Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

У липні 2015р. ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28.09.2011 р. між позивачем, в особі ФОП [PERSON], і відповідачем було укладено договір №120391045 (далі по тексту - договір), відповідно до якого відповідачу надано в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання: Комплект студійного світла Style RX 600, Рефлектор Elinchrom (26165), рефлектор 40 см 43, Софтбокс Rotalux Strip 130х50 см. за загальною первісною вартістю 23 411,25 грн. Договором передбачено, що відповідач сплачує вартість обладнання щомісячними платежами починаючи з дня передачі йому обладнання, а у випадку невиконання грошових зобов'язань йому нараховується плата за прострочення платежу, передбачена п.14.2 Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT (далі - Правила) та 5.4.2 Договору. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, щомісячні платежі за договором і в термін, встановлений договором, не здійснював, решту заборгованості не повертає. Станом на день звернення з позовом до суду - липень 2015р.(позов датовано та направлено 14.07.2015р) заборгованість відповідача становить 69 659,21 грн., з яких: 2403,22 грн. - компенсація вартості наданого обладнання; 67 189,01 грн. - плата за прострочення щомісячних платежів; 66,98 грн. - компенсація понесених витрат пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання. В судовому засіданні представник позивача - Янголь О.О. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач - [PERSON] та його представник - адвокат Фумельов І.О. щодо позову заперечили і просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому відповідач також зазначив, що як він вважає, договір фінансового лізингу діє до повного його виконання. При цьому у письмових запереченнях проти позовних вимог відповідач зазначив, що розрахунок плати за прострочення платежу позивачем здійснено невірно, ймовірно, через неправильне тлумачення положень п.14.2 Правил. Так, відповідач зазначив, що позивачем було невірно розраховано суму штрафу, оскільки сума штрафу мала нараховувалась щомісячно на один і той же розмір простроченого щомісячного платежу, а суми, вказані у розрахунку позивачем свідчать про те, що позивачем сума плати за прострочений платіж додавалась до суми щомісячного платежу і потім з усієї суми вираховувалась сума плати за прострочення наступного платежу. Твердження позивача про наявну заборгованість по компенсації вартості наданого обладнання є хибним, оскільки як вбачається з квитанцій про оплату, ним були виплачені усі необхідні кошти згідно Договору, у зв'язку з чим відповідач надав свій розрахунок платежів за договором. Крім того, відповідач наголосив, що Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT він особисто не підписував, а також на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо щомісячних платежів та неустойки. Як вказав відповідач останній платіж за цим договором ним здійснено 16.07.2012р. (а.с.39-51, 71). Також відповідач подав письмову заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначив. Що оскільки в договорі щомісячні платежі, то трирічний строк позовної давності до кожного платежу спливає окремо і останній сплинув 20.02.2015р., а в частині неустойки строк взагалі 1 рік (а.с.45-46). Вислухавши сторін, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 та ч.2тст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.. Відповідно до ч. 1 ст. 807 Цивільного кодексу України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Як вбачається з матеріалів справи, не заперечувалося сторонами і це встановлено судом, що 28.09.2011р. між позивачем, в особі ФОП [PERSON], який діяв на підставі довіреності, і відповідачем було укладено договір №120391045 (далі по тексту - договір), відповідно до якого відповідачу надано в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання Комплект студійного світла Style RX 600, Рефлектор Elinchrom (26165), рефлектор 40 см 43, Софтбокс Rotalux Strip 130х50 см загальною вартістю 23 411,25 грн. (а.с.4, 19). Відповідно до Акту приймання-передачі майна № 120391045 від 28 вересня 2011 року, вбачається, що відповідачу надано Комплект студійного світла Style RX 600, Рефлектор Elinchrom (26165), рефлектор 40 см 43, Софтбокс Rotalux Strip 130х50 см, на суму у розмірі 23 411,25 грн. при цьому в Акті, зокрема зазначено: «Клієнт - [PERSON]», «Ідентифікаційний номер - [NUMBER]», «Особовий рахунок Lease IT - [NUMBER]» (а.с.12). Пунктом 8.7. Договору Відповідач підтвердив, що з Правилами ознайомлений, зміст Правил йому зрозумілий, і він погоджується їх дотримуватись і виконувати. Згідно п. 1.1. Договору Клієнт (Відповідач) бере участь в системі LeaseIT зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від Постачальників - учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним Клієнтом Пакетом фінансування LeaseIT (надалі - Пакет LeaseIT), а Оператор LeaseIT (Позивач),зобов'язується на підставі Договору забезпечити передачу Клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, копмлектуючих, витратних матеріалів, тощо) обраним Клієнтом Постачальником та надання Клієнту послуг, за умови виконання Клієнтом вимог, передбачених Пакетом LeaseIT. При цьому на першому аркуші Договору містилась конкретна інформація про клієнта ([PERSON].), місце його роботи, посаду, вид обладнання, загальну вартість платежів (23 411,25грн.), пакет фінансування (LeaseIT Шістка1), кількість щомісячних платежів (крім першого 5), розмір щомісячних платежів (щомісяця рівними частинами), вид договору (фінансовий лізінг), перехід права власності клієнту (виплата повної вартості обладнання (а.с.4). Відповідно до п. 1.2. Договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT (надалі - Правила), які є навід'ємною частиною цього Договору (Правила додаються). Правила затверджені та введені в дію наказом Генерального директора ЗАТ "Лізинг ІТ" від 01.02.2006 року. Правила офіційно опубліковані на сайті і є незмінним з 01.02.2006 року, застосовуються до всіх договорів про отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. Правила є доступними для всіх Клієнтів на сайті w.w.w.leaseit.ua/pravila.aspx . На підставі п. 2.2. Договору, а також п. 4.9. Правил, Позивач надав Відповідачу а оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Також п. 6.2. Правил визначено, що строк, протягом якого Клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання Клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом Lease IT строку. Відповідно до умов пакету LeaseIT: платіж при отримання обладнання складає 16,67%, складається з 5 платежів в рівних частинах та перехід права власності на дане обладнання відбувається при повній виплаті його вартості. Таким чином, на підставі вищевказаних норм, а також п.п. 3.1, 5.4.2, Договору, у Відповідача перед Позивачем виникли зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів. Якщо розраховувати кількість щомісячних платежів з дати укладення договору, то відповідно відповідач мав провести повну оплату вартості обладнання у лютому 2012р. Позивач у повному обсязі виконав свої договірні обов'язки щодо надання обладнання Відповідачу згідно Договору у відповідні строки та належної комплектації, що підтверджується Актом приймання-передачі майна на загальну суму 23 411,25грн, на якому містяться підписи сторін, в тому числі Відповідача. Відповідач не виконав своїх грошових зобов'язань за Договором, внаслідок чого йому нараховувались штрафні санкції передбачені п. 14.2 Правил та п. 5.4.2 Договору, тому за ним рахується заборгованість, підтверджена розрахунком - Структурою грошових нарахувань, яка перевірена в судовому засіданні (а.с.13). У судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що між позивачем та відповідачем існував ще один договір фінансового лізингу, за яким відповідач також сплачував грошові кошти. Особові рахунки по договорах були різні. В даному договорі №120391045, як встановлено судом з досліджених доказів, особовий рахунок відповідача в системі LeaseIT був [NUMBER]. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що останній платіж за даним договором він здійснив 01.06.2012 року в розмірі 2400,00 грн., оскільки як вбачається з копій, долучених ним до заперечень квитанцій, деякі з них взагалі неможливо ідентифікувати за яким саме договором проводиться оплата, а саме: по особовому рахунку за даним договором (№60000006242) чи по особовому рахунку за іншим договором ([NUMBER]). Зокрема надані відповідачем квитанції про оплату за обладнання від 01.06.2012р.(2 400,00грн.), 16.07.2012р.(3000,00грн.), 28.11.2012р. (1 000,00грн.) не містять ні дати договору, ні особового рахунку відповідача в системі LeaseIT(а.с.51,71). З урахуванням положень п.5.4.2 Договору та п.6.2-6.6. Правил Клієнт (відповідач) має сплачувати щомісячні платежі, починаючи з дня передачі йому обладнання і до закінчення останнього дня останнього календарного місяця встановленого Пакетом строку. Розрахунковий період 1 календарний місяць, а оплата платежів до 20 числа поточного місяця. Клієнт самостійно розраховує суму належних до сплати щомісячних платежів. Оператор формує та надсилає щомісячно рахунки, проте якщо до 15 числа місяця рахунок не надійшов, то він повинен повідомити про це оператора, а якщо не повідомив, то вважається таким, що отримав рахунок. Неотримання рахунка не звільняє Клієнта від зобов'язань щодо своєчасної оплати платежів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що посилання відповідача на те, що він не завжди отримував рахунки на оплату і не знав, які суми куди сплачує, суд не приймає до уваги, оскільки умовами договору було чітко визначено про сплату 5 (крім першого) щомісячних платежів рівними частинами. Отже суд не вбачає неправомірності дій позивача у зарахуванні сум, сплачених відповідачем по квитанціях від 16.07.2012р.(3000,00грн.), від 28.11.2012р. (1000,00грн.) саме в рахунок погашення заборгованості за договором №120391045 від 28.09.2011р. на особовий рахунок Lease IT - [NUMBER]. Виходячи з положень п.8.1 Договору та п.6.2. Правил суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір був строковим і строк його дії закінчився в останній день останнього календарного місяця, встановленого Пакетом, строку. В даному випадку 5 платежів, окрім першого, який сплачено при отриманні майна, мали бути сплачені у лютому 2012р. Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Разом з тим, як підтверджується розрахунком, наданим позивачем, та розрахунком, наданим відповідачем, оплата платежів здійснювалась поза межами вказаного строку(а.с. 13, 47). Отже, згідно з положеннями ч.1 ст.264 ЦК України здійснення оплати поза межами строку дії договору свідчить про визнання відповідачем боргу та відповідно про переривання строків позовної давності. При цьому відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що оплата у сумі 5 500,00грн. (серпень 2012р.) та оплата в сумі 1 000,00грн. (у листопаді2012р.) здійснені ним за іншим договором, а не за договором №120391045 від 28.09.2011р. Щодо посилання відповідача на невірне тлумачення позивачем положень п.14.2 Правил, то суд в даному випадку не погоджується з доводами та розрахунками Відповідача, оскільки положеннями правил чітко передбачено, що сплата плати за прострочення платежу не звільняє Клієнта від обов'язку в повному обсязі оплатити платежі, передбачені пакетом. В залежності від розрахункового періоду у якому здійснюється сплата простроченого платежу нараховується плата за прострочення платежу у розмірі 5% від погашеної сими простроченого платежу або у розмірі 10% від суми попередньо оплаченого простроченого платежу. Отже суд вважає, що позивач вірно здійснив нарахування плати за прострочення платежу. Тлумачень умов договору та Правил сторони не здійснювали і з даного приводу спір не вирішували. Як зазначалось вище стороною відповідача у даній справі було подано заяву про застосування наслідків сплину строків позовної давності як на підставу для відмови у задоволенні позову, однак суд не вбачає підстав для застосування вказаних наслідків, оскільки суд прийшов до висновку, що мало місце переривання строку позовної даності у серпні та листопаді 2012р. щодо платежів за вартість переданого у лізинг обладнання. За ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому суд враховує положення ст.806 ЦК України та п.7.1. Правил, за якими право власності на обладнання, як правило, переходить до Клієнта за умови сплати ним всіх передбачених пакетом LeaseIT платежів та ціни, за якою обладнання може бути викуплене. Ціна, після сплати якої до клієнта переходить право власності на обладнання, визначається умовами пакету LeaseIT. В даному випадку ціна обладнання складала 23 411,25грн., а тому ця сума має бути сплачена відповідачем. За розрахунком відповідача (а.с.47) ним було сплачено за обладнання 24 007,52грн., а сума штрафних санкцій складає 975,47грн., отже ним недоплачено всього 379,23грн. Однак з цього розрахунку вбачається, що відповідачем не враховані положення п.6.8 Правил та ЦК України щодо черговості зарахування коштів за кожною зі складових грошового зобов'язання, за якими: в першу чергу кошти спрямовуються на погашення заборгованості щодо сплати пені (штрафів), в другу чергу - на оплату процентів (комісії), в третю - погашення заборгованості за попередніми місячними платежами в частині вартості обладнання. Отже право власності на обладнання за даним договором переходить до відповідача за умови оплати ним всієї вартості переданого в лізинг обладнання. Поряд з цим, як за розрахунком позивача, так і за розрахунком відповідача, які хоча і суттєво різняться між собою в сумах, проте підтверджують те, що повна вартість обладнання, визначена договором від 28.09.2011р., на час розгляду справи в суді відповідачем не здійснена. Перевіривши розрахунки сторін, суд приходить до висновку, що відповідачем не доплачено з загальної суми, яка підлягала оплаті за договором, - 2 403,22грн., а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача. Однак, щодо стягнення з відповідача на користь позивача плати за прострочення щомісячних платежів в розмірі 67 255,99 грн. та 66,98грн. компенсації понесених витрат, пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Строк позовної давності до вимог по неустойці (штрафу, пені) за ст.258ЦК України становить 1 рік. Враховуючи вимоги зазначених статей Кодексу, суд вважає за потрібне відмовити у стягненні неустойки більше ніж за 1 рік, а також зменшити суму неустойки за прострочення щомісячних платежів з суми 67 255,99 грн., яка нарахована позивачем, до розміру суми основної заборгованості, а саме: до 2 403,20 грн.. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Виходячи з положень ст.57,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази мають бути належними і допустимими. Суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено заявлену ним до стягнення з відповідача суму 66,98грн. компенсації понесених витрат, пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Таким чином, у в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором лізингу № 120391045 від 28 вересня 2011р. не виконав в повному обсязі, а отже з нього на користь позивача підлягає стягненню загальна сума у розмірі 4806,40грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати які складаються з судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial