Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач КП ЖКС «Хмельницький» просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме - кімнатою [ADDRESS] у м. Одесі, посилаючись на обґрунтування своїх вимог на такі обставини. Відповідач була зареєстрована у кімнаті [ADDRESS] у м. Одесі, що знаходиться на балансі КП «ЖКС «Хмельницький». Але [PERSON] у вказаній кімнаті не мешкає та ніколи не мешкала, кімната тривалий час стоїть зачинена. [PERSON], яка не проживає за спірною адресою, втратила право на користування кімнатою, внаслідок того, що до моменту реєстрації, а також після реєстрації ніколи не мешкала за вказаною адресою, тому вона повинна бути визнання особою такою, що втратила право користування житловим приміщення. За таких обставин позивач звернувся до суду з означеним позовом. Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про дату, час і місце повідомлялася належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, який не з'явився, у порядку проведення заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень представника позивача, представлених ними доказів. Судом встановлено, що на балансі Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» перебуває кімната [ADDRESS], розпорядження міського голови № 97-01р від 28 січня 2003 року. За клопотанням КП ЖКС «Хмельницький» від 04 травня № 1188 була зареєстрована [PERSON], [INFO], яка працювала двірником на дільниці № 2 з 01 лютого 2011 року по 29 жовтня 2012 року, що підтверджується довідкою від 12 листопада 2012 року за № 94, на підставі статті 127 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Таким чином гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців тієї установи, якій належить гуртожиток. Згідно 128 ЖК УРСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст. 129 ЖК УРСР). Відповідно до ст. 131 ЖК України порядок користування гуртожитками визначається Примірним положенням про гуртожитки (затверджене Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986р. №208). Згідно зі ст. 132 ЖК України працівники підприємств, установ, організацій, які оселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Відповідно до акту складеного КП «ЖКС «Хмельницький» від 14 листопада 2014 року, [PERSON], [INFO], у кімнаті [ADDRESS], не проживає, кімната закрита, та зі слів сусідів [PERSON] у гуртожитку [ADDRESS] не проживає і ніколи не проживала. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин зобов'язаний на протязі семи днів з моменту переїзду на нове місце проживання знятись з реєстрації за старим місцем проживання. На теперішній час місце проживання відповідача невідомо. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Суд вважає встановленим, що відповідачка за адресою спірного гуртожитку не проживає, тому на підставі ст. 72 ЖК України повинна бути визнання особою такою, що втратила право користування житловим приміщення. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає більше шести років, ця житлова площа не є її власністю і місцем проживання або місцем перебування, вона має бути знята з реєстрації за цією адресою. Також, враховуючи, що відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійснені ним прав користування, розпорядження своїм майном, а також згідно з Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання, суд вважає, що у ВГІРФО Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області є підстави для зняття відповідача з реєстраційного обліку зі спірної житлової площі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права та інтересу у випадку його порушення, невизнання або оспорювання з вимогою про застосування судом передбачених законом способів захисту. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат відноситься судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, але не банківські послуги. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: partial