Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк», далі Банк), звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованності за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 22.05.2010 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідач отримав кредит\~ у розмірі 6300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Проте відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 28.02.2018 року у розмірі 116997,00 грн., з яких заборгованість за кредитом 5897,76 грн., відсотки за користування кредитом 111099,24 грн.. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 1762,00 грн. Представник позивача до судового засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач\~ у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.05.2010 р. [PERSON] заповнив та підписав заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». З тексту заяви вбачається, що відповідач виявив бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна», з встановленням платіжного ліміту 6300,00 грн. Своїм підписом відповідач\~ погодився з тим, що дана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання), згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Пунктом 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг для ПАТ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни тарифів та інших невідємних частини договору. При цьому у сторін договору виникають обовязки: у кредитора - інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг, у позичальника отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг ). За умовами вказаного вище договору [PERSON] отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 6300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,\~інших актів\~цивільногозаконодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями відповідно до умов Договору. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Як вбачається з наданого банком\~ розрахунку, заборгованість за договором б/н від 22.05.2010 року станом на 28.02.2018 року у розмірі 116997,00 грн., з яких заборгованість за кредитом 5897,76 грн., відсотки за користування кредитом 111099,24 грн. Таким чином, при процентній ставці по кредиту до 01.01.2013 36%, з 01.01.2013 р. 30 %, з 01.09.2014 р. 34,8 %, з 01.04.2015 р. 43,2 %, проценти нараховані Банком в 18,8 разів перевищують заборгованість за кредитом. З огляду на викладені обставини, сума щомісячних нарахувань процентів на прострочену заборгованість, неспівмірно зростала від 0,89 грн. до 8113,73 грн. Так, наприклад, при однаковій процентній ставці, сума процентів за січень 2014 року нарахована в розмірі 0,23 грн., а в серпні 2014 року 90,02 грн., за квітень 2015 року складає 448,31 грн., а за січень 2018 року 8113,73 грн. на місяць. Зазначене не відповідає умовам договору, прозорості та зрозумілості таких нарахувань, перетворюється на непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Приписами ч.1 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. В доповіді Європейської комісії «За демократію через право», яка схвалена Венеційською Комісією на 86-\-му пленарному засіданні (Венеція, 2526 березня 2011 року) щодо Верховенства права зазначено, що хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб. Їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права. (Заборона свавілля (prohibition of arbitrariness п.52) Резолюцією Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248 наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України у рішенні від 07 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання, повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Вимога по стягненню відсотків, яка є явно завищена та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові кошти суперечить розумному стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оцінюючи докази суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13). Позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано належних доказів щодо нарахувань процентів на прострочену заборгованість саме в такому розмірі як заявлено. Приймаючи \~до уваги викладене, суд відмовляє у зазначений частині позовних вимог про стягнення процентів у розмірі 111099,24 грн. Відповідно до ст.ст.139,141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, тобто 1762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial