Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] 29 липня 2013 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи Виконавчий комітет Дзержинської районної ради (орган опіки та піклування), Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про виселення з житлової квартири колишніх власників та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги було уточнено. В обґрунтування позову позивачка зазначила те, що в 2012 році вона придбала з прилюдних торгів квартиру [ADDRESS]. В зазначені квартирі й до сьогодні зареєстровані та проживають колишні власники квартири: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в добровільному порядку не бажають знятися з реєстраційного обліку та виселитися з квартири за вищевказаною адресою. На підставі викладеного, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, та просить суд виселити та зняти з реєстраційного обліку відповідачів по справі, а також стягнути з них моральну шкоду, витрати на правову допомогу та судовий збір сплачений при зверненні з позовом до суду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник Якименко С.Г., кожен окремо, підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд задовольнити позов в повному обсязі, оскільки відповідачі чинять власнику спірної квартири перешкоди у розпорядженні, користуванні, володінні належною їй на праві власності житловою квартирою. Відповідачі до судового засідання не з»явилися, причину неявки суду не повідомили, факт належного повідомлення про час та місце розгляду справи підтверджено письмовими матеріалами цивільної справи. Представник третьої особи: Виконавчого комітету Дзержинської районної ради (орган опіки та піклування) до суду не з'явився, причину неявки суду не повідомив, факт належного повідомлення про час та місце розгляду справи підтверджено письмовими матеріалами цивільної справи. Представник третьої особи: Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області до суду не з'явився, причину неявки суду не повідомив, факт належного повідомлення про час та місце розгляду справи підтверджено письмовими матеріалами цивільної справи. Вислухавши думку позивачки та її представника, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва від 26.10.2012 року, виданого Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кучман І.І., [PERSON] на праві власності належить майно, а сааме: квартира [ADDRESS], яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності 04.02.2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дутчак Т.Г. ідентифікаційний номер витягу 33157079 (а.с.5, 59). Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З довідки ОСББ «Рязанова 11» вбачається, що за адресою: [ADDRESS] з 02.08.2005 року зареєстрований [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). Крім того, з акту від 02.12.2012 року, підписаного мешканцями кв. 5, 74, 28 буд. [ADDRESS], підписи яких засвідчені головою правління ОСББ «Рязанова 11» вбачається те, що за вказаною вище адресою також мешкає [PERSON], [INFO] (а.с.20). Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] на сьогодні не є власниками квартири [ADDRESS] та не є членами сім»ї позивачки [PERSON] [PERSON] є попереднім власником квартири [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] є членами його сім»ї. Відповідно до п. 34 Постанови ПВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ віл 07.02.2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Таким чином, суд вважає, що порушене право власності позивачки [PERSON] підлягає захисту шляхом виселення відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та зняття їх з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить. За таких обставин, суд вважає, що позивачці [PERSON] було заподіяно моральну шкоду діями відповідачів, які проявляються у користуванні майном позивачки без її згоди, перешкоджання у здійсненні нею права власності на нерухоме майно, невиконанні законних вимог власника про повернення йому майна, позивачці прийшлось змінювати свої життєві плани, оскільки вона була позбавлена можливості переселитися у належну їй квартиру після народження дитини. Крім того, позивачка вимушена постійно звертатися до фахівців в галузі права, за допомогою, сплачувати за це грошові кошти, в наслідок чого, мало місце постійне напруження нервової системи, стреси. Приймаючи до уваги ті обставини, що позивач не надала доказів щодо погіршення стану свого здоров»я внаслідок порушення права власності, суд на підставі ст. ст. 10, 60 ЦПК України та

Outcome: partial