Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

В серпні 2017 року представник позивача адвокат [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої злочином. В обґрунтування позову посилався на ту обставину, що вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 11.05.2017 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, де позивач є потерпілим. Оскільки, в результаті отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] знаходився на лікуванні, та поніс інші матеріальні витрати, які виникли в результаті даного злочину, просив стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну майнову шкоду в розмірі 1322,99 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. В судовому засідання позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позові. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди відмовити, оскільки позивач, предявивши вимоги про стягнення з відповідача компенсацію за заподіяну моральну шкоду, не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності такої шкоди. Також, просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення майнової шкоди, оскільки позивач на лікуванні не знаходився. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 11.05.2017 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Згідно вироку, [PERSON] 30.10.2016 року, близько 15 години, знаходячись на території свого домоволодіння по вул. Маслюка, 8 в с. Шевченківка Нововоронцовського району Херсонської області, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, з особистих мотивів, умисно, з метою заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень, під час сварки, через паркан наніс декілька ударів [PERSON], який перебував поряд з домоволодінням [PERSON], після чого продовжуючи свій злочинний умисел, переліз через паркан та наніс ще декілька ударів у область обличчя та голови потерпілому, в ході яких потерпілий впав на землю, чим заподіяв своїми діями потерпілому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів, синців голови, обличчя, крововилив у мякі тканини потиличної області, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 62 від 15.11.2016 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вирок набрав законної сили 12.06.2017 року. Відповідно до ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1166 ЦК України, передбачено, що майнова шкода, заподіяна неправомірними діями особистим майновим правам особи, а також майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно копій квитанції №17 від 01.11.2016 року, [PERSON] сплачено 91,44 грн. за проведення судово-медичної експертизи. Відповідно до копії товарного чеку від 02.11.2017 року, позивачем сплачено 1052,00 грн. за ліки, призначені згідно виписки медичної картки стаціонарного хворого, згідно квитанції від 04.11.2016 року було сплачено 110,59 грн. за ліки L-Лизина Эсцинат, відповідно квитанції від 04.11.2016 року було сплачено 6,80 грн. за систему. Як вбачається з квитанції від 02.11.2016 року, позивачем було сплачено 59,60 грн. за плівку рентгена. Згідно із ст.\~1195,\~1198 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Щодо пояснень свідків [PERSON], [PERSON], заявлених відповідачем, суд дані докази не бере до розгляду,оскільки надані пояснення вказаних осіб не належать до належних доказів у даній цивільній справі, так як повідомлені ними обставини не містять інформацію щодо предмету доказування. Таким чином, позивачем, представником позивача доведено наявність матеріальних витрат у сумі 1320,43грн., однак вимогу предявлено на відшкодування майнової шкоди у розмірі 1322,99 грн. Суд вважає, що оскільки, встановлено причинний зв'язок матеріальних витрат позивача із протиправними діями відповідача, та враховуючи диспозицію ст.10 ЦПК України, позов підлягає задоволенню в частині стягнення 1320,43 грн. майнової шкоди, оскільки саме така сума збитків є обґрунтованою та доведеною належними доказами, наданими позивачем. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п.31 постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 02.07.2004 року Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу України та розясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду Україні від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5. Відповідно до ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зважаючи на викладене, враховуючи доводи позивача, щодо обґрунтування моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з лікуванням, загоєнням синців на обличчі та втратою коштів на лікування, зважаючи на заперечення відповідача, який вважав вимогу щодо стягнення моральної шкоди необґрунтованою, суд вважає, що в цій частині заявлений позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн., оскільки, на думку суду, дана сума буде достатньою компенсацією за перенесені позивачем переживання, повязані з скоєним відносно нього кримінальним правопорушенням та отриманими тілесними ушкодженнями. При цьому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя, характер фізичних та моральних страждань, які зазнав позивач, тривалість його знаходження на лікуванні. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 640,00 грн.,оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі вказаної позовної заяви.

Outcome: partial