Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять суд захистити право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , усунувши перешкоди власникам [PERSON] , [PERSON] в користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП не відомо, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованими: [ADDRESS] , такими, що втратили право у користуванні житловим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку в квартирі та внесення відповідних змін до особового рахунку. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що вони, [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/2 частини квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування 1/2 частини квартири від 03.11.2011 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.09.2011 року. В даній квартирі зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , [INFO] . Відповідачі в квартирі ніколи не мешкали, а були тільки зареєстровані. Згідно з актом про не проживання від 23.12.2019 року, який складений КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] відповідачі [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , за адресою: квартира [ADDRESS] не проживають з 2010 року. Особистих речей в квартирі відповідачів не має та ніколи не було. Комунальні платежі відповідач не сплачує. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.07.2019 року шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був розірваний. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2020 року задоволено повністю заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення. Скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2020 року по цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] , третя особа: Кам`янська міська рада, Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, про захист права власності, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю. Призначено цивільну справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом всіх учасників справи в підготовче засідання.(а.с.66) 15 липня 2020 року відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вона з позивачем, [PERSON] , з вересня 2003 року вели спільне господарство та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, [INFO] від спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , а з 2008 року до 18.07.2019 року вони проживали в зареєстрованому шлюбі. Вони разом усією сім`єю мешкали в садовому будинку за адресою: [ADDRESS] до 2019 року, а після розлучення мешкають там з донькою. На сьогоднішній день ані вона, ані їхня донька не мають свого особистого житла, тому і прописатися з донькою їм ніде. Вона вважає, що подаючи такий позов позивач порушив не тільки її права, але й права доньки. Вони з позивачем, [PERSON] дуже часто провідували [PERSON] , допомагали робити ремонт, забезпечували необхідним, оскільки завжди проживали в садовому будинку в Курилівці. Але їхня донька [PERSON] , кожного дня ходила до бабусі після школи, оскільки школа знаходиться біля будинку, щоб провідати бабусю. Та дуже часто залишалась та з ночівлею, мала там свої особисті речі, тобто фактично проживала там. Також хоче зазначити, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітня [PERSON] набула право власності або право постійного користування іншим житлом. Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини. Хоче зазначити, що між ними існувала домовленість про те, що в даній у квартирі вони всі зареєстровані, оскільки не мають іншого житла для реєстрації, а в квартирі проживає лише мати [PERSON] , а вони всі проживають в садовому будиночку, вони приїздять тільки допомагати по господарству, увесь інший час вони проживають окремо, оскільки дві родини не можуть жити разом. Така домовленість була між ними. Просить суд відмовити [PERSON] , [PERSON] в задоволені позову до [PERSON] про захист права власності, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю.(а.с.74-77) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні його обгрунтування. Просив задовольнити позов в повному обязі. Додатково пояснив в судовому засіданні, що після укладання шлюбу з відповідачем у 2008 році , він за згодою матері зареєстрував її у своїй квартирі. У 2006 році у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . У квартирі мешкала його мати, а він із дружиною та донькою мешкали у дачному будиночку у Курилівських дачах "Прогрес" по [ADDRESS] . Донька відвідувала бабусю та залишалася у неї на ночівлю. На даний час вже з грудні 2017 року вони не мешкають разом. Дружина із донькою мешкає на дачі, а він мешкає у квартирі разом із мамою. У відповідача є квартира , де живе батько і вона може там прописатися. До укладення між ними шлюбу, вона саме там була зареєстрована. Просить задовольнити вимоги повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що на сьогоднішній день ані вона, ані їхня донька не мають свого особистого житла, тому і прописатися з донькою їм ніде. Пояснила, що дійсно вона, її колишній чоловік та донька мешкали на Курилівських дачах. Донька часто залишалася у бабусі в квартирі- приходила після школи, залишалася на ночівлю. Можливості зареєструватися та зареєстрували доньку за [ADDRESS] у неї немає, бо це дачні будиночки і за тими адресами немає реєстрації. Також не заперечувала, що у її батька є 5-тикімнатна квартира, але там вона не можен мешкати та зареєструватися за своїми причинами. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, яка діє на підставі довіреності, Ліпік Т.В. в судове засідання не з`явилась, письмово просили розглядати справу за відсутністю їх представника. Надали до суду висновок №8вих-20/499 від 21.07.2020 року щодо визнання недоцільним малолітньої [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням.(а.с.84-86) 10.11.2006 Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд, враховуючи думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування 1/2 частини квартири від 03.11.2011 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.09.2011 року.(а.с.13, 16) Згідно довідки про склад сім`ї №1/436 від 09.01.2020 року у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: квартиронаймач - [PERSON] , донька - [PERSON] , дружина - [PERSON] . (а.с.7) Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.07.2019 року шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був розірваний.(а.с.10-11) Згідно з актом про не проживання від 23.12.2019 року, який складений КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» відповідачі [PERSON] та неповнолітня [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2010 року і по теперішній час.(а.с.9) Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що квартира є власністю позивачів, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. Отже, положення ст. 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачам належить на праві власності квартира [ADDRESS] , знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача [PERSON] без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, судом не встановлено домовленості між власниками та відповідачем, які б вказували на поважність такої відсутності останньої. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, враховує наступне. Частиною 2 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Вимогами ч. 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Тобто неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Із висновку №8вих-20/499 від 21.07.2020р. Виконавчого комітету Кам`янської міської ради вбачається, що ураховуючи інтереси малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради від 14.07.2020 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради дійшов висновку, що зняття з реєстрації малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з адреси: [ADDRESS] є недоцільним.(а.с.85-86) На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] не досягла повноліття, а відтак не набула повної цивільної дієздатності, причини її не проживання за місцем реєстрації не залежать від її волі, суду не надано відомостей щодо досягнення між батьками згоди щодо місця проживання неповнолітньої дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків, у зв`язку з чим необхідно дійти висновку про відсутність підстав для визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою з підстав, передбачених ч. 2 ст.405 ЦК України. Такі висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 04липня 2018 року у справі № 711/4431/17 (провадження № 61-11933св18). Отже, заявлені вимоги за наведених підстав задоволенню не підлягають. Враховуючи відсутність висловленого позивачем бажання стягнути з відповідача судовий збір у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, суд відносить його на рахунок позивача.

Outcome: partial