Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що в зв'язку з нагальною потребою в грошових коштах звернувся за оголошенням розміщеним в газеті «Новий День» для отримання позики. Після розмови з представником відповідача дізнався, що для отримання коштів необхідно вчинити ряд дій, а саме для початку сплатити перший внесок і тільки після цього підписати договір про отримання позики. Повіривши в добросовісність та чесність слів представника товариства, [PERSON] сплатив в банку перший внесок в сумі 3000 грн. та комісію за послуги банку - 30 грн. Після цього з відповідачем було підписано договір та додатки до нього. При цьому всьому, позивач надіявся на негайне отримання грошей. Однак, вже після підписання угоди, детально ознайомившись з її змістом, позивач зрозумів, що терміни отримання позики є неконкретними та залежать від певних умов, настання яких взагалі може не відбутися. Інші умови були не зрозумілими і не прийнятними та сформульовані таким чином, що є невигідним для позивача, оскільки передбачали велику кількість його обов'язків для отримання коштів і в той же час не містили чіткої відповідальності відповідача за її ненадання. За цих обставин, [PERSON] вважає, що відповідач ввів його в оману відносно обставин, що мають суттєве значення та надав недостовірну інформацію з приводу реальних умов отримання позики. Посилаючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів» та ЦК України, просить визнати укладений договір недійсним та стягнути на свою користь понесені ним збитки в подвійному розмірі тобто в сумі 6060 грн., а також стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав на підставах викладених в позовній заяві. Також вказав, що окрім порушення норм закону наведених в позовній заяві, відповідачем також були порушені положення ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Укр Фін Стандарт» займається нечесною підприємницькою діяльність з використанням пірамідальної схеми. Просив суд також прийняти до уваги ці підстави та на їх основі задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, в яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Стверджує, що товариством не були порушені будь-які норми чинного законодавства. Діяльність «Укр Фін Стандарт» спрямована на сприяння в отримання грошових коштів учасниками групи за рахунок інших учасників, що законом не заборонено. [PERSON] також були роз'яснені дані умови та він з ними погодився, а тому не може йти мови про те, що відповідач ввів в оману споживача. З цих відстав вважають позовні вимоги безпідставними, а свою діяльність правомірною. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності представника відповідача ТОВ «Укр Фін Стандарт», який не з'явився. Вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши письмові заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 26.03.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Укр. Фін Стандарт» укладено договір № 002347. Згідно п. 1 Договору, Виконавець за згодою Замовника зобов'язується вчинити від імені та за рахунок замовника певні дії, спрямованої на надання безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку № 1 до Договору, на умовах діяльності Системи «Укрфінстандарт», що міститься в Додатку № 2 до Договору, які є невід'ємними частинами Договору. Того ж дня, між [PERSON] та ТОВ «Укр Фін Стандарт» було підписано Додатки № 1 та Додатки № 2 до вказаного Договору, згідно яких він став учасником системи «Укр Фін Стандарт», що дасть позивачу змогу отримати у позику грошові кошти у розмірі 30 000 грн. Положення системи «Укрфінстандарт» (додаток № 2 до Договору) передбачають, що рішення про надання безвідсоткової позики по своїй суті є дозволом, який надається адміністратором та фактично передбачає лише право на отримання Замовником відповідної суми у безвідсоткову позику. Дозвіл надається учаснику за результатами асигнаційного заходу. При цьому фонд групи - це сума чистих внесків, сплачених учасниками, що витрачаються на їх користь і знаходяться на спеціальному рахунку адміністратора в банківській установі. На виконання умов зазначеного Договору та додатків до нього, [PERSON] сплатив на рахунок ТОВ «Укр Фін Стандарт» вступний платіж у сумі 3000 грн. та комісію за послуги банку в сумі 30 грн., що підтверджується копіями квитанцій № 12468.446.1 та № 12468.446.2 від 26.03.2014 р. Із умов договору вбачається, що [PERSON] сплачував зазначені кошти не за сам товар, тобто гроші, які він мав намір отримати у позику, а за дозвіл отримати позику. Передбачувана позика сплачується із коштів учасників групи і ні договір, ні умови системи (програми) «Укрфінстандарт» не передбачають залучення власних коштів товариства. Таким чином, судом було встановлено, що згідно умов укладеної між сторонами угоди та додатків до неї, предметом даного правочину являється надання замовнику послуг з адміністрування системи, яка умовно називається «Укрфінстандарт» з метою отримання грошової позики у групі. Замовник такої послуги повинен сплатити вступний платіж, який у даному випадку складає 10% від суми отримання бажаної позики, сплачувати щомісячні платежі (загальний платіж), частина якого йде на так званий юридичний супровід тобто на адміністративні витрати виконавця та інші передбачені договором та додатками витрати. Виконання ж послуг з адміністрування системи полягає в тому, що замовник сплачує передбачені угодою та додатками кошти, а ТОВ " Укр Фін Стандарт " формує групу клієнтів, за рахунок чистих внесків яких здійснюється надання позики (п. 4.6 Додатку 2). Замовник одержує позику відповідно до методів визнання права на отримання ним коштів, передбачених Додатком 2 (п. 4.8), і таке визнання права здійснює відповідач на власний розсуд, право на отримання коштів мають не всі учасники системи, а тільки ті, які зробили найбільшу кількість внесків. Угода з додатками не містить чітких строків та (або) термінів отримання замовником коштів, не передбачає будь-якої відповідальності товариства за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання позивачем позики навіть у разі внесення ним самим всієї суми. Натомість передбачено, що у випадку неналежного виконання замовником умов до нього можуть бути застосовані штрафні санкції та одностороннє розірвання договору без повернення сплачених платежів. Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав'язування її придбання. А згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», останній має право на достовірну і доступну інформацію. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII (зі змінами та доповненнями) виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими умовами договору зокрема є: установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх . Частиною 2 п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливими, таке положення може бути змінено або визнано недійсним, або договір може бути визнаний недійсним в цілому. Відповідно до частин 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, що встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Проте, згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину Відповідно до ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (на яку також посилався в судовому засіданні представник позивача), нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Указаний Закон встановив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає зокрема у введені в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми, тобто відповідач здійснює нечесну підприємницьку практику, оскільки фонди групи з отримання позики формуються виключно за рахунок внесків інших клієнтів системи, без залучення коштів товариства, а розподіл коштів фонду групи між клієнтами є реалізацією діяльності пірамідальної схеми. В зв'язку з цим в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт нікчемності договору укладеного 26.03.2014 року між сторонами справи, оскільки його недійсність прямо встановлена вищезазначеним законом. Враховуючи, що при укладені договору ТОВ «Укр Фін Стандарт» діяло недобросовісно, внаслідок здійснення нечесної підприємницької практики, яка полягає у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми, а позивачем було сплачено внески на загальну суму 3030,00 грн., що підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку, що вказані кошти підлягають поверненню [PERSON] в порядку ст. 216 ЦК України. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на ст. 230 ЦК України, якою передбачено подвійний розмір відшкодування збитків, оскільки вказана норма застосовується при вчиненні правочину під впливом обману, що при розгляді даної справи встановлено не було. Поняття обману та введення в оману є різними за своїм значенням та правовими наслідками. Суд також не приймає до уваги доводи представника відповідача в обґрунтування своїх заперечень, оскільки умови спірного договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, та враховує положення ч.3 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» згідно якої, надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа про що також зазначено в позовній заяві, а відповідачем не надано доказів того, що на час укладення договору з [PERSON] ТОВ «Укр Фін Стандарт» мало відповідну ліцензію. При вирішенні спору, щодо спірних правовідносин між сторонами, суд враховує правову позицію Верховного Суду України щодо застосування вимог ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», визначену в постанові від 23.05.2012 року у справі за № 6-35цс12 за аналогічними правовідносинами. Крім цього на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, враховуючи що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору і позов в частині позовних вимог про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 243,60 грн. Також на користь позивача з відповідача підлягають стягнення витрати на правову допомогу згідно ст. 84, 88 ЦПК в розмірі 2500 грн., відповідно до квитанції, яка міститься в матеріалах справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial