Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач), про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив стягнути з Відповідача на його користь 85 589,44 грн., з яких 78 989, 84 грн. - основне зобов'язання, 5 803,54 грн. - 3% річних за користування коштами, 796,06 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначив, що 03.02.2012р. між ним та Відповідачем було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. За умовами договору Відповідач отримав від Позивача 39 900,00 грн., що станом на момент укладення договору за офіційним курсом НБУ становило 5 000 доларів США, про що прямо вказано в договорі. За вказаним договором позики Позичальник зобов'язувався повернути суму позики Позикодавцеві не пізніше 03.08.2012р., а у разі не повернення суми позики до цієї дати, Позикодавець буде вправі вимагати повернення позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних простроченої суми. По закінченню зазначеного строку [PERSON] обов'язків по поверненню позики не виконав і ніяким чином не проявляє себе в тому, що має намір повернути допущену заборгованість. Позивач зазначив, що станом на 16.01.2015р. з урахуванням курсу НБУ до долара США (1579,7967 грн. за 100 доларів США) еквівалент 5 000,00 доларів США становить - 78 989,84грн., а тому починаючи з 03.08.2012р. по 16.01.2015р. просив стягнути - 85 589,44 грн., з яких: 78 989,84 грн. - сума основного боргу, 5 803,54 грн.- три відсотки річних, 796,06 грн.- інфляційне збільшення. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 23.04.2014р. відкрито провадження у вказаній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 09.06.2015р. (а.с.15). В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, до суду свого представника не направив. У зв'язку з неявкою Відповідача суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, розглядати справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення Позивача, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 03 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідченимйприватним нотаріусом Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 492 (а.с.13). За умовами договору Позичальник - [PERSON] отримав у власність від Позикодавця - [PERSON] грошові кошти в сумі 39 900,00 грн., що в еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 03.02.2012р. складає 5 000,00 доларів США (1 долар США = 7,98 грн.) зі строком повернення до 03 серпня 2012 року. Однак Позичальник умови договору не виконує, заборгованість у встановлений строк не повернув. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, у встановлений сторонами строк та по теперішній час відповідач не виконав зобов'язань та суму позики не повернув. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України стягнення трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання не є фінансовою (економічною) санкцією, а є способом захисту майнового права, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належать до сплати кредиторові. З огляду на викладене 3% річних та індекс інфляції нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним чи звільнення його від сплати неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Доказів того, що Відповідач виконав свій обов'язок по поверненню Позивачу грошових коштів за укладеним договором позики від 03.02.2012р. у сумі 39 900,00 грн. в матеріалах справи відсутні. Таким чином, Відповідач вважається таким, що прострочив зобов'язання по поверненню суми позики починаючи: - з 04.08.2012 року, тобто з наступного дня після кінцевого строку встановленого для повернення позики згідно умов договору. Позивач зазначив, що станом на 16.01.2015р. з урахуванням курсу НБУ до долара США (1579,7967 грн. за 100 доларів США) еквівалент 5 000,00 доларів США становить - 78 989,84грн., тому сума заборгованості складає 85 589,44 грн., з них: 78 989,84 грн. - сума основного боргу, 5 803,54 грн. - три відсотки річних, 796,06 грн. - інфляційне збільшення. Однак, як вбачається зі змісту договору позики від 03.02.2012р. [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 39 900,00 грн. в національній валюті, а не в доларах США. Жодним пунктом договору не передбачено повернення коштів у іноземній валюті. В договорі вказано лише еквівалент суми в доларах США. Тому суд дослідивши зміст договору приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в межах заявлених позовних вимог шляхом стягнення з Відповідача на користь Позивача грошових коштів у сумі 54 489,70 грн. з яких: сума основного боргу - 39 900,00 грн.,три відсотки річних - 2 938,39 грн. (за період з 04.08.2012р. по 16.01.2015р.). та індекс інфляції - 11 650,80 грн. (середній індекс інфляції 1,292 грн.). Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" визначено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ЦПК України). За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що Відповідач станом на 16.01.2015р. не виконав своїх зобов'язань за договором позики від 03.02.2012р. щодо повернення Позивачеві суми позики у розмірі 39 900,00 грн. в строк обумовлений сторонами, суд вважає, що заявлені Позивачем вимоги в частині стягнення на його користь з Відповідача суми інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з Відповідача на користь Позивача судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 544,90 грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625, 631, 1049 ЦК України, та

Outcome: partial