Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач просить постановити рішення про зміну розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі з 50 до 1500 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду в межах місячного платежу звернути до негайного виконання. Свої вимоги обґрунтувала тим, що за рішенням суду від 22.08.2014 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 50 гривень на кожну дитину. Проте такий розмір аліментів не забезпечує матеріальних потреб для їх належного розвитку і суперечить діючому законодавству. Сама вона постійного місця роботи не має, здійснює догляд за дітьми. Відповідач має належний стан здоровя, інших утриманців не має, офіційно не працевлаштований, однак від поїздок за кордон в якості водія і перевізника вантажів має нерегулярні заробітки. Домовленості щодо розміру аліментів в добровільному порядку з ним не досягнуто. Провадження в справі відкрито ухвалою від 26.12.2018 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 14.01.2019 року поштовим звязком на адресу суду від відповідача надійшли відзив на позовну заяву та заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.01.2019 року у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено, постановлено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У відзиві позовні вимоги відповідач заперечив і просив врахувати його участь у матеріальному забезпеченні та вихованні дітей. Зокрема те, що він неодноразово купував дітям речі, продукти харчування, старшій дочці придбав усе необхідне для школи. Визначений позивачем розмір аліментів для нього є непосильним, оскільки на даний час не працює, має незначний нерегулярний дохід. Сама ж позивач з дітьми фактично не проживає, їх не виховує, виїхала за кордон, де постійно проживає і працює, тому права на збільшення розміру аліментів не має. Крім цього, чинить йому перешкоди у спілкуванні і вихованні дітей. Відповіді на відзив у визначений ухвалою суду строк позивач не подала. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і додатково пояснила, що допомога відповідача в утриманні дітей була епізодичною у вигляді поштових посилок із часто зіпсованими фруктами та солодощами. Для придбання продуктів харчування, забезпечення дітей у відвідуванні дитячого садка відповідач коштів чи іншої допомоги не надавав. Представник відповідача позов не визнала і пояснила, що її довіритель в силу можливостей поштою надсилав продукти, одягав дітей до школи тощо. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. З 06.07.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.07.2013 року. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії 1-ЕГ №1140850, №188434. За рішенням Любомльського районного суду від 22.08.2014 року з відповідача, починаючи з 31.07.2014 року, щомісячно стягуються аліменти в розмірі по 50 гривень на кожну дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із довідки Вишнівської сільської ради Любомльського району від 11.10.2018 року вбачається, що неповнолітні син та дочка проживають разом із матірю, позивачем [PERSON], по вулиці Червона Гірка 24 в селі Олеськ Любомльського району Волинської області. Згідно запису у трудовій книжці позивач не працює і не навчається. Відповідно до лікарсько-консультативних заключень Олеської амбулаторії від 11.10.2018 року діти сторін мають належний стан здоровя. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. З 2014 року, моменту присудження з відповідача аліментів, діти сторін підросли і витрати на їх утримання збільшилися. Так, на момент ухвалення судом рішення від 22.08.2014 року дочці [PERSON] було 2 роки, сину [PERSON] лише 9 місяців, а нині по 7 і 5 років, відповідно. Крім цього, суд вважає, що визначений судовим рішенням від 22.08.2014 року розмір аліментів на даний час є очевидно незначним, оскільки зменшилась купівельна спроможність присудженої суми, що у свою чергу свідчить про погіршення майнового стану одержувача аліментів, відповідно позбавлення її можливості забезпечити належне утримання дитини. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2019 рік" розмір прожиткового мінімуму: - для дітей віком до 6 років з 01 січня 2019 року становить 1626 гривень, з 1 лип-ня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; - для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. З наведеного слідує, що відповідач сплачує аліменти в розмірі меншому, ніж встановлено чинним законодавством. Мінімальний розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] на даний час становить 1\~013,50 гривень, сина [PERSON] 813,00 гривень. Отже, стягнення з відповідача аліментів на утримання обох дітей у розмірі, що менший мінімального, не спроможне забезпечити їх достатній і належний рівень гармонійного розвитку, тому призводить до порушення прав дітей на належне матеріальне забезпечення і є підставою для збільшення їх розміру. Змінюючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище платника аліментів та відсутність у нього інших утриманців. Виходячи із вище наведених норм законодавства та принципу рівності батьківського обовязку по утриманню дитини, суд вважає визначений позивачем розмір аліментів на утримання кожної дитини на рівні 1500 гривень дещо завищеним, оскільки не має достатнього обґрунтування та підтвердження належними і допустимими доказами необхідності стягнення у такому розмірі.. З урахуванням віку і потребам кожної дитини, законодавчих приписів і встановлених фактичних обставин, участі відповідача в утриманні дітей, відсутності у нього інших утриманців, стан здоровя дітей, матеріальний стан сторін, суд вважає необхідним стягувати з відповідача аліменти на утримання старшої дочки [PERSON] в розмірі 1200 гривень, на меншого сина [PERSON] 1000 гривень. Такий розмір аліментів на переконання суду на певному рівні забезпечить гармонійний розвиток дітей, є достатньо вищим від встановленого мінімуму, забезпечить виконання відповідачем гарантованого державою батьківського обов'язку і відповідає закріпленим у ч.9 ст.7 СК України засадами справедливості, добросовісності та розумності. У позовній заяві позивач просила допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Отже, в разі зміни способу стягнення аліментів, їх збільшення чи зменшення положення п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України не застосовуються. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: partial