Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовом, яким просив суд стягнути з ТДВ СК «Альфа-гарант» на його користь страхове відшкодування в розмірі 21 115 грн. 20 коп., стягнути з [PERSON] на його користь франшизу у розмірі 1000 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати на загальну суму 7197,24 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що він є власником автомобіля [NUMBER]. 05.01.2016 р. приблизно о 15.00 годині в місті Харкові по вул. Клочківська, б. 250 Позивач, керуючи належним йому автомобілем, став учасником дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобіля [NUMBER] під управлінням [PERSON] (далі - Відповідач 2). За результатом розгляду справи Дзержинським районним судом м. Харкова було винесено Постанову від 22.02.2016 р., яким Відповідача 2 було визнано винними у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільна відповідальність відповідача 2 була застрахована полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був виданий ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" (далі - Відповідач 1). 15.03.2016 р. Позивач звернувся до Відповідача 1 з Заявою про страхове відшкодування внаслідок ДТП та надав всі витребувані Відповідачем документи, однак на сьогоднішній день Позивач не отримав від Відповідача 1 жодних грошових коштів в рахунок виплати страхового відшкодування. Позивачем за власні кошти було замовлено та отримано Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 3031 від 07.04.2016 р., яким було встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Позивача складає 21 115 грн, 20 коп., яка підлягає стягненню з Відповідача 1. Вартість самого автотоварознавчого дослідження склала 1 585 грн. 80 коп. Крім того, Позивачем за свій рахунок було направлено поштові повідомлення Відповідачам про виклик на огляд автомобіля при проведенні експертної оцінки, вартість яких склала 31,56 грн. та 28,68 грн.. що підтверджується поштовими Квитанціями. Моральна шкода позивача, відповідно до позовної заяви та пояснень його представника в ході судового розгляду, полягає в тому, що після ДТП, яка мала місце, Позивач відчував пригніченість, прикрість, апатію, повязану з тим, що транспортний засіб є серйозно пошкодженим, необхідне проведення значних та дорогих ремонтних робіт, доведеться суттєвим чином змінити свій спосіб життя на невизначений термін у звязку з неможливістю використовувати на власну користь транспортний засіб, що належить Позивачу на праві приватної власності. Таким чином, ДТП спричинила суттєве обмеження прав позивача як власника транспортного засобу, що є неприпустимим. ТДВ СК «Альфа-гарант» проти позову заперечували, вказали про те, що 01.02.2016 ними отримано повідомлення позивача про назване ДТП. Страховик звернувся до незалежного субєкта оціночної діяльності ТОВ «Експертум-АВЕ» з метою визначення розміру матеріального збитку, якого зазнав власник пошкодженого транспортного засобу. Згідно звіту вказаного оцінювача № 25-D/18/0 від 09.03.2016, вартість збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 2110, державний номер [NUMBER], прирівнюється до вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і становить 14952,42 грн. з урахуванням ПДВ та 12460,35 грн. без урахування ПДВ. Позивачем 15.03.2016, з порушенням визначеного законом терміну, надано відповідачу-1 заяву про виплату йому відшкодування. Відшкодування у розмірі 11\~460,35 грн. проведено на картковий рахунок позивача 30.06.2016 року. Розмір відшкодування визначено на підставі вказаного звіту, з урахуванням відсутності доказів понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ у звязку із ремонтом, а також розміру франшизи. Надану позивачем експертизу відповідач-1 не вважає належним доказом, оскільки вона проведена не за ухвалою суду. Крім того, представником позивача надано копію довідки ПАТ КБ «Приватбанк» про зарахування на рахунок позивача страхового відшкодування у розмірі 11403,05 грн. згідно страхового акту № ЦВ/16/0239 за договором страхування № АЕ-0004494753 від 06.07.2015 без ПДВ. Відповідач-2 заперечень до позову не надавав, попри належне повідомлення у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог у звязку із наступним. Згідно з вимогами частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Разом із тим, відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER] (а.с. 15). Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 22.02.2016 [PERSON], відповідач-2, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП, яке мало місце 05.01.2016, відповідачем-2 заподіяно матеріальні збитки позивачу (а.с. 16). Постанова набрала законної сили 04.03.2016, отримана позивачем 14.03.2016. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. За ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Неправомірність володіння [PERSON] вказаним транспортним засобом у судовому засіданні не встановлена. Згідно наданої стороною позивача копії страхового полісу № АІ/2414856, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Geely, державний номер [NUMBER], була застрахована на момент ДТП страховою компанією ПрАТ «Страхова компанія «Провідна». Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року роз'яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Пунктом 3 зазначеної Постанови ВСУ роз'яснено судам, що володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них. Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Провина відповідача-2 у спричиненні майнової шкоди позивачу визнана названою постановою суду і додатковій оцінці не підлягає. Відповідно до вимог ст.21 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без чинного поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Ст.22 названого Закону визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи. Цивільна відповідальність відповідача-2 застрахована відповідачем-1, що сторонами визнано у судовому засіданні. 01.02.2016 позивачем до ТДВ СК «Альфа-гарант» подано повідомлення про ДТП (а.с. 17), 15.03.2016 ним подано заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п.34.3 ст.34 названого Закону, якщо представник страховика не з'явився протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). За заявою позивача, 07.04.2016 складено Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 3031, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ-21104», державний номер [NUMBER], зумовленого ДТП 05.01.2016, складає 21115 грн. 20 коп. (а.с. 20-26). Твердження відповідача про неналежність висновку експертизи суд вважає неспроможним, оскільки тим же, п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», розяснено, що у разі, коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці Суд не вбачає підстав для невизнання наданого висновку експертного дослідження, оскільки воно проведено належною установою Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. [PERSON], на підставі затверджених Міністерством юстиції України методичних рекомендацій та з безпосереднім оглядом досліджуваного транспортного засобу. Натомість наданий відповідачем-1 звіт експертної оцінки вартості ремонту автомобіля позивача, згідно його змісту, проводився на підставі наданих заявником, відповідачем-1, відомостей та фото-знімків, без безпосереднього огляду автомобіля. З урахуванням наведеного, суд при визначенні розміру спричиненої позивачу ДТП матеріальної шкоди, надає перевагу висновку, складеному експертами ХНДІСЕ ім. Засл. проф. [PERSON] та визнає розмір спричиненої шкоди на рівні 21115,20 грн. Разом із тим, відповдіачем-1 здійснено часткове відшкодування шкоди у розмірі 11403,05 грн., у звязку із чим, розмір відшкодування, яке підлягає стягненню, підлягає відповідному зменшенню. Суд не приймає до уваги твердження відповідача-1 про переказ на рахунок позивача 11460,35 грн., оскільки відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (п. 30.1 ст.30), переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Таким чином, з відповідача -1 стягненню підлягає 11403,05 грн. Як розяснено у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.36.6 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником, або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Полісом відповідача-2 визначено, що розмір франшизи складає 1000, яка підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням чи знищенням її майна, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Оскільки судом встановлено винність у спричиненні ДТП відповідача [PERSON], внаслідок події пошкоджено майно позивача, суд вважає, що неправомірними діями цього відповідача, які полягали в порушенні ПДР України, позивачам спричинено моральну шкоду, яка полягає у незручностях та ускладненнях звичайного способу життя, неможливістю використовувати транспортний засіб для задоволення своїх потреб, психотравмуючих наслідках, пов'язаних з самою ДТП. Сума відшкодування моральної шкоди, визначена позивачами відповідає обставинам ДТП, ступеню вини відповідача, принципам розумності та справедливості. Оцінюючи вищевикладені обставини та обґрунтування моральної шкоди, суд вважає, що сума в 3000 грн. на користь позивача буде сумою, достатньою для відшкодування його моральних страждань. Склад судових витрат визначений ст. 79 ЦПК України та в даному випадку включає судовий збір, витрати на правову допомогу та вартість проведеної експертизи. Долю судових витрат суд вирішує в порядку ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial