Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідачки про повернення боргу за договором позики. Заявлені вимоги мотивував тим, що між ним та відповідачкою 29.12.2019 року укладено безвідсотковий договір позики на суму 10000 дол. США строком на 1 рік з терміном повернення до 29.12.2020 року. Однак, після закінчення визначеного строку, відповідачка своїх зобов`язань не виконала і не повернула кошти. Тому просив стягнути з відповідачки борг у розмірі 279456 грн, що відповідає еквіваленту 10000 дол. США на час звернення до суду, а також інфляційні втрати і три відсотки річних за період прострочення виконання зобов`язання починаючи з 30.12.2020 року по 01.03.2021 р. Крім того, позивач просив покласти на відповідачку судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у сумі 2845,13 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 28450 грн. У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилась тричі, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи. Письмового відзиву на позов суду не подала. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до розписки, складеної 29.12.2019 року, написаної власноручно відповідачкою, вона отримала у позивача 10000 дол. США строком н 1 рік і позичені кошти зобов`язувалася повернути до 29.12.2020 року. Наявність оригіналу розписки у позичальника свідчить про те, що обов`язок повернення коштів відповідачкою не виконано. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки позивач ставить питання про стягнення гривневого еквіваленту позичених коштів, то суму боргу та трьох процентів річних за період прострочення виконання зобов`язання слід розрахувати виходячи з курсу НБУ станом на день постановлення судового рішення, що складає 2729,04 грн за 100 дол. США. Таким чином з відповідачки слід стягнути 272 904 грн. (27,2904 *10000) основного боргу. Крім того, стягненню, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України підлягає три проценти річних за заявлений позивачем період прострочення виконання зобов`язання - 62 дні, що складає 1390 грн (27,2904*3/100*62/365=1390 грн). Стосовно заявлених вимог про стягнення інфляційних втрат суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Оскільки розрахунок суми боргу проведений на вимогу позивача у гривневому еквіваленті, виходячи з курсу валюти, встановленої НБУ, то підстав для стягнення індексу інфляції немає адже норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідачку слід покласти понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2845,13 грн. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі і такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Таких суду на час постановлення рішення не подано. Водночас представником позивача зроблено про це заяву, а тому, відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України питання про стягнення витрат на правову допомогу буде вирішено у разі подання таких доказів у п`ятиденний строк. На підставі наведеного, ст.1046-1050, 625 ЦК України,

Outcome: partial