Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду, де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору виступає Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради, з позовом про визнання незаконним та скасування пункту 7 в додатку №2 до пункту 2 в рішенні 48 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 27.03.2014 року №1164 та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0253 га до відповідачів Чернівецької міської ради, [PERSON], [PERSON]., [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що по [ADDRESS], який складається з трьох квартир. Позивач [PERSON] проживає у квартирі №3 вказаного житлового будинку, яка належить їй на праві особистої власності, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на житло. Вказує, що квартира складається із житлової кімнати, площею 18,70 кв.м. та коридору площею 6,10 кв.м. У зазначеній квартирі позивачка зареєстрована та проживає з 1953 року. По сусідству з позивачкою у квартирі №2 вказаного будинку проживають відповідачі [PERSON], [PERSON]., [PERSON], а також у їх власність перейшла квартира №1 вказаного будинку. Позивач звертає увагу суду на те, що житловий будинок [ADDRESS] в даний час розміщений на земельній ділянці площею 0,0808 га, що підтверджується листом Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин ЧМР. Звертає увагу суду на те, що із архівного витягу від 25.02.2016 року №149 вбачається, що згідно рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 26.03.1954 року №297 «Про наслідки обміру земель будівельного кварталу №342 м.Чернівці» за будинковолодінням [ADDRESS] було зареєстровано 2038 кв. м. земельної ділянки. Тобто, вказаний документ підтверджує, що за будинком [ADDRESS] була закріплена земельна ділянка, яка перебувала у спільному користуванні співвласників житлового будинку. Вказує, що станом на 1990 рік (до прибуття в будинок відповідачів [PERSON], [PERSON]., [PERSON].), між співвласниками житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний порядок користування земельною ділянкою влаштовував їх та був у відповідності до схеми, копію якої позивач додає до позовної заяви. Зокрема, як вбачається із даної схеми порядку користування земельною ділянкою, власники квартири №1 (літ.«А») користувались частиною земельної ділянки №1, власники квартири №2 (літ.«Б») користувались частиною земельної ділянки №2, і, за квартирою №3 (літ.«В») значилась частина земельної ділянки №3, тобто, позивач користувалась тією частиною земельної ділянки, яка зазначена на схемі під №3. Стверджує, що вхід до кв. №1 та кв. №2 здійснювався з [ADDRESS] через частину земельної ділянки, яка була у спільному користуванні (на схемі під №4), а в її квартиру №3 вхід був із [ADDRESS], як зазначено в наданій схемі. Позивач вказує, що на вказаній частині земельної ділянки №3, яка є в її користуванні, вона збудувала надвірні будівлі, а саме, сарай літ.«Г» та вбиральню літ.«Д», які є в наявності, але на теперішній час юридично вже знаходяться на земельній ділянці, яку самовільно, без згоди позивачки приватизували відповідачі [PERSON], [PERSON]., [PERSON], в користуванні яких була і є земельна ділянка №2. Так, в 2016 році позивачці стало відомо, що її земельна ділянка №3 де-юре вже знаходиться у власності відповідачів №2, що вони її приватизували, без її відома, якою вона користується та користувалась все життя, що вбачається із відповіді Держгеокадастру від 22.04.2016 року №29-28-02-742/2-16. Таким чином, позивач вважає, що відповідачі [PERSON], [PERSON]., [PERSON]приватизували вказану земельну ділянку (№3) без її відома, незаконно, з порушенням вимог чинного законодавства, внаслідок чого порушили право позивачки на приватизацію її частини земельної ділянки №3, яку вона вже не зможе приватизувати, оскільки та значиться приватизованою. Також, вказаною приватизацією частини земельної ділянки №3 [PERSON] створено перешкоди, а саме, в обслуговуванні частини житлового будинку, яка відноситься до її квартири, оскільки земельна ділянка, яка прилягала до її квартири, вже належить відповідачам [PERSON], [PERSON]., [PERSON], а тому позивач повинна входити в квартиру вже по земельній ділянці, яка належить на праві власності відповідачам [PERSON], [PERSON]., [PERSON], а не їй, та надвірні будівлі і споруди, вже юридично розміщені на земельній ділянці, яка на праві власності належить [PERSON], [PERSON]., [PERSON]. Дізнавшись про приватизацію відповідачами №2 її частин земельної ділянки біля вказаного житлового будинку, позивач 17.03.2016 року звернулася із скаргою в міську раду та отримала відповідь №Т-2172/0-04/01 від 28.03.2016 року, з якої вбачається, що рішенням міської ради №1164 від 27.03.2014 року дійсно передано [PERSON], [PERSON]., [PERSON]у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0.0253 га по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. А також рекомендовано позивачці звернутися за захистом своїх прав до суду. Також, з даної відповіді [PERSON] стало відомо, що відповідачі Чернівецька міська рада та [PERSON], [PERSON]., [PERSON]спільно, без її згоди, в порушення вимог земельного законодавства, незаконно приватизували частину земельної ділянки у спільну сумісну власність між членами родини із земельної ділянки, яка перебувала в користуванні співвласників житлового будинку. З огляду на викладене, позивач вважає, що саме вище вказаним рішенням Чернівецької міської ради №1164 від 27.03.2014 року порушені її права на приватизацію земельної ділянки, яка перебувала в її користуванні довгі роки та створено перешкоди, на які вказано вище. Вказує, що згідно рішення 48 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради №1164 від 27.03.2014 року (п.7 в додатку № 2 до п. 2 вказаного рішення) [PERSON], [PERSON], [PERSON] передано безоплатно у спільну сумісну власність частину земельної ділянки площею 0,0253 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що по [ADDRESS] із загальної площі земельної ділянки в розмірі 0,0808 га., яка перебуває в спільному користуванні. Вказану приватизацію земельної ділянки відповідачами [PERSON], [PERSON]., [PERSON], позивач [PERSON] вважає такою, що здійснена з порушенням норм чинного земельного законодавства, порушено її право на приватизацію земельної ділянки, яка є в її користуванні, не визначено чітко частки кожного із співвласників житлового будинку в земельній ділянці, і вказане рішення приймалось на підставі документів, які, на думку позивачки, не відповідають дійсності. Щодо визнання незаконним та скасування пункту 7 в додатку №2 до пункту 2 в рішенні 48 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 27.03.3014 року №1164, та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0253 га ( кадастровий [NUMBER]), зазначає, що незаконні дії відповідачів [PERSON], [PERSON]., [PERSON]вона оскаржила в міську раду скаргою, але жодного впливу чи дії стосовно незаконної приватизації департамент не вчинив, а рекомендував їй звернутися за захистом порушених прав до суду. Позивач [PERSON] вважає такі дії Чернівецької міської ради в особі департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин незаконними, оскільки, у відповідності до чинного земельного законодавства станом на 2014 рік, всю площу земельної ділянки необхідно було приватизувати у спільну сумісну власність між всіма співвласниками житлового будинку, після чого виникає право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, що передбачено ч.4 та ч.5 ст.89 ЗК України. З огляду на наведене, позивач стверджує, що відповідачами [PERSON], [PERSON]., [PERSON] самовільно, з допомогою Чернівецької міської ради, без її згоди захоплено земельну ділянку, якою вона користувалась все життя; їй створені перешкоди в приватизації земельної ділянки, а також і в користуванні квартирою та надвірними будівлями і спорудами; позивачці створені перешкоди в обслуговуванні квартири №3 та входу до квартири; надвірні споруди та будівлі позивачки (сарай літ.«Г» та вбиральня літ.«Д») знаходяться на земельній ділянці, яку приватизували відповідачі [PERSON], [PERSON]., [PERSON] Окрім того, вважає, що вказаним п2 рішення №1164 безпідставно надано право відповідачам [PERSON], [PERSON]., [PERSON]приватизувати ту частину земельної ділянки, якою вони не користувались, тоді, як п.«В» ч.1 ст.81 ЗК України передбачає, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, які були раніше надані їм у користування, однак спірна частина земельної ділянки ніколи не перебувала в користуванні відповідачів [PERSON], [PERSON]., [PERSON]. Крім цього, з відповіді Чернівецької міської ради №Т-2172/0-04/01 від 28.03.2016 року позивачці стало відомо, що у департаменті відсутня інформація щодо закріплення та передачі у користування відповідачам [PERSON], [PERSON]., [PERSON]земельної ділянки на [ADDRESS]. Позивач стверджує, що земельна ділянка площею 0,0808 га по [ADDRESS] перебувала у спільному користуванні всіх співвласників даного житлового будинку, що є законним. В свою чергу між співвласниками житлового будинку, за спільною попередньою усною угодою було встановлено порядок користування земельною ділянкою, який зазначено у схемі користування земельною ділянкою. При цьому, конкретні розміри земельних ділянок співвласниками не визначались у відповідності до належних часток співвласників у спільній сумісній власності в житловому будинку, як цього вимагає Закон. При цьому, при приватизації земельної ділянки [PERSON], [PERSON]., [PERSON]площею 0,0253 га кадастровий [NUMBER] розмір часток в житловому будинку не визначений, а тому з яких підстав, відповідачі визначили площу та розміри земельної ділянки, яку вказали в заяві та в рішенні міської ради їй невідомо. Також позивач вказує на те, що міською радою приймалось рішення (п.2) стосовно передачі відповідачам [PERSON], [PERSON]., [PERSON]частини земельної ділянки безоплатно у власність на підставі документів, які, на думку позивачки, не відповідають Закону та є неналежними, які викликають сумнів в їх дійсності та здійснені без погодження з нею, оскільки її підписи в деяких документах зроблені не [PERSON], а іншою особою. Звертає увагу суду на те, що ряд документів, які надані відповідачами [PERSON], [PERSON]., [PERSON]до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, і використані для приватизації земельної ділянки працівниками департаменту, є надуманими, такими, що викликають сумнів в їх дійсності та правильності, а дії представників Чернівецької міської ради є незаконними, тому, рішення міської ради, яке прийнято на підстави цих документів та яким порушено право позивачки - є також протиправним. На основі викладеного, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати пункт 7 в додатку №2 до пункту 2 в рішенні 48 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 27.03.2014 року №1164, та визнати незаконною приватизацію земельної ділянки площею 0,0253 га (кадастровий [NUMBER]) по [ADDRESS]; зобов'язати Відділ з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради (м.Чернівці, вул.Кохановського, 7) скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0253 га по [ADDRESS], кадастровий номер - [NUMBER], шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру прав та стягнути з відповідачів на користь позивачки судові витрати. Позивач [PERSON] та її представники в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили його задовольнити. Позивач [PERSON] вказала суду, що розмови з [PERSON] з приводу приватизації ним спірної земельної ділянки з умовою користування позивачкою цією ділянкою між сторонами не було. Про саму приватизацію земельної ділянки позивачці стало відомо у 2015 році та до того вона користувалась своєю частиною ділянки. Сарай та вбиральня збудовані нею з власних матеріалів. Ствердила суду, що представників міської ради, які б здійснювали заміри спірної ділянки вона не бачила та ніхто нічого не міряв. Одного дня вона проходила по дорозі та відповідач з [PERSON] підійшли до неї з приводу підписання документів щодо будівництва [PERSON] будинку, при цьому за земельну ділянку нічого їй не повідомляли. Свідка [PERSON] вона бачила лише один раз того дня. Ствердила, що окрім тих документів, які тоді підписала, з приводу будівництва, більше нічого не підписувала та підпис на проекті розподілу земельної ділянки не її. Те, що вона підписувала документи не за будівництво, а за земельну ділянку їй повідомив сусід приблизно через півроку. Вказала суду на те, що спірною земельною ділянкою користується з 1953 року та оспорюваною приватизацією порушуються її права. Вказала суду, що на даний час відповідач [PERSON] просив її залишити все як є на даний час та обіцяв, що скільки вона буде жити, стільки й буде користуватись спірною земельною ділянкою. Однак вона проживає сама та внаслідок того, що земельна ділянка не оформлена, вона не має можливості укласти договір довічного утримання. Представник позивачки - [PERSON] в судовому засіданні вказав, що ними приватизація [PERSON], проведена у 1995 році, не оскаржується. Наявний план земельної ділянки (проект розподілу) позивач [PERSON] ніколи не підписувала та її підпис у даному документі відсутній, хто підписувався за неї - їм невідомо. Також у проекті розподілу відсутня печатка та не зрозуміло звідки взятий опис меж земельних ділянок. Вважав, що самим рішенням Чернівецької міської ради порушено права позивачки, передбачені п.9 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року. Оскільки сторонами офіційно не визначені частки в спільному будинку, то таким чином ними не визначені і частки спірної земельної ділянки. Звернув увагу суду на те, що спочатку співвласники будинку повинні були приватизувати земельну ділянку на всіх разом, а потім визначати частки кожного співвласника. Ствердив, що на їх думку, приватизація відповідачами [PERSON], [PERSON]., [PERSON]частини спірної земельної ділянки здійснена на підставі сумнівних документів, в тому числі і заяви про приватизацію, на якій повинні бути підписи усіх співвласників. Також протокол погодження меж земельної ділянки від 23.10.2013 року [PERSON] підписала обманним шляхом, а також наявні суттєві недоліки, зокрема відсутні дані про представника відповідного органу місцевого самоврядування, про фізичних осіб, чиї земельні ділянки межують зі спірною ділянкою. Звернув увагу суду на те, що у 2013 році вже існував кадастровий номер земельної ділянки та протокол погодження меж ділянки, тобто до самої заяви [PERSON] про приватизацію. Однією з підстав визнання незаконним оскаржуваного рішення вважав посилання як підставу для передачі земельної ділянки - рішення міської ради, яким земельну ділянку передавали громадянці [PERSON] Крім цього, ствердив, що сараї, які розташовані на спірній ділянці належать позивачці [PERSON] Представник відповідачів [PERSON], [PERSON]., [PERSON]в судовому засіданні вимоги позову не визнала. Вважала, що розташовані на спірній ділянці сараї є спільні для усіх співвласників будинку та ними користуються усі, а не тільки [PERSON] Підтримала подані відповідачами [PERSON], [PERSON]., [PERSON]письмові заперечення на позов [PERSON], згідно яких останні вказують, що станом на 1990 рік мешканці будинку [ADDRESS] були наймачами будинку, а не власниками. Також, схема користування земельною ділянкою від 1990 року не була погоджена з відповідними органами місцевого самоврядування, а тому не може вважатись такою, що має юридичну силу та може впливати на приватизацію ділянки. Також вказують, що на протоколі погодження меж ділянки від 23.10.2013 року наявний підпис позивачки та вона вказаний протокол не оспорює, стверджуючи при цьому, що про приватизацію [PERSON] дізналась лише у 2013 році. Звертають увагу суду на те, що згідно копії рішення ЧМР від 26.12.1995 року громадянці [PERSON] надано земельну ділянку по проекту розподілу для спільного користування 187 кв.м., зокрема особисто у приватну власність передано 0,0224 га. Звертають увагу суду на те, що позивач повинна була оскаржувати державний акт на землю, виданий на імя [PERSON], однак вона цього не зробила, а тому вимагати приватизації всієї земельної ділянки усіма співвласниками та подальшого її розподілу на даний час неможливо. Вказують, що у 2013 році вони домовились з позивачкою про те, що вона буде користуватись приватизованою ними земельною ділянкою та вони не будуть заперечувати їй проти цього. Тобто жодних перешкод позивачці цією приватизацією не чиниться, а також вона не просить суд усунути перешкоди їй у користуванні власністю. Просять суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] Представник відповідача - Чернівецької міської ради в судове засідання не з'явився, однак від них до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву, згідно яких вказують, що оспорюване рішення міської ради винесено в межах повноважень ЧМР, як органу місцевого самоврядування, саме рішення винесено з дотриманням необхідної процедури, а тому підстав для його скасування немає. Просять розглянути справу у їх відсутність. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради в судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що являється сусідом позивачки [PERSON]. Живе поряд з нею з 1991 року. Вказала суду, що в будинку [ADDRESS] є три квартири. Кожен з мешканців вказаного будинку мав власну земельну ділянку, якою користувався. Свідок ствердила, що вхід до квартир мешканців [PERSON] та [PERSON] здійснювався з [ADDRESS], а вхід до квартири [PERSON] з [ADDRESS]. У 2016 році [PERSON] повідомила її, що [PERSON] приватизував її земельну ділянку та вона залишилась без землі. Свідок також вказала на те, що коли [PERSON] почав проживати по вказаній адресі, то набудував гаражів на спірній земельній ділянці. Ствердила, що вона особисто не бачила, щоб хтось проводив заміри земельних ділянко сторін по справі при проведенні приватизації. Також свідок особисто бачила, як [PERSON] на дорозі на [ADDRESS] у 2016 році підписувала акт погодження меж земельних ділянок. При цьому, якийсь чоловік на ім'я [PERSON] запитував її чи вона не має нічого проти, щоб відповідачі [PERSON] побудували та реконструювали будинок, мова про землю не йшла, оскільки свідок чула це все особисто. При цьому, на місці були присутні [PERSON] та два чоловіки; вона, в свою чергу, була з [PERSON] Що вони робили перед цим вона не бачила. Вказала суду, що спірною земельною ділянкою [PERSON] користується з 1953 року. Там у неї розміщувались город, грядки, дерева. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає по [ADDRESS] з 1998 року. Сторони по справі це його сусіди через дорогу. Вдома у [PERSON] та [PERSON] він не був, однак був вдома у позивачки [PERSON] У вказаному будинку [ADDRESS] розміщені 3 квартири. Свідок особисто бачив, як спірною земельною ділянкою користувалась [PERSON] Ствердив, що вхід до квартир [PERSON] та [PERSON] проходить з [ADDRESS], а вхід до квартири [PERSON] - з [ADDRESS]. Пояснив, що [PERSON] у вказаному будинку проживає раніше за свідка. Вказав на те, що у 2000 році [PERSON] приватизувала земельну ділянку між ділянками [PERSON] та [PERSON] У 2016 році свідку пожалілась позивачка з приводу того, що [PERSON] приватизував її земельну ділянку. Також свідок [PERSON] повідомив суд, що відповідач [PERSON] у дворі добудував гараж на земельній ділянці, також зробив добудову до будинку. При цьому, вказав на те, що у [PERSON] на земельній ділянці було багато сараїв, які [PERSON] після придбання її земельної ділянки позносив. До цього кожен зі співвласників будинку мав свої сараї, наприклад у своєму [PERSON] утримувала курей. Також зі слів [PERSON] свідку відомо, що вона сама побудувала сараї на належній їй земельній ділянці та на даний час тримає там свої речі. Земельну ділянку, приватизовану [PERSON] внучка [PERSON] продала [PERSON] Також ствердив, що чув як якісь землевпорядники просили [PERSON] підписати якісь документи з приводу будівництва та реконструкції [PERSON] будинку, на що вона сказала, що не заперечує. Ствердив, що договір довічного утримання з [PERSON] він не укладав та на даний час вільної землі по [ADDRESS] немає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює землевпорядником та в жовтні 2013 року він виїздив на [ADDRESS] для погодження акту зовнішніх меж земельних ділянок. Їм надійшло замовлення від [PERSON] на виготовлення документації земельної ділянки для її подальшої приватизації. Вони переміряли земельну ділянку, провели там кадастрову зйомку. Вказав суду, що в ході цієї роботи передбачено погодження зовнішніх меж земельної ділянки. На місці була присутня сама [PERSON] та вони їй усе пояснили. Він особисто усе їй показував. Також свідок ствердив, що земельна ділянка, яка використовується для входу в будинок [PERSON], на даний час не приватизовувалась. Сама [PERSON] підписала акт погодження меж земельних ділянок. Вказав суду, що земля, яка раніше належала [PERSON] вже була приватизована до цього. Був наявний проект розподілу 1995 року. Вони з [PERSON] повідомили [PERSON], що відступають від її будинку приблизно на 1 метр. Також свідок [PERSON] вказав суду, що йому було відомо, що біля багатоквартирного будинку - землі спільного користування та не вважає, що з його боку були наявні порушення законодавства. При проведенні замірів він враховував проект розподілу земельних ділянок від 1995 року. В базі даних земельного кадастру ця земельна ділянка, яка була приватизована [PERSON] вже була сформована. Також свідок повідомив суд, що у 2014 році було рішення сесії міської ради з приводу приватизації земельної ділянки [PERSON]. Також ствердив, що вони відійшли від проекту, оскільки хотіли залишити в користуванні [PERSON] землю біля стіни будинку. Вказав суду, що спірна ділянка кутова та капітальні споруди були ним відображені у плані ділянки. На іншу земельну ділянку [PERSON] його не водив. Ствердив, що кваліфікаційний сертифікат землевпорядника у нього був у наявності при собі під час проведення замірів. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. А саме, суд приходить до висновку про необхідність визнання незаконним та скасування пункту 7 в додатку №2 до пункту 2 в рішенні 48 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 27.03.2014 року №1164. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] проживає у квартирі №3 житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 24,80 кв.м., яка належить їй на праві особистої власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 29.05.1995 року (а.с.15). Вказана квартира складається із житлової кімнати, площею 18,70 кв.м. та коридору площею 6,10 кв.м. (а.с.16). Позивач зареєстрована за вказаною адресою з 01.03.1953 року, що підтверджується довідкою КЖРЕП №5 від 06.04.2016 року (а.с.18). Житловий будинок [ADDRESS] розміщений на земельній ділянці площею 0,0808 га відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 26.12.1995 року №915/28, що підтверджується листом Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин ЧМР від 08.04.2016 року (а.с.19). З архівного витягу від 25.02.2016 року №149 (а.с.19а) вбачається, що згідно рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 26.03.1954 року №297 «Про наслідки обміру земель будівельного кварталу №342 м.Чернівці» за будинковолодінням [ADDRESS] було зареєстровано 2038 кв. м. земельної ділянки. Тобто, вказаний документ підтверджує, що за будинком [ADDRESS] була закріплена земельна ділянка, яка перебувала у спільному користуванні співвласників житлового будинку. Станом на 1990 рік, між співвласниками житлового будинку [ADDRESS], а,саме, власниками квартир №1, №2 та №3 був встановлений порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] (а.с.20). Вказаний порядок користування земельною ділянкою передбачав, що власники квартири №1 (літ.«А») користувались частиною земельної ділянки №1, власники квартири №2 (літ.«Б») користувались частиною земельної ділянки №2, і, за квартирою №3 (літ.«В») значилась частина земельної ділянки №3, тобто, [PERSON] користувалась тією частиною земельної ділянки, яка зазначена на схемі під №3. Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні свідок [PERSON] та [PERSON] При цьому, вхід до кв. №1 та кв. №2 здійснювався з [ADDRESS] через частину земельної ділянки, яка була у спільному користуванні (на схемі під №4), а в квартиру №3 вхід був із [ADDRESS], чого в судовому засіданні не заперечували сторони. Згідно рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської Ради народних депутатів від 26.12.1995 року №915/28 та додатку до нього (а.с.33-34) передано безоплатно у приватну власність громадянці [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS] площею 224 кв.м. Наведене також підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.81), виданого на ім'я [PERSON], згідно якого останній передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0224 га для обслуговування житлового будинку. Відповідно до умов договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.10.2013 року (а.с.134), укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], [PERSON] прийняла у власність земельну ділянку площею 0,0224 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Також, згідно договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2013 року (а.с.137), [PERSON] набула право приватної власності на квартиру №1 у будинку [ADDRESS]. Із відповіді Держгеокадастру від 22.04.2016 року №29-28-02-742/2-16 (а.с.21) вбачається, що у відомостях Державного земельного кадастру зареєстровані такі земельні ділянки за адресою [ADDRESS]: - [NUMBER], площа земельної ділянки - 0,0253 га, цільове призначення - 02.01. Згідно інформаційного обміну з Укрдержреєстром, право власності на земельну ділянку, зареєстровано реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області 30.04.2014 року №5543582 на гр..[PERSON], гр.. [PERSON], гр.. [PERSON]; - [NUMBER], площа земельної ділянки 0,0224 га, цільове призначення - 02.01. Згідно інформаційного обміну з Укрдержреєстром, право власності на земельну ділянку, зареєстровано Чернівецьким приватним нотаріусом Тумак А.М., 18.10.2013 року №2945403 на гр..[PERSON]. При цьому, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №84278613 від 05.04.2017 року (а.с.71) земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER], площа земельної ділянки - 0,0253 га, розташована по [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Також, як вбачається з матеріалів справи, 14.03.2016 року позивач [PERSON] звернулась зі скаргою до Чернівецького міського голови з приводу приватизації земельної ділянки гр-ном [PERSON] (а.с.22-24). Згідно відповіді Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради від 28.03.2016 року №Т-2172/0-04/01 (а.с.25) у департаменті відсутня інформація щодо закріплення та передачі у користування земельної ділянки на [ADDRESS] співвласниками житлового будинку. Вказують, що порядок користування земельними ділянками, до приватизації земельної ділянки на [ADDRESS] гр.[PERSON] у 1995 році, визначався відповідно до норм статті 42 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року №561-ХІІ. Інформація щодо використання гр.. [PERSON] земельної ділянки гр.. [PERSON] та визначення ідеальних часток квартир в житловому будинку [ADDRESS] в департаменті містобудівного комплексу та земельних відносин відсутня. Рішенням міської ради VІ скликання від 27.03.2014 року №1164 передано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність земельну ділянку за адресою [ADDRESS], площею 0,0253 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Наведена обставина також підтверджується копією витягу з рішення Чернівецької міської ради 48 сесії VІ скликання від 27.03.2014 року №1164 та додатком до нього (а.с.26-27). Згідно п.7 додатку 2 до вказаного рішення міської ради передано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність земельну ділянку за адресою [ADDRESS], площею 0,0253 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Підставами для прийняття вказаного рішення міської ради (а.с.29-34) стали: заява [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 27.01.2014 року, згідно якої останні звернулись до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради з приводу передачі їм у власність земельної ділянки площею орієнтовно 0,0290 га в [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку (а.с.29) та протокол погодження зовнішніх меж земельної ділянки з суміжними користувачами та власниками землі від 23.10.2013 року (а.с.32), виконаним представником землевпорядної проектної організації ПП «Акр-Плюс» [PERSON], у якому наявний підпис позивачки [PERSON] При цьому, згідно Витягу з рішення Чернівецької міської ради від 26.09.2013 року №980 та додатку №5 до вказаного рішення (а.с.130-131) надано [PERSON], [PERSON], [PERSON] дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність, зокрема земельної ділянки по [ADDRESS]/2 орієнтовною площею 0,0290 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з земель запасу міста. Крім цього, судом встановлено, що відповідно до протоколу огляду судом доказів за їх місцезнаходженням від 25.10.2017 року (а.