Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що рішенням Шепетівського міськрайсуду від 05.08.2014 року було задоволено його позов про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди з дочірнього підприємства «Агентство Професійної Безпеки «Беркут» (надалі ДП «АПБ «Беркут»). Вказаним рішенням суду стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1430 грн. 55 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9614 грн. 64 коп. та моральну шкоду в сумі 100 грн. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2014 року дане рішення було змінено. Стягнено з ДП «АПБ «Беркут» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1430 грн. 55 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8435 грн. 20 коп. та моральну шкоду в сумі 100 грн. На виконання зазначеного судового рішення 29.10.2014 року Шепетівським міськрайонним судом видано виконавчий лист, який перебував на виконанні в Соломянському відділі ДВС м.Києва. Протягом тривалого часу відповідач ухилявся від виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не зважаючи на існування рішення суду, яке набрало законної сили. Лише 27 лютого 2015 року відповідач перерахував вказані кошти на платіжну картку. Невиконання рішення суду про стягнення на його користь невиплаченої заробітної плати з 06 серпня 2014 року по день фактичного розрахунку 27 лютого 2015 року без поважних причин вважає є підставою для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь вищевказаний період невиплати належних йому сум при звільненні. Крім того, такі неправомірні дії відповідача щодо затягування із розрахунком при звільненні та невиконання судового рішення завдали йому моральної шкоди, оскільки він вимушений був докласти значних зусиль для організації життя. А тому, просить суд стягнути з відповідача ДП «АПБ «Беркут» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 серпня 2014 року по день фактичного розрахунку 27 лютого 2015 року та моральну шкоду в сумі 10\~000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, подав до суду письмову заяву, у якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Одночасно повідомив, що передбачений законом трьохмісячний термін для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку ним дотримано, оскільки про фактичний розрахунок із ним він дізнався 27 лютого 2015 року, коли на його рахунок в «Ощадбанку» надійшли кошти. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, представник відповідача генеральний директор ДП «АПБ «Беркут» [PERSON] подав до суду письмовий відгук на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю з наступних підстав. Постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2014 року про примусове виконання виконавчого листа № 688/3654/14-ц, виданого 29.10.2014 року Шепетівським міськрайонним судом, відповідачем отримано в відділі ДВС Соломянського РУЮ у м.Києві 04.02.2015 року. А тому, відповідно до наданого судовим виконавцем терміну для добровільного виконання рішення, відповідачем 11.02.2015 року платіжним дорученням № 14 на розрахунковий рахунок ДВС Соломянського РУЮ у м.Києві перераховано 9\~965 грн. 75 коп. А тому, вважає, що рішення суду відповідачем виконано добровільно, без порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження». Посилання позивача на ч. 1 ст. 117 КЗпП України вважає безпідставним, оскільки з рішень судів першої та апеляційної інстанції по вказаній справі вбачається наявність спору між позивачем та відповідачем по сумам, які належали працівнику при звільненні. Враховуючи вищевикладене, вважає вимогу позивача про стягнення моральної шкоди безпідставною та не підтвердженою жодними доказами. Зясувавши письмові думки сторін по вказаній справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 47\~ КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116\~цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. З огляду на наведене Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року по справі № 4-рп/2012 дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Крім того, Конституційний Суд України вважає, що підстави та порядок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди слід розглядати у нерозривному звязку з положеннями статті 233 Кодексу, у яких встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема тримісячний строк, який розпочинається з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Отже, на підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що днем фактичного розрахунку з позивачем є 27 лютого 2015 року, суд прийшов до висновку, що позивачем [PERSON] тримісячний строк подачі позову до суду не пропущено, оскільки таким позов до суду подано 15.05.2015 року, при закінчення вказаного троку 27.05.2015 року. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що позивач [PERSON]наказом\~\~ДП «АПБ «Беркут»\~\~вiд 18 листопада 2013 року № 40,\~\~\~звільнений\~\~з роботи за п.4\~ст.40 КЗпП України\~з 18 листопада 2013 року за порушення трудової дисципліни та відсутність на робочому місці більше як три години без поважної причини. У звязку із несвоєчасною виплатою всіх сум, що належали позивачу при звільненні, останній звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі,\~\~середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з ДП «АПБ «Беркут»\~\~на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 1430 гривень 55 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19 листопада 2013 року по 05 серпня 2014 року в сумі 9614 гривень 64 копійки, з утриманням податків і зборів, передбачених чинним законодавством та моральну шкоду в сумі 100 грн.