Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 06.08.2008 року на загальну суму 22082,71 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. [PERSON] відповідно до укладеного договору №б/н від 06.08.2008 року отримала кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 14.11.2018 року має заборгованість в розмірі 22082,71 грн., яка складається з наступного: 3948,50 грн. - заборгованість за кредитом; 10316,65 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6527,91 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 1039,65 грн. штраф (процентна складова). Враховуючи те, що відповідач своїх зобов'язань не виконує, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача просив розглянути справу у його відсутність, заявлені вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не інформував. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). З наданих до позову документів вбачається, що Позивач має Банківську ліцензію за №22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «Приват Банк». Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до укладеного договору №б/н від 06.08.2008 року отримала кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою 36% на рік. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Однак, в порушення умов договору відповідач несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.08.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], станом на 14.11.2018\~року відповідач має заборгованість в розмірі 22082,71 грн., яка складається з наступного: 3948,50 грн. - заборгованість за кредитом; 10316,65 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6527,91 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 1039,65 грн. штраф (процентна складова). Суд, перевіривши представлений позивачем розрахунок, звертає увагу на те, що згідно розрахунку заборгованості, наданого представником позивача станом на 06.08.2018 року, [PERSON] заборгованість за наданим кредитом повністю погасила 29.07.2016 року в сумі 4934,06грн. Після чого вже 01.08.2016 року зафіксовано витрату з картки коштів на суму 4731,00\~грн, і отже з цієї дати відповідач продовжила користуватись кредитними коштами. Відтак період користування кредитними коштами та нарахування відсотків слід рахувати з 01.08.2016 року. Також суд зауважує, що відповідно до представленого позивачем розрахунку відсотки за користування кредитними коштами нараховувались до 30.06.2018 року включно, і з 01.07.2018 року нарахування відсотків позивачем припинено. Відтак суд доходить висновку, що нарахування відсотків слід проводити протягом вкзаного періоду - з 01.08.2016 до 30.06.2018 року включно. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 36%, а з 01 квітня 2015 року встановив її у розмірі 43,20%. В матеріалах справи не має жодних доказів про повідомлення відповідача про збільшення, зменшення процентної ставки. Відтак суд при визначенні розміру нарахованих відсотків виходить із ставки по кредиту в розмірі 36% з якою був обізнаний відповідач. Відповідно до п.2.1.1.12.7 Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, наданих до позову позивачем, за користування кредитом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Для з'ясування розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд заборгованість за тілом кредитом, що становить 3948,50 грн. (а.с.8), перемножує на 36% річних, отриманий результат ділить на 360 днів, передбачених кредитним договором, після чого результат множить на кількість днів прострочення зобов'язання з 01.08.2016 року по 30.06.2018 року, тобто по день припинення нарахування відсотків за користування кредитом, що становить 703 дні. Отриманий результат є розміром заборгованості по відсоткам за вказаний період, що становить 2775,80 грн. (3948,50 х 36% : 360 х 703 днів прострочки). Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 2775,80 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 6527,91 грн., фіксованої частини штрафу в розмірі 250,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 1039,65 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до вказаного розпорядження м.Дзержинськ (м.Торецьк) було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Доказів того, що відповідач проживає поза межами м.Торецьк суду АТ КБ «Приват Банк» не надано. До того ж, суд враховує, що АТ КБ "Приват Банк", звертаючись до суду з позовом до відповідача, зазначив містом її проживання м.Торецьк. До 14 квітня 2014 року відповідачу не нараховувалася пеня. Відтак пеня в розмірі 6527,91 грн. та штраф (як фіксована, так і процентна складова) нараховані позивачем відповідачеві після 14 квітня 2014 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Таким чином, позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» до відповідача в частині стягнення суми пені та штрафів є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася. На його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п.5 ч.2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору. З урахуванням переліченого, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість частини позовних вимог відносно заборгованості за кредитом 3948,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 2775,80 грн., всього на загальну суму 6724,30. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1762,00 грн., то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 536,54 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial