Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до відповідача про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги він мотивує тим, що він має сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2012 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина та доньки у розмірі 33% усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення старшою дитиною повноліття. Так як він сьогодні не працює і має статус безробітного, проживає в недобудованому будинку і у нього склалося тяжке матеріальне становище, то просить суд зменшити розмір аліментів до 1/6 частини всіх його заробітків на обох дітей. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, та пояснив, що він перебуває на обліку в центрі зайнятості по безробіттю. Йому пропонували роботу з заробітною платою 8000 гривень, але він відмовився від такої роботи, бо не бажає значний відсоток заробітної плати віддавати на аліменти своїй колишній дружині. На утриманні нікого не має. Є працездатним. Вважає, що позивачка витрачає аліменти не на утримання дітей, а на особисті потреби. Довести це в судовому засіданні не може. Відповідачка в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову та пояснила, що вона в даний час перебуває у декретній відпустці і її чоловік не в змозі забезпечити її і ще трьох дітей. Він працює в Росії і утримує її з дітьми, але на чотирьох цих коштів не вистачає. Спільні з позивачем діти дуже талановиті. вона розвиває їх таланти та водить їх на кружки, де вони займаються. Ці кружки платні і потребують коштів. Крім цього дочка відвідують садок а син ходить до школи, що також потребує витрат. Діти хворобливі і вона постійно несе витрати пов'язані з їх лікуванням, а якщо врахувати витрати на харчування та одяг дітей, то виходить значна сума. Щодо будинку позивача, то будинок належить не йому, а його батькам, які отримують пенсію і можуть відремонтувати будинок. Крім нього у них є що дочка і син підприємці, які отримують гарні прибутки і мають можливість надати допомогу матеріальну батькам. Тому вважає, що нема підстав для зменшення розміру аліментів. Надавати додаткові докази не бажає, так як у неї нема можливості їх збирати, бо їй необхідно піклуватися про новонароджену дитину. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст.182 СК України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цього, згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Так судом встановлено, що рішенням суду від 14.11.2012 року (а.с.3) з позивача, на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина та доньки у розмірі 33% усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення старшою дитиною повноліття; згідно копій свідоцтва про народження (а.с.5,6) В'ячеслав та Катерина є дітьми позивача; з довідки (а.с.7) вбачається, що відповідач проживає з батьком та матір'ю за адресою м. Боровиця Ченрнігівської області по вул.Зелена 52-а зі слів позивачки та відповідача встановлено, що вказаний будинок не належить позивачу; з акту обстеження житлових умов (а.с.8) вбачається, що будинок потребує ремонту; відповідач знаходиться на обліку в Державного ЦЗ (а.с.9) і має статус безробітного. Відповідач є працездатною особою, інших осіб на утриманні відповідач не має. Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь які докази щодо відсутності у відповідача можливості надавати дітям матеріальну допомогу та наявність інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи відповідачем суду не надані відповідно до ст. 60 ЦПК України. Погіршення ж матеріального становища відповідачем створене ним штучно, так як він у судовому засіданні пояснив суду, що не бажає працювати на високооплачуваній роботі, бо тоді багато грошей буде отримувати відповідачка, в якості аліментів від нього, а йому цього не потрібно, щоб він працював, а хтось отримував гроші. Разом з тим відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Тому, зважаючи не те, що з відповідача за рішенням суду стягнуто аліменти на утримання дітей 33% усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, то суд вважає, що позов відповідача підлягає задоволенню частково, і розмір аліментів на утримання дітей слід зменшити до 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину. На підставі викладеного, та

Outcome: partial