с.199-200) було встановлено, що перед входом до будинку [ADDRESS] (позивачки [PERSON]) знаходиться земельна ділянка, яка примикає до стіни позивачки (ця ділянка не приватизована). Земельна ділянка від забору, який розташований на межі між земельними ділянками будинку [ADDRESS] та [ADDRESS] - приватизована, 1,5 метра від житлового будинку [ADDRESS] - не приватизована, яка розташована поряд з приватизованою [PERSON] земельною ділянкою. Решта частина земельної ділянки з правої сторони (будинку [ADDRESS]) - приватизована. Невеликий сарайчик та вбиральня гр. [PERSON] знаходяться на приватизованій земельній ділянці, яку приватизував [PERSON], та яка знаходиться в користуванні [PERSON] Оглядаючи земельну ділянку з [ADDRESS] перед вікнами квартири [PERSON] знаходиться частина земельної ділянки, яка зі слів [PERSON] не приватизована, на якій він побудував будівлю, ствердив, що ця земельна ділянка рахується за [PERSON] Земельна ділянка, яка знаходиться в кінці двору та межує із земельною ділянкою? яку приватизував [PERSON]- приватизована та відноситься до кв. № 1, яка належить на праві власності [PERSON].( дочці [PERSON].). Вхід до будинку [ADDRESS] з другого боку з [ADDRESS] здійснюється по частині земельної ділянки, яка перебуває у спільному користуванні співвласників житлового будинку, та через яку здійснюється прохід до квартир №1 та №2, в той же час вхід до квартири №3 ([PERSON].) здійснюється з [ADDRESS]. Оглядається земельна ділянка в дворі будинку, яка знаходиться в користуванні позивачки [PERSON], яка приватизована [PERSON] На даній земельній ділянці, як стверджує позивач [PERSON], висаджена - малина. Щодо огляду земельної ділянки від [ADDRESS], яка перебуває в користуванні [PERSON],то вона значиться не приватизованою, але на ній розміщені будівлі [PERSON]( сарай та гараж). Зі слів відповідача [PERSON] ,останній не заперечує, щодо приватизації цієї земельної ділянки [PERSON] Встановлено, що в теперішній час вищезгадана земельна ділянка, якою користується фактично [PERSON], приватизована відповідачами [PERSON], а земельна ділянка, яка належить на праві користуванні [PERSON] та забудована ними, значиться - не приватизована. Відповідач [PERSON] не заперечує, що також користується цією земельною ділянкою, на якій розміщені його забудови. Зазначений протокол підписаний всіма сторонами. Згідно висновку судового експерта Лещишина В.В. №18008 від 22.03.2018 року за результатами земельно-технічної експертизи, фототаблиці до нього та додатків (а.с.219-227), накладання земельної ділянки площею 0,0253 га кадастровий [NUMBER] на земельну ділянку, що згідно зі Схемою порядку користування земельною ділянкою мешканцями будинку [ADDRESS], станом на 1990 рік (а.с.20) знаходиться в користуванні власника квартири №3 в житловому будинку [ADDRESS], наявне. Площу накладання визначити не надається можливим у зв'язку з відсутністю на вказаній Схемі порядку користування будь-яких геометричних розмірів досліджуваної земельної ділянки. Сарай літ.«Г» та вбиральня літ.«Д» (літерування відповідає Схемі порядку користування земельною ділянкою мешканцями будинку [ADDRESS] станом на 1990 рік (а.с.20) на момент проведення експертизи розташовані в межах земельної ділянки площею 0,0253 га кадастровий [NUMBER]. При цьому, представником відповідачів питання про проведення повторної судової земельно-технічної експертизи не ставилось та з висновком експерта від 22.03.2018 року сторони по справі погодились. Законодавець передбачає, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам захист прав на земельну ділянку, що зокрема зазначено в ст.152 ЗК України, а в ч.2 ст.158 ЗК України зазначено, що земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками вирішуються виключно судом. Пленуму Верховного Суду України в Постанові №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснив, що земельні спори громадян з органами державної влади та органами місцевого самоврядування з питань, пов'язаних із земельними відносинами, за участю громадян підвідомчі загальним судам і розглядаються в позовному провадженні. У відповідності до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Особа, в якої без її згоди рішенням органу місцевого самоврядування вилучено земельну ділянку, може звернутися з позовом про визнання цього рішення незаконним (ч.10 ст.149 ЗК України). У відповідності до п.«в» ч.2 ст.89 ЗК України - земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності співвласникам жилого будинку. Згідно ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно із ч. 1 ст. 118 ЗК України громадяни можуть приватизувати земельну ділянку, яка перебуває в їх користуванні. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали у власність земельну ділянку, яка не була в їх користуванні, а ту земельну ділянку, яка перебувала користуванні [PERSON] Стосовно посилань відповідачів на те, що [PERSON] підписала протокол погодження меж земельної ділянки від 23.10.2013 року, то, як встановлено судом, остання вважала, що підписує в даному випадку погодження на добудову та реконструкцію будинку та горища відповідачів. Зазначену обставину підтвердили в судовому засіданні як сама позивачка, так і свідки [PERSON] та [PERSON] Крім цього, судом встановлено, що на спірній земельній ділянці, якою користувалась та фактично користується [PERSON], знаходяться сарай та вбиральня [PERSON], що підтверджено також зазначеним висновком земельно-технічної експертизи. Скасовуючи оскаржуване рішення, суд виходить також і з того, що підставою для його винесення - стало рішення МВК від 26.12.1995 року №915/28 (п.3 додатка 2), тобто рішення, яке стосувалось зовсім іншої земельної ділянки, яка в 1995 році була передана у власність [PERSON] Стосовно ж наявної в матеріалах справи копії проекту розподілу (а.с.82), то законодавець передбачає (вищевказані норми ЗК України), що такий проект розподілу земельної ділянки має розроблятись землевпорядною організацією, яка має на це ліцензію, а з даного проекту розподілу не вбачається, яка організація його виготовила. Також, на вказаному проекті відсутня печатка, не зазначено підстав для його виготовлення (згідно якого рішення міської ради) та дати виготовлення, а також не вказано згідно яких правовстановлюючих документів в даному плані розподілу земельної ділянки визначено та зроблено опис меж. Частиною 4 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, та місцевого самоврядування. У відповідності до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересів. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування тощо. При цьому, суд вважає, що відповідач - ЧМР не мали визначених законодавством підстав для передачі відповідачам [PERSON] частини земельної ділянки у спільну сумісну власність, так як не були визначені частки кожного співвласника житлового будинку із земельної ділянки, яка перебуває у спільному користуванні співвласників багатоквартирного будинку. Пленум Верховного Суду України в п.21 Постанови №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначив, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед за їхньою угодою залежно від розміру часток у спільній сумісній власності на будинок. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель і споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Відповідно до роз'яснень, що викладені в п.18 «д» постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року, при приватизації державного житлового фонду особи, яким передано у власність жилі приміщення в одноквартирних будинках, набувають право власності на земельні ділянки, де розташований будинок, шляхом їх приватизації згідно із положеннями ЗК України. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об»єднанню власників (ст.42 ЗК України). Згідно з ч.1 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Стосовно позовних вимог про зобов'язання Відділу з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради (м.Чернівці, вул.Кохановського, 7) скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0253 га по [ADDRESS], кадастровий номер - [NUMBER], шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру прав, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до пункту 2.3 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 12.12.2011 №3502/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 12.12.2011 за №1429/20167 (далі - Порядок), для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Відповідно до абзаців першого та другого пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до абз. 2 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 2 ст.26 вищевказаного закону, передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. А тому, що стосується позовних вимог про визнання незаконною приватизації та зобов'язання Відділу з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради про скасування державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є передчасними та не підлягають до задоволення, оскільки позивачкою не доведено наявність спору з державним реєстратором з даного приводу, а також, сам Відділ з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради відповідачем по справі не зазначений та участі у розгляді справи з відповідним процесуальним статусом не приймав. Згідно вимог ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновками експертів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення частково, а саме слід скасувати пункт 7 в додатку №2 до пункту 2 в рішенні 48 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 27.03.2014 року №1164. В решті позовних вимог - слід відмовити. Крім того, з урахуванням часткового задоволення позову з відповідачів на користь позивачки [PERSON] підлягають до стягнення судові витрати, понесені позивачкою. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином суд стягує з відповідачів на користь позивачки 320 грн. сплаченого судового збору, що підтверджено матеріалами справи.

Outcome: partial