Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом. В позовній заяві вона зіслалася на те, що вона являється дочкою [PERSON] та [PERSON] В вересні 1986 року її батькові [PERSON] для проживання з родиною, [PERSON] селищною радою був наданий житловий будинок та земельна ділянка площею 0,07 га для користування та будівництва житлового будинку по вул. Медична, 18, селища Просяна Покровського району Дніпропетровської області. З того часу її родина постійно проживала та була зареєстрована в вищезазначеному будинку. 15.10.1996 року помер її батько [PERSON] Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме житловий будинок разом з господарськими спорудами та будівлями по вул. Медична, 18, селища Просяна. Після смерті батька, її мати [PERSON] до органів нотаріату для успадкування майна, що залишилось після смерті її чоловіка [PERSON] не зверталась. Однак прийняла спадщину після смерті [PERSON], відповідно до вимог ЦК УРСР (в редакції 1963 року), оскільки була зареєстрована та постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, таким чином вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Крім того, прийняття спадщини її матірю підтверджується рішенням Місцевого самоврядування [PERSON] селищної ради Покровського району Дніпропетровської області №337-34/IV скликання від 10.02.2006 року «Про зміну права користування земельною ділянкою», відповідно до якого заяву [PERSON] задоволено, припинено право користування земельною ділянкою загальною площею 0,07 га, яка надана [PERSON] для користування та будівництва житлового будинку по вул. Медична, 18 та передано земельну ділянку без змін цільового використання дружині [PERSON] Однак, 20.03.2015 року померла її мати [PERSON] Після смерті матері 28.07.2015 року позивачка звернулась до Приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про видачу на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилася після смерті [PERSON], [INFO]. 28.07.2015 року приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] була заведена спадкова справа №57745604. Постановою приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за №418/02-31 від 21.09.2015 року, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, [PERSON], померлої 20.03.2015 року. Підставою для відмови стало те, що нею не було надано нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцю нерухомого майна. Таким чином, враховуючи те, що позивачка прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини вона не має можливості оформити в установленому порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки покійний за час свого життя не зареєстрував в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно правовстановлюючий документ на житло, у такий спосіб не оформивши своє право власності в установленому порядку. В звязку з вищевикладеним просить задовольнити позовну заяву. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на вимоги викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Покровського району Дніпропетровської області направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа: приватний нотаріус Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти визнання позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, з'ясувавши фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~ч. 1,2 ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом \~встановлено, \~що відповідно до копії свідоцтва про народження серії ІV-KИ №266969, [PERSON] та [PERSON] є батьками позивачки, [PERSON], [INFO], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Ністратова» (а.с.80,82). Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-КИ №088825, виданого 15.10.1996 року виконкомом [PERSON] селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, [PERSON] помер 15.10.1996 року. (а.с.78). Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-КИ №623119, виданого 23.03.2015 року виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, [PERSON] померла 20.03.2015 року. (а.с.79). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, у тому числі і на житловий будинок за адресою: вул. Медична, 18, смт. Просяна та земельну ділянку загальною площею 0,07 га для користування та будівництва житлового будинку, яка знаходиться під житловим будинком за адресою: вул. Медична, 18, смт. Просяна. Із матеріалів спадкової справи після померлої 20.03.2015 року [PERSON] вбачається, що після смерті останньої позивачка звернулась до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців немає. Постановою приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] від 21.09.2015 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 20.03.2015 року [PERSON] (а.с. 169). Матеріалами справи, а саме згідно звіту про проведення технічного обстеження ФОП [PERSON] встановлено, що на земельній ділянці за адресою: вул. Медична, 18, с. Просяна у 1988 році збудований житловий будинок та господарські будівлі. (а.с.87-110). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Право власності на збудований житловий будинок набувається у порядку, який існував на час його будівництва. Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти про прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття\~постанови Кабінету міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Із матеріалів справи встановлено, що житловий будинок за адресою: вул. Медична, 18, смт. Просяна, побудований у 1988 році. Тобто, спірний будинок збудовано до 5 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка перебувала у власності [PERSON], а відтак, на нього може бути визнано право власності, яке переходить у порядку спадкування.\~\~ Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] при житті володіла, користувалася та розпоряджалася житловим будинком, що розташований по вул. Медична, 18, смт. Просяна Покровського району Дніпропетровської області, який прийняла у спадщину після свого чоловіка [PERSON], але не оформила своїх спадкових прав, а отже він перебував у її приватній власності, яка припинилася внаслідок її смерті у відповідності до положень ст. 346 Цивільного кодексу України. Так, згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними правилами міжнародного права. Згідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва (втратила чинність), якою не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 5 серпня 1992 року. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Тобто спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами побудовано до 05 серпня 1992 року, а померла [PERSON] набула за життя право власності, яке переходить у порядку спадкування, відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1218 ЦК України. Щодо визнання права власності на земельну для користування та будівництва житлового будинку, суд дійшов наступного висновку. Так, із матеріалів справи вбачається, що рішенням №337-34/ІV скликання [PERSON] селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 10.02.2006 року припинено право користування земельною ділянкою загальною площею 0,07 га, яка надана [PERSON] для користування та будівництва житлового будинку по вул. Медична, 18 та передано земельну ділянку без зміни цільового використання дружині [PERSON] (а.с. 113). В рішенні не вказано на який період надається зазначена земельна ділянка. На момент смерті [PERSON] правовстановлюючі документи на неї відсутні (не виготовлені). Однак, померла [PERSON] розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, проте померла, не завершивши її, за життя не отримала документа, що підтверджує право власності на земельну ділянку, не здійснила державної реєстрації права. Зокрема на підставі рішення [PERSON] селищної ради Покровського району Дніпропетровської області за №165/15/6 скл. від 27.02.2012 року., [PERSON] було надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: вул. Медична, 18, смт. Просяна. (а.с.122). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.\~1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.125\~ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.3.5 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК. Статтями\~92\~та\~93 ЗК України\~передбачено право оренди та право постійного користування земельними ділянками. При цьому право постійного користування надається тільки державним підприємствам. Фізичні особи згідно чинного кодексу таким правом не наділені. [PERSON] не використала за життя надане їй право на приватизацію, чи оренду вказаної земельної ділянки, також не використала право набувальної давності, а тому правомірно отримавши ділянку, не реалізувала наданих їй законом прав за життя, тому і спадкоємець не може скористатись спадковим законом для отримання права на спадщину даної земельної ділянки. Однак, [PERSON] розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, проте померла, не завершивши її, за життя не отримала документа, що підтверджує право власності на земельну ділянку, не здійснила державної реєстрації права, проте право на завершення процедури приватизації, яке належало померлій на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Це право в порядку спадкування перейшло до позивача, який є спадкоємцем померлого, та підлягає захисту. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі\~статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Крім того, позивачка як користувач не обмежена в правах оговорених\~статтею 119 Земельного кодексу України, якою передбачено право громадян набувати права на земельну ділянку за давністю користування (набувальною давністю). Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем не завершено процедуру приватизації, або оренди, тому у задоволені позову в частині визнання права власності на земельну ділянку, слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial