Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням зменшених позовних вимог згідно з усною заявою у судовому засіданні від 20.04.2015 року, просила стягнути з відповідача на її користь: 20000 грн. вкладу за додатковим договором № 1/21356/980 від 29.01.2015 року; 255,45 грн. процентів по цьому вкладу за період 29.01.2015 року по 26.02.2015 року; проценти за користування цими коштами за протермінований строк повернення коштів з 26.02.2015 року по 01.04.2015 року у сумі 427,306 грн.; 58,26 грн. - 3 проценти річних від простроченої суми боргу за договорами та 1706,44 грн. - інфляційних втрат за період з 26.02.2015 року по 01.04.2015 року; 10000 грн. моральної шкоди. На обґрунтування позовних вимог, як споживач, зазначила, що 15 листопада 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір про відкриття банківського рахунку [NUMBER]. 29 січня 2015 року між нею та відповідачем було укладено додатковий договір № 1/21356/980 банківського рахунку «Овернайн для фізичних осіб», з виплатою процентів за користування коштами. Згідно з п. 1 цього договору сторони дійшли взаємної згоди, що на кінець операційного дня у сумі, що дорівнює 20000 грн. проценти нараховуються і сплачуються за ставкою 22 % річних у період з 29.01.2015 року по 26.02.2015 року. Вона звернулася до відповідача з письмовою заявою про повернення їй коштів з поточного рахунку, проте всупереч умовам договору та положенням законодавства останній не виконав її вимоги. Зазначеними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає у переживаннях і стражданнях, які вона зазнає у зв'язку з тим, що кошти, які їй не видає банк, знецінюються щоденно внаслідок інфляційних процесів, що негативно впливає на її психологічний стан та призводить до погіршення стану здоров'я. Відповідач у письмовому запереченні просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на помилковість висновку позивача про те, що договірні відносини між ним та позивачем стосуються банківського вкладу (депозиту). Водночас відповідач зазначив, що спірні відносини виникли у зв'язку з укладенням договору банківського рахунка, які полягають у наданні банком послуг, а не виконанні майнових зобов'язань, у яких відповідач не зобов'язаний сплачувати позивачеві свої гроші або передавати своє майно. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. З'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що 15.11.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського рахунка [NUMBER], відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок [NUMBER] у національній та/або іноземній валюті для розрахунків при здійсненні поточних операцій, визначених законодавством України. Згідно з цим договором відкриття поточного рахунку та виконання комплексного розрахунково-касового обслуговування клієнта здійснюється у відповідності з законодавством України. Клієнт має право вільно використовувати кошти, які зберігаються на його рахунку, в порядку, передбаченому законодавством України щодо здійснення розрахункових операцій. Банк сплачує клієнту відсотки за середньодобовими залишками коштів на поточних рахунках відповідно до тарифів. Договір є укладеним на невизначений строк і діє з дати його підписання і до закриття рахунку (п.п. 2.1, 4.1.1, 5.3, 6.1). Зазначений договір не містить положень щодо строків видачі грошових коштів з рахунка клієнта за розпорядженням останнього. 29.01.2015 року між сторонами укладено додатковий договір № 1/21356/980 «Овернайт для фізичних осіб» до договору банківського рахунку [NUMBER] від 15.11.2013 року, яким було викладено у новій редакції п. 5.3 основного договору, а саме: «Банк сплачує клієнту відсотки за середньодобовими залишками коштів на поточних рахунках на наступних умовах: на кінець операційного дня у сумі, що дорівнює 20000 грн., проценти нараховуються та сплачуються за ставкою 22,00% річних. На суму, що перевищує вказаний залишок коштів, або є меншою вказаного залишку коштів проценти за користування коштами нараховуються та сплачуються за ставками згідно діючих тарифів банку, умов договору банківського рахунку [NUMBER] від 15.11.2013 року. Нараховані проценти виплачуються Клієнту на поточний рахунок [NUMBER], відкритий ПАТ «Укргазпромбанк» не пізніше останнього робочого дня місяця». Цей додатковий договір набуває чинності з 29 січня 2015 року і діє по 25 лютого 2015 року (включно). Цей договір є невід'ємною частиною договору банківського рахунку. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські рахунки це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом. обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. За змістом ст. 1074 ЦК України , обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду закону, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно з п. 1.35 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача. Аналіз наведених положень свідчить про обов'язок банку видати грошові кошти клієнтові за його розпорядженнямв день надходження такої вимоги без розрахункового документа. Як видно з матеріалів справи (а.с. 10), 02.01.2015 року позивач звернулася до відповідача із заявою про видачу їй готівки в сумі 20000,00 грн. У судовому засіданні позивач також пояснила, що вона зверталася до відповідача з аналогічною вимогою 25.02.2015 року та інші наступні дні, проте такі були залишені без задоволення. За таких обставин суд дійшов висновку про захист порушених прав позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь грошових коштів у сумі 20000,00 грн. (а.с. 8). Відповідно до ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже, ураховуючи положення закону та п. 5.3 договору банківського рахунку [NUMBER] у редакції від 29.01.2015 року, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 255,45 (9,46+245,99) грн. нарахованих процентів за користування коштами позивача у сумі 20000,00 грн. (а.с. 8). Таким чином, станом на 26.02.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем склала 20255,45 (20000+255,45) грн. Вирішуючи позов у частині відповідальності відповідача за ст. 625 ЦК України, суд виходить з наступного. Відповідно до цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ураховуючи невстановлення іншого розміру процентів договором між сторонами або законом, застосуванню підлягає положення про стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми за період з 26.02.2015 року по 01.04.2015 року, тобто за 35 днів, які складають 58,26 грн. (20255,45 х 3 % : 365 днів х 35 днів). Стягнення трьох процентів річних від простроченої суми виключає можливість стягнення будь-яких інших процентів за порушення грошового зобов'язання, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача процентів у сумі 427,306 грн. за користування її коштами на поточному рахунку не ґрунтується на законі та є наміром повторно притягнути відповідача до юридичної відповідальності того самого виду за одне і те ж правопорушення. Що стосується інфляційних нарахувань за період з 26.02.2015 року по 01.04.2015 року, то їх сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1706,44 грн. (20255,45 грн. х 103,1 % (індекс інфляції по Україні за січень 2015 року) = 20883,33 грн. - 20255,45 грн. = 627,91 грн.; 20255,45 грн. х 105,3 % (індекс інфляції по Україні за лютий 2015 року) = 21328,95 грн. - 20255,45 грн. = 1073,53 грн.; 1073,53 грн. + 627,91 грн.). Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 10000,00 грн., суд виходить за такого. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов'язання може мати місце у тому разі, якщо таке передбачене договором або законом. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 21.03.1995 року (із змінами) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» від 19.05.2011 року визначено поняття шкоди як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК України. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Оскільки підставою відшкодування позивачеві моральної шкоди не є хоча б один із зазначених випадків, а договірні відносини сторін не передбачають відшкодування моральної шкоди, у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити. Доводи позивача про поширення на спірні відносини положень ЦК України про банківський вклад спростовуються укладеним між сторонами договором банківського рахунка [NUMBER] від 15.11.2013 року та додатковим договором № 1/21356/980 від 29.01.2015 року «Овернайт для фізичних осіб» до договору банківського рахунка [NUMBER] від 15.11.2013 року, а тому до цих відносин повинне застосовуватись законодавство, яке регулює відносини з приводу банківського рахунка. Виходячи з вищенаведених висновків суду, не заслуговують на увагу й твердження відповідача, суть яких зводиться до того, що вимоги позивача про стягнення коштів, крім моральної шкоди та процентів у сумі 427,306 грн., не відповідають правовідносинам, що виникли між сторонами.

Outcome: partial