Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Заставнівського районного суду Чернівецької області із вищевказаною позовною заявою в якій просила визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача про її звільнення, поновити її на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, вирішити питання щодо розподілу судових витрат. На обґрунтування зазначених позовних вимог позивач посилалася на те, що вона працювала помічником вихователя в Заставнівській дошкільній установі №1. 04.03.2021 її звільнено з роботи відповідно до Розпорядження №33-р від 04.03.2021, виданого Заставнівським міським головою. Вважає вказаний наказ відповідача незаконним з декількох наступних підстав. Так, вона звільнена за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією підприємства, проте правових підстав для цього не було. Рішенням Заставнівської міської ради Чернівецької області від 24.12.2020 «Про реорганізацію шляхом злиття юридичних осіб публічного права - Закладів дошкільної освіти Заставнівської міської ради Чернівецької області» вирішено реорганізувати шляхом злиття низку комунальних закладів дошкільної освіти. Однак, така реорганізація не є підставою для звільнення працівника. Крім того, їй не було запропоновано інше робоче місце або рівнозначну посаду, хоча й скорочення чисельності або штату працівників не передбачалось. Відповідач не дотримався процедури скорочення в частині пропонування інших посад позивачу. Таким чином, відповідач знехтував вимогами ст.49-2 КЗпП України, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. За змістом вказаної норми трудового права роботодавець є таким, що виконав даний обов`язок, якщо працівникові запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві. Наступною підставою незаконності звільнення вважає те, що відповідач не врахував її переважне право на залишенні на роботі, оскільки стаж трудової діяльності в даній установі складає 21 рік. Даний обов`язок роботодавця регламентований вимогами ст.42 КЗпП України, однак дотриманий відповідачем не був. Крім того, позивач вважає, що відповідачем порушено вимоги ст.2-1 КЗпП України, оскільки допущено дискримінацію по віку. Крім неї були звільнені також працівники пенсійного віку. На підставі викладеного, вважає, що її звільнення є незаконним, а оскаржуване розпорядження незаконним і таким, що підлягає скасуванню. Також в позовній заяві позивач просить вирішити питання про стягнення з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідачем Заставнівською міської радою Чернівецької області до суду надано відзив на позовну заяву, виходячи зі змісту якого їхньою стороною повністю заперечуються позовні вимоги та зазначено, що останні не підлягають задоволенню. Так, зокрема у відзиві йдеться про те, що 04.01.2021 позивач [PERSON] попереджено про наступне звільнення з роботи на пізніше 04.03.2021, тобто за два місяці до звільнення. Переведення позивачу на іншу посаду відповідачем не пропонувалось, оскільки [PERSON] з травня 2016 року отримувала пенсію за віком, а тому заробітна плата була не єдиним джерелом доходів позивача. 04.03.2021 [PERSON] звільнено у зв`язку із скороченням чисельності працівників згідно розпорядження №33-р, з яким позивач ознайомлена. Їй також надано копію даного розпорядження, трудову книжку, довідку про суми, які підлягали виплаті, а також проведено всі ці виплати. Вважає, що дії відповідача по звільненню позивача відповідали вимогам закону та не порушували трудових прав та інтересів останньої. Позивачем також надано відповідь на відзив в якому зазначено про об`єктивні обставини, що перешкоджали відповідачу приймати рішення про звільнення позивача з посади, а відтак останнє є незаконним. Вважає, що обставини викладені відповідачем у відзиві є необґрунтованими та не можуть братися судом до уваги. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та показала, що останні 21 рік працювала в закладі дошкільної освіти №1 Заставнівської міської ради на посаді помічника вихователя. Розпорядженням міського голови від 04.03.2021 її звільнено з вказаної посади з 04.03.2021 у зв`язку із скороченнями чисельності працівників. Із даним документом вона ознайомлена 04.03.2021 та нею отримано трудову книжку. Попередньо вона розписувалась в повідомленні про наступне звільнення. При цьому, їй не пропонували інше місце роботи або ж іншу посаду в цій організації. Вважає, що рішення про її звільнення є незаконним, а тому є підстави для задоволення позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні також в повному обсязі підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Крім того, показала, що на момент звільнення позивача [PERSON] реорганізація не відбулась, новостворена організація зареєстрована лише 30.07.2021. Також, протягом двохмісячного строку перед звільненням роботодавець не вжив заходів для підшукання іншої роботи або ж пропонування іншої посади. Не враховано і вимоги закону щодо переважного права залишення на роботі, не перевірено кваліфікацію, продуктивність, стаж. Посилання відповідачем у відзиві на факт отримання позивачем пенсії свідчить про дискримінаційний характер за віковою ознакою. Доказів законності звільнення не має, істотні умови праці відбулись аж в липні 2021 року після реєстрації новоутвореної юридичної особи. У зв`язку із цим поновлення має відбутись в уже новоствореній організації, її правонаступником. Представник відповідача, Заставнівської міської ради Чернівецької області, в судовому засіданні вимоги викладені у відзиві на позовну заяву підтримав в повному обсязі. Пояснив, що позивача [PERSON] повідомили за два місяці про наступне звільнення у зв`язку із істотними змінами умов праці. Переведення на іншу посаду не пропонували, оскільки остання отримувала пенсію. Разом з тим, погодився, що на момент звільнення [PERSON] 04.03.2021 істотних змін умов праці не відбулось, а сталось це лише 30.07.2021 після реєстрації нової юридичної особи та реорганізації закладів дошкільної освіти. Представник відповідача, комунального закладу «Заставнівський заклад дошкільної освіти (ясла-садок)» Заставнівської міської ради Чернівецької області, в судовому засіданні пояснила, що 04.03.2021 згідно розпорядження міського голови звільнена позивач [PERSON] із займаної посади помічника вихователя у зв`язку із скороченням чисельності працівників. Одночасно звільнено тринадцять чоловік. Працюючі особи були переведені згідно наказу в новостворену юридичну особу, яка була зареєстрована 30.07.2021. Її призначили керівником новоствореної організації наказом від 27.07.2021. Основним критерієм звільнення осіб був пенсійний вік та отримання пенсії за віком. Вважає, що підстав для задоволення позовних вимог не має, а оскаржуване рішення є законним. Суд, вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Вимогами статті 2-1 КЗпП України передбачено заборону будь-якої дискримінації у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності та інше. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до частини 2 вказаної статті, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Як вбачається зі змісту ст.32 ч.3 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням встановленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника (ч. 1 ст. 235 КЗпП України). За правилами частини першої та другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Тягар доведеності законності підстав звільнення покладається на роботодавця. В судовому засіданні встановлено наступні фактичні дані та обставини справи. Так, судом встановлено, що з 17 травня 1999 року позивач [PERSON] працювала на посаді помічника вихователя Закладу дошкільної освіти №1 Заставнівської міської ради. Даний факт вбачається з копії трудової книжки (а.с. 9-12). Розпорядженням міського голови № 33-р від 04 грудня 2021 року «Про звільнення [PERSON] » (а.с. 8) позивача [PERSON] , помічника вихователя Закладу дошкільної освіти №1, звільнено з 04 березня 2021 із займаної посади згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності працівників. Також у наказі зазначено про необхідність здійснення повного розрахунку з працівником з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку та грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 21.08.2020 по 04.03.2021. Як вбачається з відмітки на вказаному наказі, то з його змістом позивач ознайомлена 04.03.2021. В судовому засіданні встановлено, що звільненню передувало прийняття рішення органом місцевого самоврядування, а саме Заставнівською міською радою. Так, згідно рішення 3аставнівської міської ради Чернівецької області V ceciї VIII скликання № 62/5-2020 вiд 24 грудня 2020 року «Про реорганізацію шляхом злиття юридичних осіб публічного права - Закладів дошкільної освіти 3аставнівської міської ради Чернівецької області» вирішено реорганізувати шляхом злиття юридичної особи публічного права декілька закладів, а саме Комунальну організацію (установа, заклад) Заклад дошкільної освіти № 1 (ясла-садок) 3аставнівської міської ради Чернівецької області (Заставнівський ЗДО №1), код ЕДРПОУ - 22850845; Комунальну організацію (установа, заклад) Заклад дошкiльної освіти №2 (ясла-садок) 3аставнівської міської ради Чернівецької області (Заставнівський ЗДО №2) код ЕДРПОУ - 22850650; Комунальну організацію (установа, заклад) Заклад дошкільної освіти №3 (ясла-садок) Заставнівської міської ради Чернівецької області (Заставнівський ЗДО №3) код ЕДРПОУ - 22850609. В результаті реорганізації прийнято рішення про утворення юридичної особи публічного права - Комунальної організації (установи, закладу) Закладу дошкільної освіти Заставнівської територіальної громади. Цим же рішенням створено комісію по реорганізації шляхом злиття вище перелічених юридичних осіб та затверджено її персональний склад. Зазначена обставина підтверджується копією рішення (а.с.14-15) та копією додатку до вказаного рішення щодо складу комісії (а.с. 16-19). Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 76) комунальна організація (установа, заклад) заклад дошкільної освіти №1 (ясла-садок) Заставнівської міської ради Чернівецької області з 30.12.2020 перебував в стані припинення у зв`язку із реорганізацією та припинив свою діяльність 30.07.2021, що вбачається з такого ж Витягу (а.с.110), який отримана після проведення такої реєстраційної дії. Як вбачається з Витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 111) 30.07.2021 проведено державну реєстрацію Комунального закладу (установи, організації) Комунальний заклад «Заставнівський заклад дошкільної освіти (ясла-садок» Заставнівської міської ради Чернівецької області. Засновником даної юридичної особи є Заставнівська міська рада Чернівецької області. З цього ж Витягу вбачається, що вказана юридична особа є правонаступником, зокрема, закладу дошкільної освіти №1 (ясла-садок) Заставнівської міської ради Чернівецької області. Також внесено відомості про керівника - директора закладу. Відповідно до вимог ст.104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Надаючи юридичну оцінку оспорюваному розпорядженню суд вважає за необхідне зазначити наступне. З його змісту вбачається, що підставою для звільнення позивача [PERSON] послужив факт скорочення чисельності працівників. Дана обставина в свою чергу відноситься до змін в організації виробництва і праці, про яку працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Таке повідомлення позивача відбулось 04.01.2021 (а.с. 83). Відповідно до Рішення сесії Заставнівської міської ради Чернівецької області від 27.07.2021 №246/13-2021 «Про створення юридичної особи - комунального закладу «Заставнівський заклад дошкільної освіти (ясла-садок)» Заставнівської міської ради Чернівецької області та затвердження його Статуту» створено юридичну особу - комунальний заклад «Заставнівський заклад дошкільної освіти (ясла-садок)» Заставнівської міської ради Чернівецької області шляхом злиття комунальних організацій, зокрема, закладу дошкільної освіти №1 (ясла-садок) Заставніської міської ради Чернівецької області. Суд звертає увагу на той факт, що на момент винесення оскаржуваного розпорядження про звільнення [PERSON] будь-яких відомостей про зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації або ж припинення юридичної особи відповідний реєстр не містив. Хоча, поряд з цим, в судовому засіданні встановлено, що така реєстрація припинення юридичної особи відбулась лише 30.07.2021 у зв`язку із створенням іншої юридичної особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що 04.03.2021 звільнення позивача відбулось згідно обставин, які фактично виникли лише 30.07.2021. Відповідачами не доведено та матеріали справи також не містять доказів того, що відповідач - Заставнівська міська рада Чернівецької області, перед звільненням позивача пропонував останній залишитися на роботі у зв`язку із наявним переважним правом на це. Зазначене право позивача [PERSON] виникло у зв`язку із наявністю значного трудового стажу в даній галузі та безперервної праці в даному закладі, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 10-12), а також посвідченням ветерана праці (а.с. 13). Не здобуті в судовому засіданні також і будь-які докази щодо того, що відповідач пропонував позивачу будь-яку іншу посаду в даній установі чи іншу роботу. Все вище перелічене, дає право суду зробити висновок про незаконність звільнення позивача [PERSON] та необхідність поновлення її порушених прав шляхом визнання розпорядження про її звільнення незаконним, поновлення її на посаді та стягнення з відповідача - Заставнівської міської рада Чернівецької області середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Процедура обчислення середньої заробітної плати працівника визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, які передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Згідно з пунктом 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Суд приймає до уваги, що позивач звільнена 04 березня 2021 року згідно з розпорядженням міського голови, перед звільненням протягом останніх двох календарних місяців вона працювала, а тому для обчислення середньомісячної заробітної плати позивача необхідно виходити із виплат за попередні місяці - січень і лютий 2021 року. Заробітна плата (оплата праці) у розумінні Закону України "Про оплату праці", - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Вихідна допомога - це грошова виплата працівникові, який звільнений з роботи не з власної ініціативи, яку виплачує роботодавець у випадках, передбачених законом або сторонами. Основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи. Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав. Крім того, вихідна допомога не належить до компенсаційних виплат. Під час судового розгляду справи відділом освіти, культури, молоді та спорту Заставнівської міської ради Чернівецької області суду надано довідку про доходи [PERSON] за період січень-лютий 2021 року (а.с. 132), а також надано розрахункові листи за вказаний період (а.с. 133-134). Цією ж організацією суду надано витяги з табелю обслуговуючого персоналу Заставнівського ЗДО №1 за січень-лютий 2021 відносно позивача [PERSON] з відомостями про кількість фактично відпрацьованих днів за вказаний період. Так, відповідно до розрахункового листа за січень 2021 року (а.с. 133) позивачу [PERSON] нарахована заробітна плата в розмірі 6000 грн., а за лютий 2021 року (а.с. 134) також 6000 грн., що разом становить 12000 грн. Фактично відпрацьовано за вказаний період 39 робочих дні. Відповідно одноденний середній заробіток позивача [PERSON] становить 307,69 грн. (12000 грн. : 39 робочих дні). Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 березня 2021 року до 30 листопада 2021 року становить 56922,65 грн. (307,69 грн. х 185 робочих днів) без вирахування податків та обов`язкових платежів. Розмір середньомісячної заробітної плати позивача [PERSON] становить 6000 грн. (12000 грн. : 2 місяці). Згідно з пунктами 2, 4 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема й витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з врахуванням вищевикладеного, сплата судового збору за розгляд справи покладається на відповідача у таких розмірах: - за подання позову у розмірі 2724 грн., з яких 908 грн. - 1 % ціни позову за майнову вимогу про стягнення середнього заробітку, 1816 грн. - за дві немайнові вимоги, кожна з яких оплачується по 908 грн. Отже, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2724 грн. Також в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] звертаючись до суду із заявою про зміну предмета позову 01.06.2021 сплатила судовий збір в розмірі 908 гривень згідно квитанції (а.с. 49). Відповідно до вимог ст.7 ч.1 п.1 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У зв`язку з тим, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору в даній категорії справ, то вказана сума сплаченого судового збору підлягає поверненню останній після подення нею відповідної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: partial