Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Дубровицького району Рівненської області та просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 08 лютого 2015 року, право власності на одноповерховий житловий будинок, що розташований за адресою: с. Селець, вул. Гагаріна, 3, Дубровицького району Рівненської області - А-1 згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 28.09.2015 року, який складається з: коридору - 1, житлової - 2, житлової - 3, житлової - 4, житлової - 5, коридору - 6, кухні - 7, житловою площею 55,9 кв. м., допоміжною площею 39,8 кв. м., загальною площею 95,7 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами: прибудовою - а1, ганком - а2, сараєм - Б, сараєм - В, сараєм - Г, погребом - Пг/Г, колодязем - Е. Свої вимоги мотивує тим, що 08 лютого 2015 року помер його дід [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на одноповерховий житловий будинок, що розташований за адресою с. Селець, вул. Гагаріна, 3, Дубровицького району Рівненської області. На випадок своєї його дід склав заповіт, яким заповів вищевказаний будинок йому, своєму онуку [PERSON] Основною умовою для видачі йому свідоцтва про право на спадщину є подання нотаріусу оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно. В даному випадку оригінал правовстановлюючого документа відсутній. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, якими підтверджується належність будинку на праві власності спадкодавцеві, підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину немає, у зв'язку з чим, він був змушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, у відповідності до вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, у відповідності до вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін, які не з'явилися, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно норм Кодексу про шлюб та сім'ю, а саме ст. 22, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. А тому після смерті [PERSON], який помер 08 лютого 2015 року спадщина відкрилася на 1/2 частину спадкового будинку. Вказаний будинок був збудований у 1975 році, у період їх шлюбу, а тому є їхнім спільним сумісним майном. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст. 368 ЦК України також передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України, ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки спірний будинок та господарські будівлі і споруди були збудовані подружжям у період шлюбу, то відповідно до ст. 22, 28 КпШС України та ст. 70 чинного СК України він становить їхню спільну сумісну власність. А тому покійний [PERSON] міг заповісти лише 1/2 частину будинку. Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с.Селець по вулиці Гагаріна, 3, Дубровицького району Рівненської області. Власником іншої 1/2 частини даного будинку є [PERSON], оскільки вона, як дружина [PERSON], є співвласником майна, оскільки спірний будинок побудований у 1975 році у період їх шлюбу. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №169507 (а.с.8) вбачається, що [PERSON] помер 08 лютого 2015 року. Факт перебування у родинних відносинах стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.9-10) з яких вбачається, що батько позивача [PERSON] є сином [PERSON], який помер 08 лютого 2015 року, тобто позивач [PERSON] є онуком померлого [PERSON]. Належність вищевказаного будинку спадкодавцеві [PERSON] стверджується випискою з погосподарської книги від №1889 від 20 жовтня 2015 року, виданою [PERSON] сільською радою Дубровицького району Рівненської області (а.с.15) та копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, в якому [PERSON] зазначений власником. З копій матеріалів спадкової справи №167/2015, а саме з копії заповіта, посвідченого 22 січня 2002 року секретарем Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області [PERSON] вбачається, що [PERSON] "житловий будинок, літню кухню, хлів (цегляний), хлів (цементний), гараж, льох, кладову, колодязь та все майно, що належить йому на праві особистої власності" заповів своєму онуку [PERSON]. Згідно довідки №1890 від 20 жовтня 2015 року, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Дубровицького району Рівненської області (а.с.17) вбачається, що [PERSON], який помер 08 лютого 2015 року, був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. На день смерті з ним проживали та були зареєстровані такі особи: дружина - [PERSON] (з 12.01.1940 року по даний час). Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 30 жовтня 2015 року №25069215(а.с.13), [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок по вул. Гагаріна, 3 в с. Селець, Дубровицького району Рівненської області, у зв'язку з відсутністю правовстановлювального документа. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] звернувся до Дубровицької районної державної нотаріальної контори із заявою прийняття спадщини. За його поданою заявою, після смерті [PERSON], який помер 08 лютого 2015 року, була заведена спадкова справа №167/2015. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа. Згідно копії заяви, посвідченої 05 серпня 2015 року секретарем Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області [PERSON] (а.с.14) вбачається, що [PERSON] відмовилася від отримання належної їй обов'язкової частки в спадщині, яка залишилися після смерті її чоловіка [PERSON] та не заперечує, щоб спадщину було оформлено за волею заповідача. Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Ця норма також передбачена ст. 535 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який був чинний на момент складання заповіту [PERSON]. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин між сторонами, з дотриманням вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України суд приходить до висновку про наявність у позивача [PERSON] права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на 1/2 частину спадкового одноповерхового житлового будинку.

Outcome: partial