Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою обґрунтовуючи свої вимоги наступним. [INFO] помер дід позивача - [PERSON], який є батьком померлого [INFO] батька позивача - [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалась з ? частини квартири [ADDRESS]. Внаслідок того, що на час відкриття спадщини позивач була малолітньою та відповідну заяву нотаріусу від її імені її законним представником не було подано, а інші спадкоємці - дружина померлого [PERSON] та його син [PERSON], який відмовився від своєї частки у спадщині на користь [PERSON], - не повідомили нотаріусу про [PERSON], зазначену спадщину прийняла [PERSON], в зв'язку з чим та з урахуванням ? частки квартири, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, вона стала власником всієї квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], а саме [INFO], відкрилася спадщина, що складалася з вищезазначеної квартири, яку внаслідок пропуску позивачем строку на подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини через погані взаємовідносини з померлою, в зв'язку з чим позивач не була обізнана про її смерть до жовтня 2017 року, успадкував дядько позивача - [PERSON], який помер [INFO] та спадкоємцями якого є відповідачі по справі - [PERSON] та його син [PERSON] На підставі викладеного позивач вважає, що при прийнятті спадщини як її бабою [PERSON], так і її дядьком [PERSON], були порушені її права на спадщину, в зв'язку з чим просить суд задовольнити її позовні вимоги та по-перше, визнати недійним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я [PERSON], по-друге, визнати недійним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я [PERSON], по-третє, скасувати в державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], по-четверте, визнати причини пропуску нею строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, поважними та надати їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача - адвокат [PERSON], що діє на підставі ордеру від 01 лютого 2018 року, в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав відзив на позов, в якому визнав позовні вимоги [PERSON] та не заперечував проти їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], що здійснює свої повноваження на підставі довіреності, посвідченої 24 січня 2018 року приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Панченко А.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 323, в судовому засіданні визнала позовні вимоги [PERSON] та не заперечувала проти їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON], що здійснює свої повноваження на підставі ордеру серії ДН № 037035 від 30 липня 2018 року, який згідно з приписами ч. 1 ст. 64 ЦПК України здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Зазначив, що оскільки [PERSON] помер [INFO], тобто на час дії ЦК Української РСР від 1963 року, який не передбачав спадкування за правом представлення, то й позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійними свідоцтв про право на спадщину, виданих [PERSON] та [PERSON], а також скасування в державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно запису про право власності [PERSON] на вищевказану спірну квартиру, є необґрунтованими. Крім того, вказав, що необізнаність позивача щодо смерті спадкодавця - [PERSON] не є поважною причиною пропуску нею строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного адвокат [PERSON] просив суд відмовити [PERSON] в задоволенні її позовних вимог. Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, а також враховуючи, що відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомлених учасників справи у разі, якщо з'явились їх представники, не є перешкодою для розгляду справи, встановив наступне. З Ордеру на житлове приміщення № 358 серії А, виданого на підставі рішення виконавчого комітету міської Ради народних депутатів № 385/2 від 09 липня 1986 року, Розпорядження Голови міської ради народних депутатів «Про приватизацію квартири» № 2002р від 11 грудня 1996 року, свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 1996 року, а також Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янськ № 24239700 від 23 жовтня 2009 року, слідує, що квартира [ADDRESS] на праві власності в рівних частках належала [PERSON] та [PERSON], які як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00019047292 від 16 листопада 2017 року, були подружжям. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим повторно Слов'янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 16 листопада 2017 року, [PERSON], який як слідує з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00018803540 від 05 жовтня 2017 року, є батьком [PERSON], помер [INFO]. Тобто спадщина після смерті [PERSON] відкрилася під час дії ЦК України, який було прийнято 16 січня 2003 року та введено в дію 01 січня 2004 року, а тому й правовідносини щодо спадкування майна та майнових прав померлого [PERSON] регулюються ЦК України від 16 січня 2003 року. Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України передбачено, що внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Так, в судовому засіданні з достовірність було встановлено, що, оскільки померлим [PERSON] за життя не було складено заповіту, його спадкоємцями за законом мають бути дружина - [PERSON], а також діти - [PERSON] та [PERSON] В той же час, свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане повторно Слов'янським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції 16 жовтня 2003 року, свідчить про те, що [PERSON] помер [INFO]. Тобто смерть [PERSON] наступила до того, як відбулось відкриття спадщини після померлого [PERSON] Поряд з цим із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 травня 1994 року вбачається, що [PERSON] є батьком позивача по справі [PERSON], яка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого виконкомом Красноторської селищної ради м. Краматорська Донецької області 17 липня 2017 року. З приписів ч. 1 ст. 1266 ЦК України слідує, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Отже враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] є онукою померлого [PERSON] та заявляє свої права на спадщину саме після його смерті, а не після смерті [PERSON], то й застосуванню до правовідносин щодо спадкування позивачем майна та майнових прав [PERSON] підлягає ЦК України від 16 січня 2003 року, а не як вказує представник відповідача [PERSON] - ЦК Української РСР від 1963 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкоємцями померлого [INFO] [PERSON] є його дружина - [PERSON], його син - [PERSON] та його онука - [PERSON] Враховуючи, що на час відкриття спадщини позивач не досягла чотирнадцяти років, відповідно до ч. 4 ст. 1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Частинами 4-5 статті 1268 та частиною 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Натомість Свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 жовтня 2009 року, посвідчене державним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області Причепою В.Р. та зареєстроване в реєстрі за № 1-2190, свідчить про те, що ? частину квартири [ADDRESS], що є всією спадщиною після померлого [PERSON], успадкувала [PERSON], оскільки [PERSON] відмовився від своєї частки спадщини на її користь, а про спадкоємця [PERSON] нотаріусу не було відомо. З Довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 3588-4/0.45/01 від 24 листопада 2017 року слідує, що [PERSON] набула право власності на вищевказану квартиру: ? частина - на підставі вищезазначеного Свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON], ? частина - на підставі вищенаведеного свідоцтва про право власності на житло. Крім того, Постановою державного нотаріуса Першої слов'янської державної нотаріальної контори Алперіної О.Ю. від 30 січня 2018 року було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді 1/6 частини квартири [ADDRESS] після померлого [PERSON], оскільки всю спадщину успадкувала [PERSON] На підставі викладеного, суд вважає, що права позивача на спадкування після померлого [PERSON] були порушені, адже [PERSON] не мала права на спадкування належної позивачу частки у спадщині, та враховуючи приписи ст. 1301 ЦК України, з яких слідує, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, суд приходить до висновку про необхідність визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] 09 жовтня 2009 року. Згідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно Слов'янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 05 жовтня 2017 року, [PERSON] померла [INFO]. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2232 та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 103471638 від 13 листопада 2017 року, спадщину після померлої [PERSON], яка складається з квартири [ADDRESS] прийняв та зареєстрував за собою право власності на неї [PERSON], який, як слідує з свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно Слов'янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 06 жовтня 2017 року, помер [INFO]. Приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про необхідність визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] 09 жовтня 2009 року, на підставі якого до складу спадщини, що відкрилася після її смерті, увійшла вищевказана квартира, суд приходить до висновку про необхідність визнати недійсним і свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] 23 травня 2017 року. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON], на підставі якого проведено державну реєстрацію прав останнього на спірну квартиру, суд дійшов висновку про необхідність скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідного записуз про його право власності на спірну квартиру. Вирішуючи позовну вимогу [PERSON] щодо надання їй додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини, суд виходить з наступного. Постановою приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. від 31 жовтня 2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] через пропуск нею строку прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємців, які пропустили строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити їм додатковий строк, достатній для подання ними заяв про прийняття спадщини. У висновку Верховного Суду, викладеного 18 січня 2018 року у постанові по справі № 198/476/16-ц, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов'язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, зазначено, що за змістом ч. 3 ст. 1727 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 04 листопада 2015 року у (справа № 6-1486цс15). Так, у вказаних постановах зазначено, що правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Саме по собі незнання позивача про смерть спадкодавця без встановлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Отже враховуючи, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження поважності причин пропуску строку, встановленого для прийняття спадщини після смерті [PERSON], які б були пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами у подані нею відповідної заяви про прийняття спадщини, натомість єдиною причиною, з якою [PERSON] пов'язує пропуск такого строку, є відсутність у неї інформації про смерть спадкодавця, суд приходить до переконання, що правові підстави для визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON], відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial