Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок плюс» про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якій зазначають, що 19.08.2016 року з вини [PERSON], який перебував в трудових відносинах з ТОВ «Світанок плюс» сталася ДТП, внаслідок чого пошкоджено належний позивачеві [PERSON] автомобіль, заподіяно матеріальну шкоду, тому з урахуванням поданих у подальшому під час судового розгляду уточнень просили стягнути з ТОВ «Світанок плюс» код ЄДРПОУ 34911121 на її користь матеріальну шкоду в сумі 174 296, 39 грн., а також моральну шкоду на користь [PERSON] в сумі 16 650,00 грн., на корить [PERSON] в сумі 16 650,00 грн. та на користь [PERSON] в сумі 16 650,00 грн. а всього 224 246, 39 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з урахуванням уточнень та пояснив, що 19.08.2016 року сталась дорожньо-транспортна пригода винуватцем якої є [PERSON] Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», який на праві власності належить його дружині [PERSON] під час ДТП в автомобілі також знаходились його брат [PERSON] та син [PERSON], які внаслідок ДТП отримали тілесні ушкодження. Також пояснив, що внаслідок ДТП їм була завдана моральна шкода. На даний нас ніяких збитків їм ніхто не відшкодував. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з урахуванням уточнень та надала аналогічні пояснення. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з урахуванням уточнень та надав аналогічні пояснення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зокрема визнав в повному обсязі вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, проти вимог щодо відшкодування моральної шкоди заперечив, посилаючись на їх безпідставність, а також те, що внаслідок ДТП не завдано каліцтва чи ушкоджень здоров'я. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, хоч про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того закон\-них підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши позивачів, представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з таких підстав. 19.08.2016 року о 16 годині 20 хвилин на автодорозі Н-01 Семенівка-Деремезна водій [PERSON] перебуваючи в трудових відносинах з ТОВ «Світанок плюс» виконуючи трудові обов'язки водія, керуючи автомобілем марки «КАМАЗ», державний номерний знак [NUMBER] порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак [NUMBER], який рухався по головній дорозі внаслідок чого автомобілю було спричинено механічні пошкодження, що підтверджується вироком Обухівського районного суду Київської області, ухвалою апеляційного суду Київської області та іншими письмовими доказами, а також визнається сторонами. Вироком Обухівського районного суду Київської області від 21.03.2017 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому було призначено покарання у виді двох років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортним засобом. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 07.06.2017 року вирок Обухівського районного суду Київської області від 21.03.2017 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову було скасовано, та направлено в цій частині до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства. Власником автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак [NUMBER], є позивач [PERSON], що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Враховуючи викладене, матеріальна шкода, заподіяна внаслідок ДТП позивачеві повинна бути відшкодована відповідачем ТОВ «Світанок плюс» в трудових відносинах з яким перебував [PERSON] як роботодавця винного і власника джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «КАМАЗ», державний номерний знак [NUMBER]. За таких обставин, судом встановлено достатні правові підстави для покладення саме на відповідача цивільно-правового зобов'язання в повному обсязі відшкодувати заподіяну ним матеріальну шкоду. Матеріальний збиток, завданий позивачеві в результаті пошкодження належного їй автомобіля при ДТП, складає 174 296 грн. 39 коп., з них 173 096 грн. 39 коп. - вартість матеріального збитку, 1200 грн. - вартість послуг експерта, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження, квитанцією, тому відшкодуванню підлягає саме ця сума. Визнання відповідачем позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди не суперечить закону, не порушує права чи законні інтереси інших осіб, тому відповідно до ст.174 ЦПК України позов в цій частині слід задовольнити. Сторонами визнається, а матеріалами справи підтверджується, що зазначена вище вартість матеріального збитку вирахувана виходячи із того, що автомобіль «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок ДТП не підлягає відновленню, не може використовуватись за призначенням. Платіжним дорученням підтверджується те, що до закінчення судового розгляду відповідачем внесено на депозитний рахунок суду повну суму заподіяної матеріальної шкоди - 174 297 грн. Згідно п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Враховуючи задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, відповідну письмову заяву представника відповідача, внесені товариством з обмеженою відповідальністю «Світанок плюс» на депозитний рахунок № [NUMBER] Держказначейської служби України, м.Київ, МФО 820172, код 02892286, згідно платіжного доручення № 959 від 10 серпня 2017 року кошти в сумі 174 297 грн. слід перерахувати для виплати [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди за цим судовим рішенням, а також зобов'язати [PERSON] передати товариству з обмеженою відповідальністю «Світанок плюс» належний їй легковий автомобіль «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак [NUMBER], не пізніше ніж у дводенний строк після отримання коштів в сумі 174 297 грн., які внесені товариством з обмеженою відповідальністю «Світанок плюс» на вказаний вище депозитний рахунок. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги наступне. Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 5 від 31.03.1995 р. у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В позовній заяві позивачі посилаються на те, що їм було заподіяно моральну шкоду через моральні страждання, які вони та їх дитина пережили внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, крім того [PERSON] страждала також і в зв'язку із пошкодженням належного їй майна - автомобіля. В судовому засіданні позивачі та їх представник посилались на те, що моральну шкоду їм було заподіяно внаслідок винних дій третьої особи [PERSON], який був визнаний винним у скоєнні ДТП. При цьому вони просили покласти обов'язок відшкодувати цю шкоду саме на відповідача з огляду на те, що [PERSON] на час ДТП перебував у трудових відносинах із відповідачем ТОВ «Світанок плюс». Про наявність вини самого відповідача у заподіянні моральної шкоди позивачам позивачі не посилались ні у позовній заяві, ні під час судового розгляду. За таких обставин, суд вважає встановленим факт відсутності вини відповідача у заподіянні моральної шкоди позивачам. Оцінюючи доводи про можливість покладення на відповідача обов'язку відшкодувати моральну шкоду позивачам як на роботодавця третьої особи слід прийняти до уваги наступне. Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. В даному випадку слід прийняти до уваги, що передбачена позовом моральна шкода не було завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, оскільки позивачі не отримали внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, згідно вироку [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України в зв'язку із заподіянням тілесних ушкоджень іншій особі - [PERSON] За таких обставин, відповідач ТОВ «Світанок плюс» як власник джерела підвищеної небезпеки та роботодавець винуватого у скоєнні ДТП [PERSON] не має передбаченого законом обов'язку відшкодовувати саме моральну шкоду, оскільки відповідні цивільно-правові зобов'язання слід покласти на третю особу, який і може вважатись особою, яка її завдала та винним у її заподіянні. При цьому посилання позову на приписи ч.1 ст.1172 ЦК України суд вважає неспроможними. Враховуючи викладене, суд вважає, що ТОВ «Світанок плюс» не є належним відповідачем на позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, відповідних вимог до [PERSON] позивачем не пред'являлось, а суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог з огляду на диспозитивність цивільного судочинства. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачами предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позову, не в повній мірі знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки неповністю ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, при цьому заперечення відповідача ґрунтуються на законі та письмових доказах, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Судові витрати слід покласти на відповідача відповідно до вимог ст.88 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial