Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить стягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 97076,10 грн. (а.с. 1-3, 26-28). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.07.2016 року Подільським районним судом міста Києва винесено рішення у справі № 758/5731/16-ц за його позовом до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, яким стягнуто з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною на його користь 8400 грн. - заборгованість з виплати заробітної плати, 79630, 54 грн. - середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, 1000 грн. - моральної шкоди, а всього стягнуто 89030 гривень 54 копійки. Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили. Відповідачем повідомлено, що йому нарахована, але не виплачена заробітна плата, грошова компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога в розмірі одного середнього місячного заробітку. При цьому, згідно змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, диспозиція статті 117 КЗпП України встановлює обов'язок роботодавця виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку і дана норма закону будь-яких обмежень її дії не встановлює. Вищезазначене рішення суду не виконано взагалі. Станом на 30.11.2017 року період затримки виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 345 робочих днів (з 20 липня 2016 року - наступного дня після винесення рішення Подільським районним судом міста Києва у справі № 758/5731/16-ц від 19 липня 2016 року - по 30 листопада 2017 року), так як фактичний розрахунок до цих пір не проведено. Відповідно, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 97076 грн. 10 коп. В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача [PERSON] суду подав заяву у якій просить розглянути справу без участі його та позивача, у заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 37). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відповідач належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки представника суд повідомлено не було, відзив на позов не надано. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 20 грудня 2017 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 19.07.2016р. у справі № 758/5731/16-ц за позовом [PERSON] до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди стягнуто з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною на користь позивача 8400 грн. - заборгованість з виплати заробітної плати, 79630, 54 грн. - середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, 1000 грн. - моральної шкоди, а всього стягнуто 89030 гривень 54 копійки (а.с. 4-6). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як убачається з матеріалів справи 21.09.2016 р. Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист по справі № 758/5731/16-ц за позовом [PERSON] до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди (а.с. 9-10) Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Власник або уповноважений ним орган повинен виплатити у зазначений строк не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статті 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розділу VII „Оплата праці" указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної 29.01.2014 року у справі № 6-144ц13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Судом встановлено, що вищевказаним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19.07.2016 р. у справі № 758/5731/16-ц стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 03.06.2015 року по 19.07.2016 року, виходячи із середньоденної заробітної плати [PERSON] у розмірі 281 грн. 38 коп. (а.с. 5). Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial