Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що йому належить 3/8 частки квартири [ADDRESS] : ј частка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.03.2000 року, 1/8 частка - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.03.2019. Іншими власниками вищевказаної квартири є [PERSON] , сестра позивача, якій належить 1/4 частка та [PERSON] - мати позивача, якій належить 3/8 частки. Позивач вказав, що окрім нього у вказаній квартирі зареєстровані - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідачі - [PERSON] , колишня його співмешканк та [PERSON] - донька [PERSON] та позивача. [PERSON] вказав, що [PERSON] з 2008 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з ним, у зв`язку із чим, після того, як завагітніла, була 24.06.2009 зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , [INFO] в них народилася донька [PERSON] , яка також була зареєстрована за місцем реєстрації матері у квартирі [ADDRESS] . У березні 2015 року [PERSON] та [PERSON] припинили фактичні шлюбні відносини, після чого 15.03.2015 [PERSON] зібрала речі та разом з дитиною виїхала з квартири [ADDRESS] . Позивач вказав, що із зазначеного часу між ними з відповідачем були припинені фактичні шлюбні відносини, а отже, і припинилася обставина, яка була підставою набуття відповідачами права користування житловим приміщенням, яке належить йому на праві власності. Також позивач зазначив, що, оскільки реєстрація у квартирі [ADDRESS] , надає відповідачам право в ній проживати, у разі виникнення у них такого бажання, не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя, отже в квартирі неможливо забезпечити проживання одночасно позивача, його матері, іншого співвласника, та відповідачів. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, викликалая до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Письмових заперечень проти позову, заяв та клопотань до матеріалів справи не надано, про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, заяв по суті справи не подав. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме, ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради в судове засідання не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та часткове визнання позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала судові заяву про розгляд справи за її відсутності, вважала позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала судові заяву про розгляд спарви за її відсутності, вважала позовні вимоги такими, що підлягає задоволенню. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з огляду на таке. [PERSON] на праві власності належить 3/8 частки квартири [ADDRESS] : - ј частка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.03.2000 року, - 1/8 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.03.2019. З`ясовано, що іншими власниками вищевказаної квартири є [PERSON] - сестра позивача, якій належить 1/4 частка та [PERSON] - мати позивача, якій належить 3/8 частки. Згідно довідки про скалд сім`ї № 10709 від 29.09.2020 у вищевказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] - позивач, [PERSON] - мати позивача, [PERSON] - сестра позивача, [PERSON] - племінниця позивача, [PERSON] - відповідач по справі, колишня співмешканка позивача та [PERSON] - донька [PERSON] та позивача. Встановлено, що [PERSON] з 2008 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу із [PERSON] ,у зв`язку із чим була 24.06.2009 зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується відміткою у копії її паспорту. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.07.2009 року, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , яка була зареєстрована за місцем реєстрації матері у квартирі [ADDRESS] . З`ясовано, що у березні 2015 року [PERSON] та [PERSON] припинили фактичні шлюбні відносини, після чого 15.03.2015 року [PERSON] зібрала речі та разом з дитиною виїхала з квартири [ADDRESS] та із зазначеного часу були припинені фактичні шлюбні відносини між позивачем та [PERSON] . В ході судового розгляду встановлено, що з березня 2015 року року відповідач та малолітня [PERSON] у зазначеній квартирі не проживають. Факт не проживання відповідача у вищевказаній квартирі також підтверджений показаннями свідків, які були опитані судом в ході судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі з березня 2015 року, тобто більше року в квартирі без поважних причин не проживає. Відповідач не спростував обставини, викладені у позовній заяві. За таких обставин, суд вважає за можливе задовльнити позов частково та визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Стосовно позовної вимоги про визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням -квартирою [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , не проживає у спірному житлі з поважних причин, якими є припинення фактичних шлюбних відносин між батьками та проживання разом з матір`ю. Враховуючи неповнолітній вік дитини, вона не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавленця її права користування житлом. Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Закон України "Про охорону дитинства" визначає охорону дитинства в Україні, як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. На підставі вищезазначеного, суд вважає необідним відмовити в задоволенні позовної вимоги про визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням -квартирою [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial