Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в остаточній редакції якого просить, стягнути з [PERSON] на її користь суму заборгованості по аліментам на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] [INFO], станом на 01.12.2013 року в розмірі 3899,95 грн., неустойку (пеню) у зв'язку з виникненням заборгованості по аліментам в розмірі 10224,23 грн., витрати на лікування сина в розмірі 8868,08 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн., а також судовий збір у розмірі 284,45 грн. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Московського районного суду м. Харків від 03.03.2010 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, починаючи з 20.05.2009 року та до повноліття дитини. Виконавчий лист був пред'явлений до виконання у державну виконавчу службу, однак відповідач з лютого 2013 року перестав сплачувати аліментина утримання сина та не виплачує до теперішнього часу. Згідно розрахунку заборгованості станом на 01.12.2013 року, [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 3899,95 грн. Неустойка за несплату аліментів складає 10224,23 грн. Також зазначає, що син - [PERSON] у 2013 році захворів тяжким захворюванням - цироз печінки, знаходиться на постійному обліку та на лікуванні в Інституті здоров'я дітей та підлітків Академії медичних наук. Для лікування сина в 2013 році витрачені кошти у розмірі 17736,17 грн., тобто 8868,08 грн. повинен сплатити батько дитини - [PERSON] За юридичною допомогою звернувшись позивач сплатила 5000 грн., які просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення (а.с. 87) та зазначив, що аліменти на утримання сина сплачував, надав суду розрахунок заборгованості від 15.04.2014 року, з якого вбачається, що заборгованість станом з 20.05.2009 року та до 01.04.2014 року - відсутня, оскільки аліменти він сплачував наперед. Щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат, зазначив, що він не повинен сплачувати половину вартості від всіх потреб, та з доданих позивачем доказів не вбачається, що ці кошти були витрачені саме на їх сина [PERSON]. Крім цього відповідач зазначив, що він у добровільному порядку сплатив на лікування дитини 6 тисяч гривень, але доказів цього факту у нього немає. Факт лікування дитини у 2013 році підтвердив Що стосується витрат на правову допомогу, зазначив, що позивач не надала доказів щодо грошових коштів саме фахівцю в галузі права та обґрунтованості сплаченої суми, тому просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. На підставі рішення Московського районного суду м. Харків 12.05.2009 року між позивачем та відповідачем був розірваний шлюб (а.с. 13). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO] (а.с.10). 03.03.2010 року Московським районним судом м. Харків було ухвалено рішення та видано виконавчий лист у справі № 2-788/10 про стягнення з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 20.05.2009 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам від 16.04.2014 року, станом на 01.02.2013 року відповідачем переплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 3132,45 грн., а у березні 2013 року відповідачем було сплачено 505 грн., замість 363,00 грн. (а.с. 79-81). Враховуючи, що розмір аліментів щомісячно з лютого 2013 року становить 363,00 грн., то відповідачем було наперед здійснено оплату за 10 місяців, тобто до грудня 2013 року. Також в розрахунку заборгованості зазначено, заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів по виконавчому листу № 2-788/10, станом на 01.04.2014 року - відсутня (а.с. 79-81). За правилами ст. 196 Сімейного кодексу при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України , суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Так, суд приходить до висновку, що відповідач сплачував аліменти на утримання сина, чим виконував зобов'язання покладенні на нього рішенням Московського районного суду м. Харкова, заборгованість по аліментам відсутня, тому в частині стягнення заборгованості та неустойки по сплаті аліментів позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно з виписок історій хвороби хворої дитини - [PERSON] має діагноз цироз печінки, хворий потребує постійного лікування (а.с. 26-44). Позивачем надано копії документів, на підтвердження сплати лікування сина [PERSON] на суму 17736,17 грн. (а.с. 25). Однак суд не може прийняти, як доказ сплачені позивачем додаткових витрат на лікування сина: квитанцію на суму 83,00 грн., оскільки в ній відсутнє призначення платежу (а.с. 15), чек на суму 15,00 грн. сплачений за каву велику в «МакДональдз Юкрейн Лтд» (а.с. 18), чек на суму 371,50 грн., оскільки відсутнє призначення платежу (а.с. 18), а також квитанцію на суму 900 грн. благодійної допомоги у вигляді добровільного пожертвування, оскільки цей платіж не є обов'язком, а є добровільним волевиявленням позивача (а.с. 23). Згідно зі ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає за необхідне в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування сина позовні вимоги задовольнити частково, а саме у розмірі 8183,33 грн. Позивачем надано квитанцію про сплату 5000 грн. за юридичні послуги (а.с. 46), однак в підтвердження суми позивачем не надано, за що саме сплачено ці кошти, сума є необґрунтованою. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік», встановлено у 2014 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1218 гривень. Так, представник позивача [PERSON], був присутній в судових засіданнях: 19.03.2014 року - 1 годину, 17.04.2014 року - пів години, 19.05.2014 року - дві години. Таким чином - 40% від 1218 = 487,20 грн. Х 2,5 = 1705,20 грн. - сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за надання представником правової допомоги. У відповідності до ч.3 ст.10 та до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial