Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати [PERSON], 1958 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS], та зняти відповідача з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником даного житлового будинку, в якому з 15.08.2002 року зареєстрований її брат [PERSON], - відповідач по справі, але, фактично не проживає у будинку з листопада 2002 року по теперішній час, що підтверджується актом, складеним комісією, і є підставою відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України для визнання його таким, що втратив право на користування даним житловим будинком внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримку позову та згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, тому відповідно до ст.224 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов законний, обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно дост.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Частиною 1ст.319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно дост.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.12.2001 (а.с.8) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2001(а.с.7) Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт непроживання [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] підтверджується актом від 31.10.2016, складеним за участю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за їх підписами (а.с.10). Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року по справі № 6-57цс11. Із врахуванням вирішення питання про право користування відповідачем жилим приміщенням підстави для задоволення позову в частині зняття з реєстрації місця проживання в судовому засіданні є передчасними. До компетенції суду не входить реєстрація або зняття осіб з реєстрації і орган реєстрації не є відповідачем по даній справі, тому позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстрації задоволенню не підлягають, а це питання вирішується після набрання рішенням суду законної сили органами реєстрації в позасудовому порядку.

Outcome: partial