Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив до розгляду справи за суттю та просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2001 року по 01.08.2016 року в розмірі 15655,24 грн., мотивуючи позов тим, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] та є абонентом МКП "Херсонтеплоенерго", користується послугами централізованого опалення, що підтверджується випискою з особового рахунку №0121037. Між сторонами встановлені фактичні договірні відносини з приводу надання послуг. Окрім того, просить стягнути на свою користь судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в сумі 1378,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві з врахуванням уточнення позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, просила суд застосувати строки позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] та отримує послуги з централізованого опалення, що підтверджується випискою з особового рахунку №0121037 (арк. справи 7). Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року споживач зобов'язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Між МКП «Херсонтеплоенерго» та [PERSON] склались фактичні договірні відносини. Доказів на спростування визначеного не надано. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] має заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2001 року по 01.08.2016 року в загальній сумі 15655,24 грн. (арк. справи 22-23). Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно з п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункові книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст.\~901, ч. 1 ст.\~903 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених\~законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, відповідач має перед позивачем заборгованість за період з 01.12.2001 року по 01.08.2016 року в загальній сумі 15655,24 грн. Відповідачем заявлено вимогу про застосування до спірних правовідносин наслідків пропущення строків позовної давності. Строк позовної давності обчислюється відповідно до ст.ст. 253, 264 ЦК України з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої повязано його початок. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею боргу. Після переривання строк позовної давності починається заново. Разом з тим, відповідно до\~положень ст.ст. 256, 257, 267 ЦК\~України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке, враховуючи відсутність поважних причин пропуску (ч. 5 ст. 267 ЦК України), для суду є обовязковим. Судом встановлено, що позивачем нарахована заборгованість за період, який виходить за межі трирічного строку позовної давності, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Визначаючи суму заборгованості та період, за який вона підлягає стягненню, суд виходить з того, що заборгованість за надані послуги з централізованого опалення складається з суми заборгованості за кожний місяць як черговий платіж. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З наданої позивачем картки особового рахунку вбачається, що заборгованість за надані послуги теплопостачання обліковується із жовтня 2001 року. Оплата за надані послуги до жовтня 2010 року не сплачувалась (арк. справи 7). До предявлення цього позову позивач в квітні 2016 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості, який в червні 2016 року було скасовано. Із позовними вимогами про стягнення заборгованих сум позивач звернувся 29.06.2016 р., визначивши період стягнення, з врахуванням уточнень, із 01.12.2001р. по 01.08.2016р. (арк. справи 22-23) із залишком боргу 15655,24 грн. Оскільки відповідач здійснила оплату за надані послуги в березні 2016 р., а тому така дія перериває строк позовної давності і початок його перебігу має визначатись за три роки, що передували вчиненню споживачем цієї дії, із березня 2013 р. Як вбачається із розрахунку заборгованих сум в межах строку позовної давності, початок якого слід визначати із березня 2013 р. по березень 2016 р. нарахована сума наданих послуг у розмірі - 8434,69 грн. Споживачем фактично сплачено в межах строку позовної давності 3470,52 грн. Отже, залишок боргу складає 4964,17 грн., яка і підлягає стягненню на користь позивача. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1378,00 грн.\~\~\~\~

Outcome: partial