Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач 06.10.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.11.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір №50006827, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 168851,60 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 20480,00 доларів США, строком на 60 місяців, із змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Golf Plus VI, кузов [NUMBER]. Позивач свої зобов'язання виконав у повному обсязі, надав [PERSON] кредитні кошти. У порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого має прострочену заборгованість у розмірі 351640,55 грн., заборгованість за додатковим кредитом у розмірі 49118,08 грн., збитки у розмірі 8400,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 11872,03 грн.. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №50006827 від 19.11.2012 року у розмірі 421030,66 грн. та судові витрати. Представник позивача ТОВ «Порше Мобіліті», належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог, просив розглянути справу без його участі та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Судом встановлено, що 19.11.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір №50006827. Згідно кредитного договору №50006827 від 19.11.2012 року та додатку до нього відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 168851,60 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 20480,00 доларів США, строком на 60 місяців, із змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Golf Plus VI, кузов [NUMBER]. Також, відповідно до кредитного договору №50006827 від 19.11.2012 року відповідачу надано додатковий кредит у сумі 6912,00 доларів США, що еквівалентно на дату укладання додаткової угоди становить 56989,45 грн.. Позивач ТОВ «Порше Мобіліті» належним чином виконував свої обов'язки по наданню кредиту, а відповідач [PERSON] отримала кредит, але належним чином не виконувала свої обов'язки за договором. Відповідач порушила зобов'язання за кредитним договором та має прострочену заборгованість у розмірі на загальну суму 351640,55 грн. та заборгованість за додатковим кредитом у розмірі 49118,08 грн.. Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася. Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок заборгованості. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. Судом встановлено та доведено належними та допустимими доказами, що відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору у зв'язку із чим, у неї виникла заборгованість, яка на час розгляду справи не погашена. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів за невиконання зобов'язань, суд враховує наступне. На підставі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Суд визнає правильним наданий позивачем розрахунок індексу інфляції від простроченої суми зобов'язання за договором у розмірі 9365,65 грн. та додатковим кредитом у розмірі 2506,38 грн.. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача індексу інфляції у розмірі 11872,03 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 8400 грн., суд зазначає наступне. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення збитків позивач посилався на те, що він поніс витрати у зв'язку із зверненням до спеціалізованих організацій з метою стягнення заборгованості за договором та супроводженням процесу стягнення.. Статтею 22 ЦК України передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Так, ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Виходячи з аналізу ст. 22 ЦК України, суд дійшов висновку, що віднесення позивачем збитки пов'язані із зверненням до спеціалізованих організацій з метою стягнення заборгованості за договором та супроводженням процесу стягнення у розмірі 8400,00 грн., не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, і не можуть стягуватися як збитки. Що стосується позовної вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн., суд виходить з наступного. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Судом встановлено, що між ТОВ «Юридична фірма Вернер» та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено договір про надання юридичних послуг від 15.10.2010 року. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначено за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Відповідно до п. 48 Постанови від 17.10.2014 № 10 Вищого спеціалізованого суду «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати в судовому засіданні документально підтверджені. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір ком пенс ації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, суд дійшов висновку, що витрати пов'язані із супроводженням процесу, витрати у зв'язку із необхідністю підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості та на представництво інтересів в суді у розмірі 6000,00 грн., підлягають частковому задоволенню виходячи із граничного розміру визначеному Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» у розмірі 551,20 грн. за дії пов'язані із підготовкою позовної заяви про стягнення заборгованості, оскільки позов підписано представником позивача ТОВ «Юридична фірма Вернер», витрати пов'язані із супроводженням справи у суді задоволенню не підлягають, оскільки справу було розглянуто в порядку заочного провадження без участі відповідача та позивача (від представника позивача було надано заяву про розгляд справи без його участі). Відповідно до ч.1,5 ст. 88 ЦПК України стороні , на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. З урахуванням вказаних вимог закону з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6189 грн. 15 коп.( (421030,66/412630,66)*100%=98%; 6315,46*98% =6189,15 грн.).

Outcome: partial