Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», яке, відповідно до статуту в новій редакції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.05.2018 року №519, змінили назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (даліАТ КБ «Приватбанк») звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та просять стягнути з відповідачів солідарно, посилаючись на договір поруки, через неналежне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. В обґрунтування вказує, що згідно кредитного договору № 1/010-МК від 18.01.2008 року Банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в розмірі 19500,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, з кінцевим строком погашення 18.12.2012 року. 24.12.2012 року кредитний договір №1/010-МК від 18.01.2008 року переведено з валюти долар США в валюту гривня (додатковий договір №1 від 24.12.2012 року). Додатковим договором №2 від 24.12.2012 року внесено зміни в кредитний договір №1/010-МК від 18.01.2008 року, умови кредитування викладено в новій редакції. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 54131,39грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Додатком № 2 до вказаного договору, погоджено графік зменшення поточного ліміту, який є невідємною частиною договору. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань [PERSON], між Банком та [PERSON] і [PERSON], 18.01.2008р. було укладено договора поруки, згідно умов яких останні зобов'язувались відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли за Кредитним договором. Банк взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надавши позичальнику [PERSON] кредит. Однак [PERSON] належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого станом на 09.10.2017р. виникла заборгованість, яка становить: 50414,20грн. заборгованість за кредитом; 1943,28грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 91738,87грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи: 1000,00грн. - фіксована частина та 7204,82грн. - процентна складова. За таких обставин, Банк просив стягнути на свою користь зі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку суму боргу за кредитним договором в розмірі 152301,17грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2284,52 грн. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України - зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Проте [PERSON] не виконує свої зобов'язання по кредитному договору, у зв'язку з чим, відповідно до ст.ст.1050, 1054 ЦК України, банк має право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує заявлені позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Відповідачі - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про місце, день та час розгляду справи повідомлені належним чином, згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву на позов не подавали. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), за наявності умов, передбачених ст.280 ЦПК України. Ухвалою суду від 25.01.2018 року відкрито провадження у справі зза правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. В межах підготовчого провадження, представником позивача за довіреністю надано суду виписку по рахунку відповідача [PERSON], яку приєднано до матеріалів справи. 26.04.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, та справу призначено до судового розгляду по суті. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 18.01.2008 р. між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №1/010-МК. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією статуту (нова редакція) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 29). В подальшому ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до статуту в новій редакції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.05.2018 року №519, змінили назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») (а.с.168-171). Згідно кредитного договору № 1/010-МК від 18.01.2008 року Банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в розмірі 19500,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, з кінцевим строком погашення 18.12.2012 року (а.с.8-12). 24.12.2012 року кредитний договір №1/010-МК від 18.01.2008 року переведено з валюти долар США в валюту гривня (додатковий договір №1 від 24.12.2012 року) (а.с.13). Додатковим договором №2 від 24.12.2012 року внесено зміни в кредитний договір №1/010-МК від 18.01.2008 року, умови кредитування викладено в новій редакції (а.с.14-17). Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 54131,39грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, як передбачено п.А.6. Додатком № 2 до вказаного договору, погоджено графік зменшення поточного ліміту, який є невідємною частиною договору (а.с.18). З умовами вказано Договору та з графіком погашення кредиту, [PERSON] був ознайомлений в повному обсязі, що підтверджується його підписом на кожному аркуші Договору та графіку (а.с.14-18). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 18.01.2018 р. між Банком та [PERSON] (поручитель), було укладено договір поруки №1/010-МК/2, згідно умов якого поручитель зобов'язувався перед кредитором відповідати за виконання Позичальником [PERSON], усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з договору про надання кредиту №1/010-МК від 18.01.2008 р. У зв'язку із внесенням змін в кредитний договір №1/010-МК від 18.01.2008 року, умови кредитування викладено в новій редакції. На підставі цього 24.12.2012 року з поручителем укладено договір про внесення змін №1 до договору поруки №1/010-МК/2, щодо відсотків та нарахування пені в разі порушення Позичальником будь-якого з грошових зобов'язань. Також 18.01.2018 р. між Банком та [PERSON] (поручитель), було укладено договір поруки №1/010-МК/1, згідно умов якого поручитель зобов'язувався перед кредитором відповідати за виконання Позичальником [PERSON], усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з договору про надання кредиту №1/010-МК від 18.01.2008 р. У зв'язку із внесенням змін в кредитний договір №1/010-МК від 18.01.2008 року, умови кредитування викладено в новій редакції. На підставі цього 24.12.2012 року з поручителем укладено договір про внесення змін №1 до договору поруки №1/010-МК/1, щодо відсотків та нарахування пені в разі порушення Позичальником будь-якого з грошових зобов'язань. З умовами вказаних Договорів, [PERSON] та [PERSON] були ознайомлені в повному обсязі, що підтверджується їхніми підписами (а.с.19-21). У зв'язку з неналежним виконанням умов Договору, позивачем було направлено на адресу відповідачів повідомлення №30.1.0.0/2-30104КRXBS001 від 02.08.2017р. про наявність заборгованості за Договором про надання кредиту та роз'яснено наслідки невиконання його умов (а.с.5,6). Відповідно до пункту 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. У ПАТ «УкрСиббанк» наявні банківська ліцензія від 28 жовтня 1991 року № 57, дозвіл на право здійснення операцій з валютними цінностями від 19 листопада 2002 року, що у сукупності є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, згідно із Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, суд приходить до висновку, що банк мав право здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити та отримувати грошові кошти на погашення кредитів в іноземній валюті. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору; сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; при внесення змін до умов вказаного договору, при переведенні з валюти долар в валюту гривня, [PERSON] на момент укладення додаткового договору не заявляв додаткових вимог чи зауважень щодо умов спірного договору та у подальшому певний час виконував його умови; уклав додатковий договір №2 від 24.12.2012 року, що свідчить про те, що він був ознайомлений із сукупною вартістю кредиту, реальною процентною ставкою, підписав графік зменшення поточного ліміту, також, врахувавши визначену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, а отже кредитний договір, з урахуванням внесених змін від 24.12.2012р., повинен був виконуватися сторонами договору належним чином. Отже, [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого перед АТ КБ «ПриватБанк» утворилася заборгованість, яка станом на 09.10.2017р. становить 152301,17 грн.. Вказана заборгованість складається з наступних сум: 50414,20 грн - заборгованість за кредитом; 1943,28 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 91738,87грн. заборгованість за пенею, що також підтверджується розрахунком заборгованості, з яким погоджується суд (а.с. 4), а також штрафи, відповідно до п. 6.2, 6.3 Договору: 1000,00 грн. штраф (фіксована частина), 7204,82 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи правову природу зобов'язань, які виникли між сторонами у справі, їх неналежне виконання відповідачем, статті 526, 527, 530, 553, 554, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, та те, що факт наявності заборгованості за кредитним договором у встановленому законом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України) порядку ніким не спростовано, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитом, яка складається з 50414,20 грн. - заборгованість за кредитом та 1943,28 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Щодо стягнення неустойки, вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 6 лютого 2018року у справі № 1521/5041/2012, в постанові від 18 квітня 2018року у справі № 705/6051/15-ц, та в постанові від 16 травня 2018 року по справі № 548/264/15-ц, де зазначено, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Ця правова позиція, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів лише пеню, а саме: заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобов'язання у розмірі 91738,87 грн. та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення нарахованої заборгованість по штрафам 1000,00 грн. (фіксована частина), 7204,82грн.(процентна складова). Крім того Банк просить стягнути з відповідачів сплачені при подачі позову судові витрати 2284,52 грн. судового збору. Відповідно до п.1 ч. 2ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Тому слід також стягнути з відповідачів по 761,51грн. судового збору, сплачені позивачем при подачі позову. На підставі ст.ст.526, 553, 554, 611 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial