Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

До суду звернувся ЖБК «Маяк-7» з вищевказаним позовом. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], проживає у ній та зареєстрована за вказаною адресою. ЖБК згідно статуту забезпечує членів кооперативу та інших власників квартир у буд [ADDRESS] житлово-комунальними послугами, зокрема, з експлуатації, управління та утримання будинку та прибудинкової території. [PERSON] користується послугами з утримання будинку та прибудинкової території, але не сплачує за них у повному обсязі за встановленим тарифом. У зв'язку з цим виникла заборгованість з оплати вказаних послуг за період з 01.04.2013 по 31.01.2018. Просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у сумі 9 428,31 грн., інфляційні втрати у сумі 4 433,30 грн., 3% річних у сумі 731,25 грн. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечили проти позову, просили відмовити у його задоволенні. Пояснили, що відповідач сплачувала кошти за вказані послуги, однак не за встановленим ЖБК тарифом, а згідно з їх фактичним отриманням. Відповідна заборгованість відсутня. Ухвалою суду від 10.04.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 17.05.2018 розгляд цивільної справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Вислухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON], відповідно до договору дарування від 28.11.1996 серії ААА № 873354, є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 79,53 кв.м. Даний будинок належить ЖБК «Маяк-7», який надає житлово-комунальні послуги мешканцям будинку. Згідно з довідкою ЖБК «Маяк-7» від 20.03.2018 № 17 у вищевказаній квартирі відповідача зареєстровані та проживають: власник - [PERSON], її чоловік - [PERSON], дочка - [PERSON], фізична особа -[PERSON] Зазначене також підтверджено представником позивача та відповідачем у ході судового засідання. За період з 01 квітня 2013 року по 31 січня 2018 року, відповідно до розрахунку ЖБК, відповідачу нараховано заборгованість у сумі 13 330,72 грн. за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території (229,84 грн./міс), виходячи з встановленого кооперативом тарифу 2,89 грн за 1 кв.м. Суд вважає обґрунтованим нарахування позивачу саме вищевказаної суми за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за встановленим ЖБК тарифом - 2,89 грн за 1 кв.м. та не приймає доводи відповідача про зворотне, оскільки законність встановлення такого тарифу вже була предметом судового розгляду за відповідним позовом [PERSON] При цьому, суд ураховує, що за спірний період тариф не змінювався. Так, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року, у справі №756/13833/14-ц, провадження № 22-ц/796/5584/2015 за позовом [PERSON] до ЖБК «Маяк-7» про визнання дій неправомірними, скасування тарифу на оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зобов'язання укласти договір та визнання недійсним рішення зборів членів кооперативу, встановлено правомірність дій позивача щодо встановлення та використання тарифу 2,89 грн за 1 кв.м. за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у буд [ADDRESS]. З наданих суду позивачем та відповідачем копій квитанцій вбачається, що відповідач частково сплатила за надані комунальні послуги, однак не у повному обсязі, оскільки не погоджується з розміром тарифів, обсягом наданих послуг та їх якістю. Всього, згідно з вказаними квитанціями, відповідач сплатила 4 340,37 грн. за вищевказаний (спірний) період за послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Таким чином, відповідач має заборгованість з оплати наданих послуг за спірний період у сумі 8990,35 грн. (нараховані 13 330,72 грн. - сплачені 4 340,37 грн. = 8990,35 грн.), а не 9 428, 31 грн. як зазначено у розрахунку позивача. [PERSON] у відповідності до вимог чинного законодавства не зафіксовано надання позивачем житлово-комунальних послуг неналежної якості або їх ненадання, тому доводи відповідача про це суд відхиляє. Статтею 2 Закону України «Про кооперацію» визначено, що кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Згідно статті 68 ЖК УРСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання. Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначений порядок оформлення претензій споживача до виконавця, відповідно до частини 1 якої у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Частиною 4 передбачено, що акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Відповідачем не надано суду доказів складання актів-претензій до позивача при розгляді даної справи, тому суд не вбачає підстав для звільнення її від оплати послуг за утримання будинку та прибудинкової території. Посилання відповідача на заяви на ім'я голови кооперативу з приводу неналежної якості наданих послуг, не є належним фіксування претензій споживача до виконавця, тому не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Доводи відповідача про безпідставність вимог позивача, оскільки останній ухиляється від укладення з нею договору про надання житлово-комунальних послуг, тому відсутні правові підстави для оплати цих послуг, суд вважає безпідставним. Так, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 зазначеного Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Таким чином, умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Однак, відсутність такого договору не є підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. При цьому, відповідач не позбавлена можливості захистити свої порушені права в разі відмови виробника, (виконавця) послуг укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110цс12. Також, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про застосування положень ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а також три проценти річних від простроченої суми. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вищезазначених норм матеріального права на споживача житлово-комунальних послуг покладено обов'язок по оплаті даних послуг, тобто у споживача виникають грошові зобов'язання, які повинні виконуватися у визначений законом строк, тому не виконання даного обов'язку є підставою для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частинами 1, 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає доведеною належними та допустимими доказами заборгованість [PERSON] зі сплати за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.04.2013 по 31.01.2018 у сумі 8990,35 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У зв'язку з тим, що вказана сума заборгованості є меншою ніж зазначено у розрахунку ЖБК, підлягають перерахунку інфляційні втрати та 3% річних згідно з сумою недоплати (заборгованості) за надані послуги щомісяця протягом спірного періоду. За розрахунком здійсненим судом, розмір інфляційних втрат у зв'язку з порушенням відповідачем грошового зобов'язання (8990,35 грн.) за вищевказаний період складає 5 573,31 грн., а 3% річних - 693,77 грн. Однак, обмежуючись заявленими позовними вимогами, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 4 433,30 грн. Стягненню також підлягають 3% річних у сумі 693,77 грн. Судові витрати слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial