Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що 09 жовтня 2015 р. між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав позику в сумі 1 300 дол. США терміном до 4 березня 2016 року. Враховуючи те, що надані в позику гроші є значною сумою, якою позивач не в змозі розпорядитися на власний розсуд, як в своїх інтересах, так і в інтересах сімї, а також те, що він постійно перебував у стані душевних страждань, просить також стягнути з відповідача 5 000 грн. моральної шкоди. Аналогічним чином, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 13 листопада 2015 року було укладено договір позики на суму 70\~000 тис. грн., згідно якого відповідач зобовязувався повернути отримані ним кошти до 15 грудня 2015 року. Вважає, що відповідач своїми діями завдав йому душевних страждань, які оцінює на суму 7\~000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила стягнути з відповідача 34\~710 грн. боргу за договором позики, 5\~000 грн. моральної шкоди та судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив стягнути з відповідача 70\~000 грн. боргу за договором позики, 7\~000 грн. моральної шкоди та судові витрати. Відповідач в судове засідання не зявився, проте від його представника [PERSON] до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, у звязку з перебуванням відповідача за межами України. Оскільки представником відповідача не надано суду жодних доказів про перебування відповідача [PERSON] за межами України, окрім її письмового клопотання, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задоволити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.10.2015 року позивач [PERSON] надав за розпискою відповідачу [PERSON] суму 1 300 доларів США, які зобовязався повернути\~\~до 04.03.2016 року (а.с.31). Також, судом встановлено, що 13.11.2015 року позивач [PERSON] надав за розпискою відповідачу [PERSON] 70\~000 тис. грн., які зобовязався повернути до 15 грудня 2015 року (а.с.29-30). За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Факт підписання відповідачем розписки, свідчить про отримання позичальником всієї грошової суми. Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки, примірники оригіналів розписки позикодавці надали до справи як доказ неповернення позики, суд дійшов висновку, що позика не повернута. Тому, вимоги про стягнення заборгованості боргу за договором позики на суму 1\~300 дол. США, що еквівалентно 34\~710 грн. та 70\~000 грн., які зазначили позивачі у позові на час звернення до суду, є обґрунтованими. Крім стягнення коштів за договором позики, позивачі вказують на те, що їм також завдано моральну шкоду, яку позивач [PERSON] оцінює у 5 000,00 грн., а позивач [PERSON] оцінює у 7\~000 грн., оскільки відмова відповідача повертати кошти довший період, призвела до тяжких душевних переживань, не можливості користуватися коштами на які вони розраховували, обмеження їх витратах, та відповідно вони погіршили свій стан здоровя через роздратованість. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Однак позивачами не доведено завдання моральної шкоди та саме такого розміру відповідачем, тому до задоволення дана вимога не підлягає. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання субєктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За змістом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивачів витрати по сплаті судового збору до частки задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 15, 16, 365, 1049 ЦК України,

Outcome: partial