Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, рішенням суду від 01.02.2018 року шлюб між ними було розірвано. Від спільного життя у них є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час між ними припинені подружні стосунки. Діти перебувають на її утриманні, відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає та без поважних причин самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Вона самостійно не в змозі утримувати дитину, матеріальне становище в неї важке. Також позивач вказувала на те, що відповідач одержує грошове забезпечення, є матеріально забезпеченим, оскільки отримує додаткові доходи, інших утриманців не має. Проте добровільно між сторонами домовленості щодо сплати аліментів досягнуто не було. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину і до досягнення ними повноліття. Відповідачем було подано відзив на позов, в якому останній позов не визнав. Вказував на те, що після розірвання шлюбу діти проживають разом із ним за адресою [ADDRESS] та перебувають на його утриманні. Просив відмовити у задоволенні позову. 24.09.2018 року [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення аліментів. У зустрічній позовній заяві [PERSON] посилався на те, що неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом із ним і саме він здійснює їх утримання. Вказував на те, що [PERSON] має офіційне місце роботи та отримує стабільний дохід, інших утриманців у неї не має. Просив стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину і до досягнення ними повноліття. Ухвалою суду від 05.12.2018 року зустрічну позовну заяву було об'єднано первісною позовною заявою в одне провадження. [PERSON] було подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому остання заявлені вимоги не визнала. Зазначила, що викладені [PERSON] обставини є спотвореними та не відповідають дійсності. Після розірвання шлюбу вони дійсно вимушено проживають в одній квартирі, оскільки іншого житла у неї не має. У відповідача фактично наявна інша сім'я, на утримання якої він витрачає свої кошти. Матеріально утримує та дбає про дітей саме вона, натомість відповідач побив їх доньку, у зв'язку з чим вона змушена була звернутися до суду. Просила відмовити у задоволенні зустрічного позову. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила суду, що на даний час вона разом із неповнолітніми дітьми проживає у гуртожитку по [ADDRESS]. Із відповідачем у них склалися неприязні відносини, він поводить себе агресивно, не приймає участі у матеріальному утриманні дітей. Просила позов задовольнити. Зустрічний позов не визнала з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Представник позивача також позов підтримав. Просив позов задовольнити. Зустрічний позов не визнав з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Представник відповідач у судовому засіданні зустрічний позов підтримав, у задоволенні первісного позову просив відмовити з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Неповнолітня [PERSON] підтвердила суду, що на даний час вони з братиком проживають разом із матір'ю у гуртожитку, окремо від батька. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 01.02.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.3-4). [PERSON] записана як мати, а [PERSON] - як батько в свідоцтвах про народження дітей, записи про батьківство не оспорювали. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, право на отримання коштів на утримання дитини має той з батьків з ким проживає дитина, а тому саме ця обставина має вирішальне значення та підлягає встановленню судом. Як було встановлено судом, неповнолітні діти на даний час проживають разом із матір'ю у гуртожитку за адресою [ADDRESS]. Зазначена обставина була підтверджена неповнолітньою дитиною, яка досягла десяти років. Аргументи представника відповідача про те, що зареєстрованим місцем проживання дітей є [ADDRESS] (а.с.28), а тому підстави для стягнення аліментів на користь матері відсутні, суд відхиляє. При цьому суд наголошує, що право на отримання аліментів має той з батьків з ким фактично проживають діти, оскільки саме він забезпечує їх матеріальне утримання. Крім зазначеного, суд враховує, що 20.10.2018 року в ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження №12018260020001320 за ст.125 ч.1 КК України по факту завдання [PERSON] дитині [PERSON] тілесних ушкоджень (а.с.55). Позивач [PERSON], звертаючись до суду з позовом, обрала спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] є інвалідом війни ІІІ групи. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1626 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років - 2027 гривень. Одночасно частиною другою зазначеної статті СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» становить 1013 грн. 50 коп. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов'язок по утриманню дитини. Також суд наголошує, що [PERSON], не зважаючи на те, що у нього є мати похилого віку, є повнолітньою особою та зобов'язаний матеріально утримувати власних дітей. З огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, суд вважає, що первісний позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей у твердій грошовій сумі, у задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити із зазначених вище підстав.

Outcome: partial