Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], який обґрунтовувала тим, що 16.06.2012 р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір про намір та завдаток, який було нотаріально посвідчено. Відповідно до умов якого, договір купівлі-продажу двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] має бути укладено в строк до 31.08.2012 р. та до цього часу відповідач повинен був звільнити вказану квартиру. Вартість вказаної кварти за домовленістю сторін мала складати 408000 грн. Крім того, відповідно до умов договору про намір та завдаток позивач передала відповідачу завдаток у розмірі 2000 доларів США, що складав еквівалент 16000 грн. Однак в порушення умов договору в строк до 31.08.2012 р. відповідач квартиру не звільнив та ухилився від покладених на нього обов'язків, заволодівши грошима у розмірі 16000 грн. На неодноразові вимоги позивача укласти договір купівлі-продажу відповідач ухиляється, при цьому відмову нічим не мотивує, а 06.09.2012 року квартиру продав іншій людині у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду. Просила стягнути з останнього на її користь передану йому суму завдатку у розмірі 16000 грн., а також суму штрафу у розмірі 100%, що разом складає 32000 грн., а також судові витрати. Відповідач [PERSON] звернувся до [PERSON] зустрічним позовом який мотивував тим, що дійсно, 16.06.2012 р. між ним та [PERSON] було укладено договір про намір та завдаток, який було нотаріально посвідчено. Відповідно до умов якого, договір купівлі-продажу двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] має бути укладено в строк до 31.08.2012 р. та до цього часу [PERSON] повинна була придбати за обмовлену суму вказану квартиру, але домовленість не виконала. Для термінового погашення кредиту, мусів 06 вересня 2012 року продати свою квартиру дешевше. Вважав, що діями [PERSON], йому завдано моральної шкоди в розмірі 20000 грн., які просив стягнути з [PERSON] на його користь відмовивши останній в її позовних вимогах. [PERSON] в судовому засіданні на задоволені своїх вимог наполягала посилаючись на обставини викладенні у позовній заяві, зустрічний позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, оскільки вважає, що домовленість не виконано саме з вини [PERSON]. Представник [PERSON], який у своїй заяві до суду просив розглянути справу за його відсутністю, але у присутності його представника, - [PERSON] позов [PERSON] не визнав, вказав, що [PERSON] без поважних підстав до 31.08.2012 року не виконала умову домовленості, свою квартиру продала аж 20.09.2012 року і на 31.08.2012 року просто не мала коштів на придбання квартири [PERSON]. Просив зустрічний позов задовольнити у повному обсязі, оскільки [PERSON] був вимушений продати свою квартиру 06.09.2012 року за меншу ціну 222480 грн., через те, що йому було необхідно погашати заборгованість за кредитом. Заслухавши [PERSON], представника [PERSON] [PERSON], пояснення свідка [PERSON], який пояснив, що дійсно був посередником між [PERSON] та [PERSON], шукав варіанти купівлі-продажу квартири [PERSON]. Між [PERSON] та [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір про намір та завдаток, відповідно до умов якого, договір купівлі-продажу двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] має бути укладено в строк до 31.08.2012 р. Вартість вказаної кварти за домовленістю сторін мала складати 408000 грн., відповідно до умов договору [PERSON] передала [PERSON] завдаток у розмірі 2000 доларів США, що складав еквівалент 16000 грн. Однак в порушення умов договору в строк до 31.08.2012 р. [PERSON] безпідставно квартиру не купила, на зв'язок не виходила та ухилився від покладених на неї обов'язків. На підставі вказано 06.09.2012 року [PERSON] свою квартиру продав іншій людині. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Судом, встановлено, що 16 червня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір який посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за № 1356. про наміри та завдаток /а.с.6/, з якого вбачається що [PERSON] до 31.08.2012 року має намір купити у [PERSON] належну йому квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, загальною площею 63,0кв.м., в тому числі житловою 30,4кв.м. Сторони домовилися та взяли на себе зобов'язання в майбутньому, в строк до 31.08.2012 укласти договір купівлі-продажу вищевказаної квартири вартістю - 408000,00грн., що еквівалентно 51000 доларів США. Відповідно до п. 6 договору про наміри та завдаток [PERSON] отримав від [PERSON] завдаток в розмірі 16000 грн., що еквівалентно сумі 2000 доларів США, та вразі невиконання умов цього договору ( відмови від укладання договору купівлі продажу), повинен сплатити [PERSON] суму завдатку та штрафу у розмірі 100% від суми завдатку, а саме 32000 грн., що еквівалентно сумі 4000 доларів США, а також збитки, якщо вони будуть перевищувати розмір вказаного завдатку. В разі невиконання своїх обов'язків [PERSON], завдаток переданий [PERSON] залишається у нього. Сторони погодилися з умовами укладеного договору про наміри та завдаток, про що свідчать їх підписи, проти чого не заперечували і в судовому засіданні. Проте до теперішнього часу договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], не укладено, відповідно до нотаріально посвідченому договору купівлі - продажу від 06.09.2012 року /а.с.40-41/ [PERSON], квартиру про яку йшло у домовленості продав іншому покупцю. Відповідно до довідки БТІ а.с.42, свою квартиру [PERSON] продала тільки 20.09.2012 року. Гроші передані [PERSON] в сумі 16000грн., що еквівалентно 2000грн. не повернуто. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Відповідно до вказаного, суд вважає, що правило абз. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У тих випадках, коли сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. У судовому засіданні встановлено та не спростовується сторонами по справі, що договір купівлі - продажу квартири в установленому законом порядку, де було б обмовлено завдаток між сторонами укладено не було. У зв'язку з цим суд не приймає до уваги і не застосовує при вирішенні даної справи пункт договору про завдаток, укладеного між сторонами, згідно якого завдаткодержатель повинен повернути завдаткодавцю суму завдатку та додатково сплатити суму в розмірі завдатку, оскільки вказане положення договору суперечить ст. 570 та 571 ЦК України і не може визнавати завдатком суму яка відповідно до вимог Цивільного Кодексу України не є завдатком. Тому суд визнає сплачену позивачем відповідачці суму авансом і не застосовує до неї правил, передбачених Цивільним Кодексом України щодо завдатку. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачена в рахунок виконання договору відповідачу сума - є авансом та повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалася. Проте, саму авансу у розмірі 16 000 грн. була передана відповідачу 16.06.2012 у еквіваленті 2000 доларів США, у зв'язку з чим суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму авансу по договору про намір у еквіваленті згідно з курсом НБУ станом на 16.04.2014, що становить 22792,20грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 100% від суми авансу, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки аванс не є грошовим зобов'язанням, і до цих правовідносин не застосовуються положення ст. ст. 625, 611 ЦК України. Щодо зустрічного позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної шкоди, то суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки по-перше: позивачем не надано суду будь-яких доказів заподіяння останньому моральної шкоди діями відповідача. По-друге, беручи до уваги п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та вимог ст. 23 ЦК України, згідно яких спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Таким, чином стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами діючим законодавством не передбачено, у зв'язку з чим вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди є незаконними та необґрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] необхідно задовольнити частково, а позов [PERSON] необхідно залишити без задоволення. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплачених позивачем перед подачею позову судового збору у розмірі 320,00грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial