Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Позивач звернулася із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання дитини. Позивач [PERSON] як на підставу позову вказує, що з 20.09.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем[PERSON] . Стверджує, що від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Усі обов`язки по утриманню доньки вона несе сама, а тому просить стягнути з відповідача[PERSON] , на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень, щомісячно. Ухвалою суду від 05.10.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату розгляду справи судом. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява, у якій вказала. що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила задовольнити, не заперечила щодо заочного розгляду справи та постановлення судом заочного рішення, справу просила розглянути без її участі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, та шляхом опублікування оголошень про виклик до суду на веб-сайті суду, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Крім того, інформація про стан розгляду справи та дату судових засідань розміщено на веб-сайті суду в мережі Інтернет. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується зворотними повідомленнями, що повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти про неможливість вручення поштового відправлення адресату. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи положення ст. ст. 274, 280 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та в заочному порядку. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, про заочний розгляд справи судом 25.11.2020 року постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судових засідань. Суд, під час розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 20.09.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20.09.2014 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Неліпинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №31. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . У шлюбі у подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане виконавчим комітетом Неліпинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 23.04.2015 року, запис №23). За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі доводів позовної заяви та досліджених судом доказів, за відсутності заперечень з боку відповідача та відсутності доказів протилежного, судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю -позивачем у справі, батько - відповідач у справі, ухиляється від обов`язку утримання дитини та добровільно ніякої допомоги, в тому числі і матеріальної, дитині не надає. Відповідно до змісту ст.181 СК України та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд, при визначені розміру та способу стягнення аліментів на дитину, враховує обставини, що передбачені ч. 1 ст.182 СК України, а також ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач має достатній заробіток, або додаткові доходи, чи витрати, які перевищують його доходи, для стягнення з нього аліментів у розмірі, заявленому позивачем у сумі 3000,00 грн. щомісяця, що є вищим мінімального гарантованого та рекомендованого розміру аліментів, визначеного законом, та на підтвердження зазначених обставин щодо достатності доходу у відповідача таких доказів не надано і в судовому засіданні, та не встановлено обставин щодо наявності у відповідача такого доходу для визначення у зазначеному нею розмірі аліментів, який перевищує встановлений законом гарантований розмір. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності витрат у відповідача, що перевищують його заробіток (дохід), в разі чого суд може не обмежуватись розміром заробітку (доходу) відповідача при визначенні розміру аліментів. На підставі доводів позовної заяви, та досліджених судом доказів, беручи до уваги відсутність заперечень щодо заявленого розміру аліментів, судом встановлено, що відповідач ухиляється від обов`язку утримання дитини та добровільної допомоги, в тому числі і матеріальної, дитині не надає, крім того, встановлено, що він є особою працездатного віку, будь-яких протипоказань щодо працездатності за станом здоров`я немає, інших утриманців те аліментних зобов`язань немає (дакази такого матеріали справи не містять). В зв`язку з цим, суд доходить висновку, що позивач має право на звернення з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, та, що відповідач ухиляється від обов`язку добровільно утримувати дитину. На підставі наведеного, суд вважає, що з відповідача на утримання дитини слід сягнути аліменти в розмірі 2000,00 грн. щомісяця буде необхідним та достатнім для забезпечення мінімальних потреб дитини, враховуючи і те, що обоє батьків зобов`язані брати участь в утриманні та вихованні дитини. Доказів того, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в розмірі 3000,00 грн. позивачем не надано. Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, зважаючи на інтереси малолітньої дитини, виходячи з принципу добросовісності, справедливості та розумності, та, враховуючи обов`язок щодо участі в утриманні дітей обох батьків, беручи до уваги законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд доходить висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, та з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 2000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня звернення позивача до суду (з 11.08.2020) і до досягнення дитиною повноліття. Такий визначений розмір аліментів буде розумним, справедливим, та достатнім для задоволення розумних потреб дитини сторін, і буде повністю забезпечувати її мінімальні матеріальні та побутові потреби. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує вимоги ст.141 ЦПК України, та, зважаючи, що в силу Закону позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Крім того, суд роз`яснює сторонам положення статті 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Outcome: partial