10.2020 року вбачається, що на нерухоме майно позивачки [PERSON] накладено арешт, про що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься реєстраційний номер обтяження 6529262; підстава обтяження: постанова АА № 459422 від 30.01.2008 року, відділ ДВС Первомайського МРУЮ в Миколаївській обл.; тип обтяження: арешт нерухомого майна. Згідно відповіді відділу ДВС Первомайського МРУЮ в Миколаївській області від 19.08.2020 року № 41798, встановити по якому виконавчому провадженню накладено арешт та внесено вищевказане обтяження №6529262 не представляється можливим, оскільки виконавче провадження було передано до архіву та в подальшому знищене, надати точну інформацію щодо особливостей накладення арешту немає можливості. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначене кореспондується зі ст. 321 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до частин 4 та 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи зазначене, а також те, що на сьогоднішній день матеріали виконавчого провадження знищені, - відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий лише за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З абзацу 1 частини 2 цієї статті вбачається, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У своїх позовних вимогах позивач просить зняти арешт та заборону відчуження з усього рухомого та нерухомого майна, що йому належить, проте згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 214022147 від 25.06.2020 року арешт накладено на все нерухоме майно [PERSON] . Таким чином, враховуючи зазначене, а також те, що накладення арешту на нерухоме майно позивача порушує його право власності, оскільки він позбавлений змоги у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном на власний розсуд, суд приходить до висновку про те, що на даний час відсутні законні підстави для арешту нерухомого майна позивачки, а тому вважає за необхідне позовну заяву задовольнити частково, а саме в частині зняття арешту з нерухомого майна. На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.15, 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: partial