\~\~Крім того, стягнуто з\~\~ ДП «АПБ «Беркут»\~\~в дохід держави судовий збір в сумі\~\~243 грн. 60 коп. В решті позовних вимог -\~\~відмовлено. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2014 року, рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2014 рокув частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судового збору змінено. Стягнено з ДП «АПБ «Беркут»\~\~на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 1430 грн. 55 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12.12.2014 року по 05 серпня 2014 року в сумі 8435 грн. 20 коп. та моральну шкоду в сумі 100 грн. Стягнуто з\~\~ ДП «АПБ «Беркут»\~\~в дохід держави судовий збір в сумі\~\~185 грн. 14 коп. В решті рішення залишено без змін. Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2014 року вступило в законну силу 15 жовтня 2014 року. На час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій заборгованість із заробітної плати відповідач на користь [PERSON] не виплатив. На виконання вищезгаданого рішення суду 29 жовтня 2014 року позивачу видано виконавчий лист. Постановою старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м.Києві від 13 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа та установлено строк для добровільного виконання ДП «АПБ «Беркут»\~\~рішення суду до 19 листопада 2014 року. У письмовому відгуку на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, оскільки рішення Шепетівського міськрайонного суду та апеляційного суду Хмельницької області по справі № 688/3654/14ц виконано відповідачем добровільно, без порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» і посилання позивача до ч. 1 ст. 117 КЗпП України є безпідставними, оскільки вбачається наявність спору між позивачем та відповідачем по сумам які належали працівнику при звільненні. Однак з такими доводами представника відповідача суд не погоджується з наступних підстав. Як вбачається з рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2014 року відповідно до довідки ДП «АПБ «Беркут» позивачу [PERSON] нарахована та не виплачена заробітна плата за жовтень, листопад 2013 року в сумі 1430 грн. 55 коп. В судовому засіданні [PERSON] погодився з розміром заборгованості по заробітній платі в сумі 1430 грн. 55 коп. і саме її просив стягнути з відповідача. Більше того, абз. 2 ч.1 ст. 116 КЗпП України, передбачено, що в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму, чого відповідачем зроблено не було. Крім того, Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144ц13, яка в силу ст. 360-7 ч.1 абз. 2 ЦПК України є обовязковою для суду першої інстанції при вирішенні вказаного спору, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно п. 8 якої, нарахування виплат, що обчислюються iз середньої заробiтної плати за останнi два мiсяцi роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробiтку на число робочих днiв/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днiв, якi мають бути оплаченi за середнiм заробiтком. Середньоденна (годинна) заробiтна плата визначається дiленням заробiтної плати за фактично вiдпрацьованi протягом двох мiсяцiв робочi (календарні) днi на число вiдпрацьованих робочих днiв (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днiв за цей перiод. Так, як вбачається з мотивувальної частини рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 15.10.2014 року є встановленою та обставина, що середньоденний заробіток [PERSON] відповідно до довідки, виданої ДП «АПБ «Беркут», враховуючи два повних відпрацьованих ним місяця, становить 52 грн. 72 коп. (1160-заробітна плата за вересень і жовтень 2013 року х 2: 44 робочих дні (далі р.д.). Отже, дана обставина не підлягає повторному встановленню. Отже, суд вважає, що є всі підстави здійснення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденного заробітку - 52 грн. 72 коп. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно рахувати з 06 серпня 2014 року, дня наступного за рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.08.2014 року по 27 лютого 2015 року, день фактичного розрахунку, оскільки така дата зазначена в довідці, виданій ТВБВ № 10022/088 філії-Хмельницьке обласне управління АТ «Ощадбанк». З 06 серпня 2014 року по 27 лютого 2015 року 144 робочих дні: серпень 2014 року 17 р.д., вересень 2014 року 22 р.д., жовтень 2014 року 23 р.д., листопад 2014 року 20 р.д., грудень 2014 року 23 р.д., січень 2015 року 19 р.д., лютий 2015 року 20 р.д. Таким чином, з ДП «АПБ «Беркут» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 серпня 2014 року по 27 лютого 2015 року в сумі 7\~591 грн. 68 коп. (144 р.д. х 52 грн. 72 коп. середньоденна ЗП). В частині позовної вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди в сумі 10\~000 грн., суд вважає, що її слід задовольнити частково, оскільки позивачем визначений надто високий її розмір та на підтвердження завдання йому моральної шкоди саме у визначеному розмірі не надано суду доказів. Разом з тим, суд враховує, що відповідачем порушені трудові права позивача, гарантовані ст. 43 Конституції України, оскільки він не зміг своєчасно отримати розрахунок при звільненні та розпорядитися заробленими грошовими коштами на власний розсуд, зазнав душевних страждань, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а тому враховуючи принцип розумності та справедливості, суд вважає що дані обставини є підставою для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 300 грн. і саме в такому розмірі її слід стягнути з відповідача. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 246 грн. 60 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог. А тому,

Outcome: partial