Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «КБ «Фінансова ініціатива» грошового вкладу за укладеним договором банківського вкладу № 330245 від 16.07.2014 року в сумі 150000,00 грн. та нарахованих відсотків, а також 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Згідно заяви (вх. № 11413 від 02.04.2015 року) про збільшення розміру позовних вимог, позивачем заявлено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «КБ «Фінансова ініціатива» 150000,00 грн. грошових коштів за договором банківського вкладу № 330245 від 16.07.2014 року та суму, на яку зростає борг у звязку з інфляцією за період з 13.01.2015 року по 02.04.2015 року 26250,00 грн.; 9187,50 грн. невиплачених відсотків в сумі 9187,50 грн., пені за прострочення сплати депозиту, нарахованої за період з 13.01.2015 року по 02.04.2015 року в розмірі 13896,00 грн.; пені за прострочення сплати процентів за період з 13.01.2015 року по 02.04.2015 року в розмірі 851,13 грн. та 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с. 32-34). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між сторонами 16.07.2014 року укладено договір банківського вкладу, відповідно до якого банк прийняв від позивача грошові кошти в сумі 150000,00 грн. під процентну ставку 24,5%. Дата повернення вкладу 12.01.2015 року. Позивач вирішив повернути свої кошти 12.01.2015 року, про що звернувся з відповідною заявою до начальника Кіровоградського відділення № 1 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива». Проте, у видачі коштів позивачеві відмовлено. Крім того, на даний час сума невиплачених відсотків відповідно до умов договору становить 9187,50 грн., які також не повернуті відповідачем. В звязку з тим, що сума коштів та відсотки по договору банківського вкладу не повернуті позивачем заявлено до стягнення пеню за прострочення повернення депозиту, пеню за прострочення сплати процентів та інфляційні втрати за період прострочки виплати заборгованості. Також, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду. Позивач в судові засідання, призначені на 11.03.2015 року, 02.04.2015 року, 06.05.2015 року відповідач не зявився. Судова повістка у даній справі про виклик до суду повернута на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 12, 31, 39). Представник позивача в судовому засіданні 26.05.2015 року позовні вимоги підтримав. В судове засідання, призначене на 23.06.2015 року не зявися, повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 46) та розписка про наступний розгляд справи (а.с. 51). Подав до суду заяву (вх. № 21393 від 23.06.2015 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 71). Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання, повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 11, 30, 38, 45, 55). Подав до суду письмові заперечення (вх. № 9698 від 20.03.2015 року; вх. № 18474 від 02.06.2015 року), в яких позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні (а.с. 16-17, 60-62). В обґрунтування заперечень зазначено, що банк на виконання взятих на себе договірних зобовязань в обумовлені договором строки повернув позивачу шляхом перерахування на поточний рахунок позивача суму депозитного вкладу згідно умов договору. Позивач отримав кошти з поточного рахунку, що також підтверджується випискою по рахунку (а.с. 18-20). Крім того, [PERSON] своїм підписом підтвердив, що сторони досягли згоди з усіма істотними умовами, які викладені в договорі. Банк нараховує і сплачує проценти на залишок коштів на поточному рахунку позивача № 26252109831001 згідно умов п. 4.9. договору про відкриття поточного рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу. Залишок коштів на поточному рахунку позивача станом на 25.05.2015 року складає 105807,47 грн. Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та незаконними. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (далі Банк) та [PERSON] (далі Вкладник) укладено договір банківського вкладу № 330245 від 16.07.2014 року (а.с. 5-6). Відповідно до п.п. 1 та 2 вищевказаного договору банк приймає від вкладника грошові кошти в сумі в порядку та на умовах визначених цим договором, а саме: банк приймає від вкладника 150000,00 грн. під 24,5% річних, з терміном повернення суми 12.01.2015 року. [PERSON] внесено 150000,00 грн. на депозитний рахунок № 26307001112847, що підтверджується копією квитанції № 3275 від 16.07.2014 року (а.с. 7). Пунктом 4.2 договору визначено, що остаточний розрахунок банку з вкладником (повернення суми вкладу) у дату повернення здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування на власний поточний рахунок (з використанням СПЗ) рахунок вкладника, відкритий у банку на підставі письмової заяви вкладника. З наданої відповідачем виписки по особовим рахункам за період з 16.07.2014 року по 25.05.2015 року вбачається, що заборгованість Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Фінансова ініціатива» перед [PERSON] складає 105807,47 грн. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина 1 статті 1058 Цивільного кодексу України). Частиною 1 статті 1060 Цивільного кодексу України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). У відповідності до частини 5 статті 1061 Цивільного кодексу України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що встановлено статтею 629 Цивільного кодексу України. В статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. За змістом статті 526 та статті 1058 Цивільного кодексу України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, відповідач не виконав в повній мірі свої зобовязання щодо повернення позивачу банківського вкладу та прострочив виконання зобовязання, позбавивши позивача реальної можливості отримати суму вкладу, чим порушив умови договору банківського вкладу № 330245 від 16.07.2014 року та норми Цивільного кодексу України, а тому суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині повернення банківського вкладу підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 105807,47 грн., оскільки частину коштів позивачем вже знято, про що свідчить виписка по особовим рахункам з 16.07.2014 по 25.05.2015 року (а.с. 63-68) та визнається відповідачем. В силу частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інших розмір процентів не встановлений договором або законом. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. Тому, суд вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат, а саме за період прострочення зобов'язання, починаючи з дня наступного від дати коли повинно було відбутися повернення вкладу та процентів згідно умов договору, тобто з 13.01.2015 року по дату звернення [PERSON] з позовом до суду 06.02.2015 року (штамп Кіровського районного суду м. Кіровограда вх. № 4211 від 06.02.2015 року). Враховуючи індекс інфляції за січень 2015 року 103,1% та за лютий 2015 року 105,3%, інфляційні втрати за договором становлять (105807,47 х 103,1) - 105807,47 = 3280,03) + (105807,47 х 105,3) - 105807,47 = 5607,80) = 8887,83 грн. Таким чином, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. У задоволенні позовної вимоги щодо стягнення суми невиплачених відсотків за період фактичного користування депозитом протягом періоду з 13.01.2015 року по 02.04.2015 року в розмірі 9187,50 грн. суд відмовляє, виходячи з того, що строк дії договору депозиту закінчився 12.01.2015 року, відсотки нараховані за строк дії договору банком сплачені, що також підтверджено випискою по особовому рахунку позивача (а.с. 63-68). У відповідності до приписів частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Договором банківського вкладу № 330245 від 16.07.2014 року не передбачено стягнення пені, не встановлено розмір пені за несвоєчасне повернення депозиту та відсотків, порядок нарахування пені, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача суми пені за прострочення сплати депозиту, нарахованої за період з 13.01.2015 року по 02.04.2015 року в розмірі 13896,00 грн., суму пені за прострочення сплати процентів за період з 13.01.2015 по 02.04.2015 року у розмірі 851,13 грн. задоволенню не підлягає. Щодо моральної шкоди, заявленої позивачем слід зазначити наступне. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Відповідно до частин 1, 4 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (стаття 1167 Цивільного кодексу України). Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обовязок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено наявність такої шкоди, оскільки докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог в цій частині ґрунтуються на припущеннях, а належних доказів спричинення йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не доведено суду, зокрема не зазначено за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні. Крім того, можливістю відшкодування моральної шкоди за положеннями статті 1167 Цивільного кодексу України є відповідальністю у спірних позадоговірних (деліктних) правовідносин, проте предметом спору є зобовязання, що виникають на підставі договору банківського вкладу. Зі змісту договору банківського вкладу № 330245 від 16.07.2014 року, укладеного між сторонами вбачається, що можливість відшкодування моральної шкоди в звязку з невиконанням умов договору не передбачено. Також суд вважає безпідставними посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів, оскільки відповідно до статті 4 зазначеного Закону, споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоров'я людей товарами (роботами, послугами) неналежної якості. Підстав вважати, що несвоєчасне виконання банківської послуги становило чи становить небезпеку для життя та здоров'я позивача, не має, тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди). Оскільки законодавством про договір банківського вкладу відшкодування моральної шкоди не передбачено, а пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживачів на відшкодування моральної шкоди у випадку у разі заподіяння шкоди небезпечною для життя та здоров'я продукцією, то право на відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням договору банківського вкладу буде лише у разі, коли її відшкодування передбачене самим договором. Відтак позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. задоволенню не підлягають. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial