Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивачка[PERSON] звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08.10.2012 року було розірвано. Вказує, що від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Стверджує, що оскільки відповідач не надавав в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини, вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача та рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.02.2013 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. Зазначає, що на даний час вона не може повністю забезпечити потреби дитини, оскільки її матеріальне становище значно погіршилось, а із збільшенням віку сина збільшились витрати на навчання, одяг, шкільні приладдя, харчування, лікування, оздоровлення, оплату спортивних занять, гуртків. Крім того, з дня ухвалення рішення суду про стягнення аліментів збільшився розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вказує, що в неї на утриманні також перебуває малолітня донька від іншого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Позивачка стверджує, що відповідач свої зобов`язання по сплаті аліментів не виконує, в зв`язку з чим заборгованість станом на 01.07.2019 року становить суму 7594,50 грн. Зазначає, що відповідач є молодою, працездатною особою, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницькі види діяльності, а тому може надавати матеріальну допомоги своєму синові. На основі викладеного, позивачка просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.02.2013 року, з відповідача на її користь, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1000,00 грн. до 2500,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь заборгованість за аліментами в сумі 7594,50 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в межах 100 відсотків заборгованості за аліментами в розмірі 7594,50 грн. Ухвалою судді від 15 липня 2019 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів - відкрито. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки спрямувала на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутності позивачки та її представника, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак спрямував на адресу суду відзив на позовну заяву та письмові пояснення, в яких просить справу розглянути в його відсутності та задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а в решті позовних вимог просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували з 16.04.2010 року в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08.10.2012 року (а.с.10). Від спільного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.02.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 12.02.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Частиною 2 ст.51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька до досягнення нею повноліття. Таким чином, відповідач - [PERSON] , як батько неповнолітнього - [PERSON] , зобов`язаний утримувати неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно зі ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, суд, при розгляді вимог позивачки про збільшення розміру аліментів, враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, однак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає. Як вбачається з довідки Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №27 Чернівецької міської ради від 26.06.2019 року за №175 (а.с.13), [PERSON] навчається в 3-А класі. Відповідно до довідки від 03.07.2019 року (а.с.14), [PERSON] знаходиться на «Д» нагляді з діагнозом хронічний бронхіт з астматичним компонентом. Згідно довідки №67 від 27.06.2019 року(а.с.15), [PERSON] відвідує тренування в Молодіжному спортивному клубі єдиноборств «Централ». Відповідно до довідки від 27.06.2019 року (а.с.16), [PERSON] відвідує заняття англійської мови в Школі англійської мови. Як вказано в позовній заяві та підтверджено доказами доданими до позовної заяви, витрати на утримання дитини зросли. Значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття та ліки. Розмір аліментів, який сплачує відповідач недостатній для належного утримання дитини. Крім того, враховуючи інфляційні процеси, які відбулися в нашій державі протягом останніх років, значне подорожання продуктів харчування, одягу, взуття тощо, а також те, що в даний час в позивачки на утриманні перебуває малолітня донька [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що матеріальний стан позивачки щодо утримання неповнолітнього сина [PERSON] змінився, тобто зменшився. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень, а тому і з вказаних підстав розмір аліментів підлягає збільшенню. Визначаючи розмір аліментів, який необхідно стягнути, суд враховує і те, що після ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.02.2013 року про стягнення аліментів, відповідач зареєстрував інший шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.45), а також у відповідача від іншого шлюбу народились двоє доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON], [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.46-47). При цьому, відповідно до повідомлення ГУ ДПС у Чернівецькій області від 04.12.2019 року, відповідач [PERSON] за 2018 рік задекларував обсяг доходу в сумі 325848 грн. За наведених обставин, суд вважає, що необхідно збільшити розмір аліментів з 1000 грн. до 1600 грн., задовольнивши частково позовні вимоги, оскільки такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі, аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У даній справі суд не присуджує аліменти на дитину, а змінює їх розмір, тому аліменти у розмірі визначеному даним рішенням суду підлягають стягненню з дня набрання цим рішенням законної сили. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Стосовно решти позовних вимог, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по АСВП №53402164 від 26.06.2019 року, виданого старшим державним виконавцем Сарахманом П.М. (а.с.21), заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 01.07.2019 року становить 7594,50 грн. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. В статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі №333/6020/16. Крім того, здійснюючи розрахунок пені, суд враховує положення ч.1 ст.196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня. Оскільки у відповідача станом на 01.07.2019 року існувала заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 7594,50 грн., тому, суд вважає, що необхідно стягнути пеню в сумі 7594,50 грн., задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по аліментам в сумі 7594,50 грн., то слід зазначити наступне. Чинним законодавством не передбачена можливість стягнення заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення про їх стягнення, шляхом подання позову про її стягнення у судовому порядку у іншій справі. Факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам, не оспорений ні стягувачем ні боржником, не є підставою для повторного стягнення цієї заборгованості у содовому порядку. Таким чином, при відсутності спору щодо розміру заборгованості із сплати аліментів, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження", а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Суд також враховує і те, що відповідно до копій квитанцій від 24.09.2019 року та від 26.09.2019 року (а.с.49-50), у відповідача відсутня заборгованість по аліментам, про що також погодилась позивачка та її представник у відповіді на відзив (а.с.58-61). З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, а саме: матеріальне становище сторін, зміни матеріального та сімейного стану сторін по справі, рівні обов`язки батьків щодо утримання своєї дитини, принцип розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов позивачки підлягає частковому задоволенню. А саме, необхідно збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , згідно з рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.02.2013 року в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, з твердої грошової суми в розмірі 1000,00 грн. щомісячно на тверду грошову суму у розмірі по 1600,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до настання повноліття дитини, а також стягнути з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 7594,50 грн., задовольнивши частково позовні вимоги. В решті позовних вимог - слід відмовити за безпідставністю. Крім цього, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial