Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

В квітні 2013 року комунальне комерційне підприємство Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» (далі-ККПДонецької міської ради «Донецькміськтепломережа») звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання та гарячу воду. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що позивач надає послуги з теплопостачання населенню, а також здійснює нарахування за надані послуги. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками (наймачами) квартири [ADDRESS] На протязі всього часу мешкання у вищевказаній квартирі відповідачі, користуючись послугами ККП Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа», плату за отримані послуги здійснюють несвоєчасно та не в повному обсязі. У червні 2011 року позивач звернувся до суду з вимогою стягнення з відповідачів заборгованості у порядку наказного провадження. Але за заявою відповідачів ухвалою суду від 26 грудня 2011 року судовий наказ скасовано. До теперішнього часу оплату за опалення та гаряче водопостачання відповідачі не здійснили. Станом на 01 вересня 2013 року відповідачі мають заборгованість, з яких: 3188,99 грн. - сума основного боргу за послуги теплопостачання; 163,27 грн. - 3% річних; 46,94 грн. - індекс інфляції. Просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 3188 грн. 99 коп., 3% річних у сумі 163 грн. 27 коп., індекс інфляції у розмірі 46 грн. 94 коп., судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. на користь позивача. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 12 березня 2014 року позовні вимоги ККП Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ККП Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» заборгованість за теплопостачання за період з 01 червня 2008 року по 01 вересня 2013 року у сумі 3188 грн. 99 коп., 163 грн. 27 коп. - 3% річних, 46 грн. 94 коп. - індекс інфляції, судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп., а всього 3628 грн. 60 коп. В апеляційній скарзі [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про зміну заочного рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 12 березня 2014 року, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що в межах строку позовної давності знаходиться лише заборгованість за період з 01 березня 2010 року по 28 лютого 2013 року. В судовому засіданні апеляційного суду [PERSON], його представник адвокат [PERSON], доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. Представник ККП Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» Чаус О.О., яка діє на підставі довіреності, проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити. [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлені 28 квітня 2014 року у встановленому законом порядку, про що в матеріалах справи маються рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень відповідно до ч. 2 ст.76 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. За таких обставин апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON] Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, [PERSON] та його представника адвоката [PERSON], перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Ухвалюючи рішення про задоволення позову ККП Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] у м. Донецьку, є споживачами послуг з теплопостачання та гарячої води, які надає позивач. Оскільки за період з 01.06.2008 року по 01.09.2013 року за спожиті послуги утворилась заборгованість в сумі 3188Ю99 грн., суд дійшов висновку про стягнення заборгованості, 3% річних, індексу інфляції та судових витрат з відповідачів у солідарному порядку. Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру № 2909, виданого представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку 28 травня 2004 року, відповідачу [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 34%, а [PERSON] та [PERSON] по 33% кожному квартири [ADDRESS] у місті Донецьку. Відповідно договору дарування квартири, посвідченого 16.04.2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за № 1271, [PERSON] отримав у дар від [PERSON] та [PERSON] належні останнім частки в квартирі [ADDRESS] у місті Донецьку. Згідно виписки з домової книги у квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не в повному обсязі сплачують послуги за теплопостачання, в результаті чого виникла заборгованість. Згідно позовної заяви заборгованість відповідачів перед позивачем за послуги теплопостачання за період з 01.06.2008 року по 01.09.2013 р. складає: 3188 грн. 99 коп. - сума основного боргу за послуги теплопостачання; 163 грн. 27 коп. - 3% річних; 46 грн. 94 коп. - індекс інфляції. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 цього Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Таких по суті висновків дійшов і суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, у справі, яка переглядається, а тому доводи апелянта про те, що справу розглянуто без урахування норм матеріального права не суперечать матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем строку позовної давності звернення дор суду не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не відповідає обставинам справи та вимогам закону. Відповідно до ст.257 загальна позовна давність встановляється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною 2 вказаної статті позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як убачається з матеріалів справи у вересні 2011 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів. 16 вересня 2011 року Кіровським районним судом м. Донецька судом було видано судовий наказ про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача, який в подальшому був скасований за заявою відповідачів ( а.с.8). Таким чином, позовна давність переривається зверненням позивача до суду у вересні 2011 року с заявою про видачу судового наказу та з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за надані послуги починаючі з 01 червня 2008 року . Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачів заборгованості в солідарному порядку. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру № 2909, виданого представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку 28 травня 2004 року, відповідачу [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 34%, а [PERSON] та [PERSON] по 33% кожному квартири [ADDRESS] у місті Донецьку. Відповідно договору дарування квартири, посвідченого 16.04.2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за № 1271, [PERSON] отримав у дар від [PERSON] та [PERSON] належні останнім частки в квартирі [ADDRESS] у місті Донецьку. Враховуючи викладене, стягненню на користь позивача підлягає заборгованість відповідно до часток у праві спільної часткової власності, а саме з [PERSON] на користь ККП Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» підлягає стягненню 34 % заборгованості за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання, що становить 1084,25 грн., а з [PERSON] та [PERSON] - по 33% заборгованості з кожного, що складає 1052,37 грн. Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачем сплачено на користь держави судовий збір в розмірі 229,40 грн., то з кожного з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача 78 грн. понесених позивачем витрат, а з [PERSON] та [PERSON] - по 75,70 грн. з кожного.

Outcome: partial