Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 779860,35 грн., яка складається із заборгованості з повернення тіла кредиту 371977,61 грн., заборгованість по сплаті відсотків 407882,74 грн. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між сторонами спору укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в сумі 21160,00 доларів США грн. із сплатою відсотків за користування кредитом і строком до 10.07.2014 року. Позивач, посилаючи на те, що позичальник в порушення вимог кредитного договору свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на час подання позовної заяви утворилася заборгованість в сумі 779860,35 грн., на вимогу позивача про повернення кредиту відповідач не реагує, жодних дій для погашення заборгованості не здійснює. В судове засідання представник позивача не зявився просив розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач, вважається належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. В одному з попередніх засідань відповідач подала до суду заперечення на позов, в яких не погодилась із розрахунком банку та просила застосувати строки позовної давності. У зв'язку з зазначеним, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом достовірно встановлено, що 10.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11181084000 (далі Кредитний договір). За умовами вказаного договору банк на умовах платності, строковості, забезпеченості надав відповідачу кредит в сумі 21160,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту в сумі 106858,00 грн. із сплатою відсотків в сумі 12,5% річних, яка може бути змінена банком. При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору (п. 1.1., 1.3.1. Кредитного договору). 09.02.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11181084000, яким погодили зміну схеми погашення кредиту (п. 2. Додаткової угоди). Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступником АКІБ «УкрСиббанк») та ПАТ «Дельта Банк» вимоги за Кредитним договором передано позивачу. Позивачем надано відповідачу кредит, що визнано відповідачем у запереченнях на позов, а тому не підлягає доведенню. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства. У відповідності до положень ст. ст. 610, 612 ЦПК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно положень ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідачем заборгованість за Кредитним договором не погашено. Щодо строку позовної давності, то відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором в 2015 році, а заборгованість по сумі кредиту, процентам по кредиту розрахував починаючи з 2011 року Отже, суд застосовує строки позовної давності за вказаними вимогами. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Тому позовні вимоги є обґрунтованими частково, а саме: вимоги про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 10853,74 доларів США, вимоги про стягнення процентів за користування кредитом - в сумі 11295,49 доларів США. Відповідно до частини 1-3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Оскільки позивач просить стягнути заборгованість по сплаті заборгованості в гривні і при цьому позивач посилається на курс НБУ 2203,9591 грн. з а 100 доларів США, то суд задовольняє вимоги позивача виходячи з вказаного курсу валюти до гривні. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 779860,35 грн. підлягають задоволенню частково, в сумі 488159,97 грн., яка складається із заборгованості з повернення тіла кредиту 239211,99 грн., заборгованість по сплаті відсотків 248947, 98 грн. В частині інших платежів, які містить розрахунок боргу, суд вимоги не розглядає оскільки вони не заявлялися, заяв про збільшення позовних вимог не подавалося. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони відповідача відповідно до задоволеної частини позову. На підставі наведеного та

Outcome: partial