Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила розірвати шлюб, укладений між сторонами 1 травня 1993 року, зареєстрований Вертокиївською сільською радою Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 4. В судове засідання сторони по справі не з'явились, але до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач позов визнав частково - в частині розірвання шлюбу позов визнав, однак заперечив проти заявленої позивачем вимогу про стягнення з нього судових витрат за розгляд даної справи та витрат на правову допомогу. За таких обставин судом вирішено проводити розгляд справи у відсутність сторін. Дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 1 травня 1993 року сторони уклали шлюб (а.с.4) від якого мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю (а.с.5). Правовідносини між сторонами врегульовані та відповідають наступним нормам сімейного права. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Враховуючи фактичні обставини справи, положення норм матеріального права, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову зважаючи на наступне. Як встановлено в ході розгляду даної справи, фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені і продовження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. За таких обставин, суд вважає, наявні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 150 гривень на правову допомогу, суд вирішує, відмовити на підставі наступного. За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Окрім цього, так як позовні вимоги підлягають до задоволення, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи пропорційно до задоволених вимог на підставі приписів ст. 88 ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору за розгляд даної цивільної справи в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (позовна вимога про розірвання шлюбу), а саме 243,60 гривні. Посилання відповідача на той факт, що судові витрати з нього стягуватись не мають, оскільки він являється інвалідом другої групи, суд до уваги не бере, адже вни суперечать положенням ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial