Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов до відповідача, посилаючись на ту обставину, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м.Херсона між сторонами розірвано у 2014 році. Під час шлюбу та після його розірвання зареєстрована та проживає разом з відповідачем у квартирі за [ADDRESS]. Вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. З 2007 року відповідач припинив брати участь у витратах по оплаті спожитих комунальних послуг та робіт з ремонту квартири і квартирного обладнання. Позивач самостійно оплатила такі витрати, загальна сума яких за період з липня 2011 по серпень 2014 р.р. склала 12581,01 грн. у зв'язку із зазначеним просить суд стягнути з відповідача на її користь 6290,50 грн. понесених витрат по оплаті комунальних послуг та робіт з ремонту квартири і квартирного обладнання, а також понесені судові витрати. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Щодо судових витрат то у письмовій заяві просили їх стягнути з відповідача у розмірі 121,80 грн. Відповідач та його адвокат у судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, мотивуючи тим, що між сторонами шлюб розірвано, за рішенням суду, що набуло законної сили між співвласниками визначений порядок користування вказаною квартирою, відповідач має пільги на оплату вартості комунальних послуг, у зв'язку із чим вважає, що ці пільги поширюються саме на ту частину квартири, яка виділена йому у користування, а тому оплачувати послуги він не вбачає підстав. Крім іншого, зроблений позивачем ремонт квартири та обладнання не був обумовлений необхідністю, зроблений позивачем на власний розсуд, у зв'язку із чим відшкодовувати половину вартості такого ремонту відповідач не буде. У судовому засіданні відповідач наголосив на тому, що комунальні платежі та витрати по утриманню квартири він не сплачував та не сплачує. Просили під час ухвалення судового рішення вирішити питання розподілу судових витрат та стягнути з позивача на користь відповідача витрати понесенні на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали інвентарної справи № 96934, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив, що сторони з 09.01.1988 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 04.10.2013 року, яке набуло чинності 15.10.2013 року. Та сторонами не оскаржувалося. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 16.05.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Суворовської районної у місті Херсоні ради про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про реальний розподіл квартири, встановлення порядку користування квартирою та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 03.07.2014 року встановлено, що квартира №40, яка розташована за вище вказаною адресою є їх спільною сумісною власністю. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що нею за період часу з липня 2011 по серпень 2014 року здійснено витрати за квартплатою в сумі 3242,00 грн; за надані послуги з опалення в сумі 1175,13 грн; за послуги з водопостачання в сумі 665,72 грн; за послуги з електропостачання в сумі 2380,40 грн; виконано ремонт електрики в сумі 370,00 грн; ремонт фасаду квартири в сумі 1640,00 грн; по оплаті домашнього телефону в сумі 558,71 грн; ремонт сантехніки в сумі 2549,05 грн., а всього на суму 12581,01 грн. Вказані витрати підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями абонентських книжок, платіжними чеками та квитанціями. У своєму позові позивач просить суд, стягнути з відповідача на її користь ? частину понесених нею витрат на утримання та ремонт квартири, зазначаючи, що у вказаний період [PERSON] грошових коштів на утримання квартири та необхідний ремонт не надавав, оплати рахунків проводились [PERSON] особисто. Суд вважає, що майно набуте під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на підставі спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Ч. 1 ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу, а тому витрати позивача та відповідача, які були сплачені позивачем або відповідачем за час перебування у шлюбі, є спільними, і період часу з липня 2011 року до 15 жовтня 2013 року(час набрання законної сили судового рішення про розірвання шлюбу), суд не враховує як період, у який позивач одноособово здійснювала витрати по утриманню спільного майна виключно за власний кошт, оскільки з аналізу ст. 61,68 СК України, грошові кошти, витрачені на утримання квартири, яка є спільною власністю подружжя, є також спільним майном подружжя. У судовому засіданні позивачем не доведено, що понесені нею витрати у період шлюбу на утримання квартири, були здійсненні за її особисті, а не спільні сімейні кошти. З огляду на що, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. Разом з тим, в силу положень ст. 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, щодо володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з аналізу зазначених норм та обставин справи, суд вважає, що понесені витрати [PERSON] у період часу з 15.03.2013 року по серпень 2014 року, тобто після розлучення, є її особистими коштами і підлягають відшкодуванню на її користь з [PERSON], оскільки були витрачені на утримання спільної сумісної власності. Стягуванню у такому випадку підлягають витрати підтвердженні відповідними платіжними документами. Як вбачається із розрахунку, у даний період позивачем було витрачено кошти по квартплаті в сумі 906,50 грн.; по оплаті за опалення в сумі 627,03 грн; по оплаті за водопостачання в сумі 195,08 грн; по оплаті електропостачання в сумі 1407,50 грн; по оплаті домашнього телефону в сумі 169,50 грн; оплата ремонту електрики на суму 70,00 грн.; оплата ремонту фасаду квартири в сумі 1640,00 грн.; та оплата ремонту сантехніки на суму 180,00 грн. Всього витрат понесено позивачем на загальну суму 5195,61 грн. Такі витрати підтверджуються наявними в матеріалах справи чеками та квитанціями, а також договором на ведення ізоляційних робіт. Таким чином, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню ? частина витрат понесених позивачем у період часу з 15.10.2013 року по серпень 2014 року на утримання квартири [ADDRESS] у розмірі 2597,80 грн.(5195,61:2) тож позов в цій частині розміру заявлених позовних вимог є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Слід зазначити, що вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача частини витрат понесених позивачем на утримання квартири, суд виходив із засад справедливості та розумності, оскільки заперечення відповідача про відсутність у нього обов'язку по утриманню квартири та підтриманні її у належному стані не ґрунтуються на засадах законності та правилах сумісного проживання. Суд, критично відноситься до тверджень відповідача, про відсутність у нього обов'язку, щодо здійснення витрат, пов'язаних із ремонтом фасаду, сантехніки та електрики квартири, оскільки такі витрати обумовлюються показниками зносу, псування та часу, які впливають на термін використання спеціального обладнання та самого жилого приміщення, крім того відповідачем у судовому засіданні не доведено, що відремонтованим обладнанням та сантехнікою він не користується. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів(обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. За згаданим рішенням від 16.05.2014 року, яке набуло законної сили 03.07.2014 року, у спірній квартирі визначено порядок користування, а саме: в індивідуальне користування [PERSON] виділено приміщення: №2-житлова кімната, площею 17,2 кв.м; №1-житлова кімната,площею 12,6 кв.м.; №І частина прибудови,площею 5,4 кв.м. Всього 35,2 кв.м,., в тому числі житлова29,8 кв.м.; в індивідуальне користування [PERSON] виділено приміщення: №3-житлова кімната, площею 12,4 кв.м.; №І - частина прибудови, площею 7,8 кв.м.Всього 20,2 кв.м., в тому числі житлова 12,4 кв.м.; в спільному користуванні співвласників [PERSON] та [PERSON] залишені приміщення : №1-коридор, площею 11,5 кв.м.; №4-кухня, площею 8,7 кв.м.; №5-туалет, площею 1,0 кв.м.; № 6-ванна, площею 2,6 кв.м., №І-частина прибудови, площею 6,6 кв.м., всього 30,4 кв.м. Заперечення відповідача та його представника, про те що ремонт фасаду здійснено позивачем у тій частині квартири, яка виділена за судовим рішенням від 16.05.2014 року їй у користування, з огляду на що відповідач не повинен нести витрати на такий ремонт, є неприйнятними, оскільки згідно до договору на ведення ізоляційних робіт №618 від 14.06.2014 року та квитанції №32/45 від 27.06.2014 року позивачем було здійснено ремонт та проведено їх оплату ремонтних робіт 27.06.2014 року, в той час як рішення суду на яке посилається сторона відповідача набуло законної сили лише з 03.07.2014 року. З пояснень наданих у судовому засіданні вбачається, що [PERSON] не здійснює оплату комунальних платежів та не приймає участі в утриманні квартири з міркувань наявності в нього пільг, які, на його думку, поширюються саме на ту житлову площу якою він користується та на ті послуги які він використовує. Суд, не приймає до уваги такі доводи відповідача, оскільки відповідачем не доведено обставин, за яких пільги поширюються саме на його частку у спільній квартири, оскільки не встановлено, що сторони здійснили розподіл рахунків по оплаті комунальних послуг; не встановлено судом та не доведено відповідачем, що останній не використовував послуги, по оплаті яких позивач здійснювала платежі, та не довів, що проведений позивачем ремонт електрики, сантехніки та по укріпленню фасаду квартири не поширюється на його частку у спільному майні та ним не використовуються результати такого ремонту. Крім того, власного розрахунку витрат на утримання квартири відповідно до наявних у відповідача пільг та на підтвердження своїх доводів, сторона відповідача у судовому засіданні не надала. Відповідно до ст.ст. 67, 151 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Громадяни, які мають у приватній власності квартиру, зобов'язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У судовому засіданні відповідач та його представник звертали увагу на те, що позивач з власної ініціативи та за власним бажанням здійснювала оплату платежів та ремонт обладнання, а тому відсутні підстави вимагати відшкодування понесених нею витрат з відповідача. Суд зауважує на тому, що у випадку наявності боргу по оплаті комунальних послуг щодо їх спільної квартири, вимога про стягнення таких витрат від надавачів послуг буде пред'явлена до обох із сторін солідарно, а в силу ст.ст. 67,151 ЖК України та ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» власник та споживач зобов'язаний утримувати свою квартиру у належному стані здійснювати своєчасно обов'язкові платежі за отриманні послуги. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач як співвласник майна, який за законом має солідарний з іншим власникам обов'язок по його утриманню та оплаті послуг, наданих на обслуговування квартири за адресою: м. Херсон, вул. 200 років Херсона, б.48,к.1, кв.40, вказаних витрат не несе, у той час як позивач, одноособово утримує квартиру та оплачує комунальні послуги, з огляду на що має передбачене законом право на відшкодування частини понесених витрат. За вказаних обставин та з огляду на наведене суд вважає позовні вимоги в частині про стягнення половини витрат на утримання квартири в межах періоду часу з 15 жовтня 2013 року по серпень 2014 року в сумі 5195,61грн. законними та обґрунтованими, у зв'язку із чим позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача 2597,80 грн. на відшкодування понесених позивачем витрат на утримання квартири. Крім того, в порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача до стягнення підлягають судові витрати понесені на оплату судового збору відповідно до задоволених позовних вимог в сумі 100,36 грн.; а з позивача на користь відповідача до стягнення підлягають пропорційно до задоволений позовних вимог судові витрати на правову допомогу у розмірі 1236,00 грн.

Outcome: partial