Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 27.05.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 05.06.2020 року. 14.06.2013 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 36,40 кв.м., житловою площею 18,50 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності [PERSON] , з метою погашення заборгованості за кредитним договором №MKМОG100000211 від 23.07.2007 р., та виселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.07.2007 р. між банком та [PERSON] було укладеного кредитний договір №MKМОG100000211, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 127000 грн., із сплатою відсотків за його користування в розмірі 14,04% річних, з кінцевим терміном повернення 23.07.2017 р. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 23.07.2007 р. уклали договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 36,40 кв.м., житловою площею 18,50 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності. Взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування Позичальник належним чином не виконує і станом на 27.03.2013 року заборгованість по кредиту складає 153915,54 грн., а тому банк з метою погашення даної заборгованості звернувся до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2013 провадження у справі було відкрито. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2013 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] задоволено. 21.05.2014 представником відповідача подано заяву про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2013. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2014 заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2013 скасовано. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2014 постановлено витребувати у ПАТ КБ «Приватбанк» матеріали кредитної справи по кредитному договору №МКМОG100000211 від 23.07.2007. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.11.2014 постановлено залучити в якості третьої особи без самостійних вимог на боці відповідача - орган опіки і піклування Ужгородської міської ради. 17.12.2014 року ухвалою суду провадження по вказаній справі було зупинено до вирішення іншої справи №308/15228/14-ц за позовною заявою [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним договору іпотеки, що розглядається в порядку цивільного судочинства Ужгородським міськрайонним судом. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03.03.2016 року в задоволенні позовної заяви [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору іпотеки - відмовлено. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2016 у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на боці відповідача - орган опіки і піклування Ужгородської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором та виселення відновлено провадження. Відповідно розпорядження керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №1208 від 14.11.2016 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи, матеріали вказаної справи підлягають повторному автоматизованому перерозподілу у зв`язку з тим, що суддя [PERSON] звільнений з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2016 головуючим суддею визначено суддю [PERSON] та передано матеріали справи для подальшого розгляду. Відповідно розпорядження в.о. керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №1038 від 09.10.2018 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи, матеріали вказаної справи підлягають повторному автоматизованому перерозподілу у зв`язку з тим, що суддя [PERSON] звільнена з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області згідно Наказу №266/02-06 від 03.09.2018. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2018 головуючим суддею визначено суддю Фазикош О.В. та передано матеріали справи для подальшого розгляду. 13.11.2019 представником органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому подано заперечення на позовну заяву, у яких останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач неодноразово змінював позовні вимоги та остаточно просив стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №MKМОG100000211 від 23.07.2007 в розмірі 153915,54 грн. Так, до початку розгляду справи по суті від представника позивача на адресу суду було подано заяву про зміну позовних вимог, у якій представник просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Відповідно змінених позовних вимог, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №MKМОG100000211 від 23.07.2007 в розмірі 153915,54 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.04.2020 постановлено клопотання представника позивача АТ КБ «Приватбанк» про залишення без розгляду позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задовольнити; позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - залишити без розгляду; розглядати позовні вимоги у справі № 308/10071/13-ц в наступній редакції: «Стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №MKМОG100000211 від 23.07.2007 в розмірі 153915,54 грн.» Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявні письмові заяви останнього відповідно змісту яких представник просить розглянути справу за його відсутності та ухвалити повторне заочне рішення, оскільки відповідач та його представник в судові засідання не з`являються, чим порушують процес розгляду справи. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позовну заяву не подано. Представник третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не подавав. У зв`язку з неявкою відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. ЦК України встановлено принцип свободи договору (ст.ст.6, 627 ЦК України), відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно змісту ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні вимоги ставляться ч.1 ст.1049 ЦК України. Судом встановлено, що 23 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (змінено назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит №MKМОG100000211, згідно якого останній було надано кредит у розмірі 127 тис.грн. із сплатою за його користування в розмірі 14,04 % річних, строком до 23.07.2017. Згідно умов Договору Позичальник зобов`язався щомісячно до 23 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього Договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки, ануїтетними платежами в сумі не менше 1987,87 грн., шляхом внесення готівки до каси Кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на відповідний рахунок. З матеріалів справи вбачається, що 23.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (змінено назву на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] , в забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору №MKМОG100000211, було укладено договір іпотеки №MKМОGІ00000211, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. та зареєстрований в реєстрі за №1596, відповідно до якого Іпотекодавець передала Іпотекодержавтелю об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру загальною площею 36,40 кв.м., житловою площею 18,50 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2006 р. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що Позичальник [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування належним чином не виконує. Пунктом 6.6 Договору визначено, що при порушенні Позичальником строків платежів по зобов`язанням, передбаченим цим Договором більше ніж на 30 днів, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі в межах 10% від суми невиконаного зобов`язання. У відповідності до п.5.2.4 Договору та п.2. ст.1050 ЦК України у разі прострочення повернення Позичальником чергової частини кредиту та/або сплати відсотків Кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився. За змістом статті 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З розрахунку заборгованості слідує, що станом на 27.03.2013 року заборгованість Позичальника [PERSON] за кредитним договором №MKМОG100000211 від 23.07.2007 р. становить 153915,54 грн., з яких: 103344,89 - заборгованість по тілу кредиту; 36578,33 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 13992,32 грн. штраф (процентна ставка). Згідно листа від 02.072012 року за №30.1.0.0/2-5М0, який надіслано відповідачу по справі [PERSON] , позивачем було повідомлено про наявність простроченої заборгованості у розмірі 18817,08 грн. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 1 ст. 258 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У відповідності з наданим позивачем розрахунком, відповідач з 2011 року періодично здійснювала оплату боргу за кредитним договором, останній платіж 12.03.2012. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 09.11.2011 р. у справі № 6-1457цс16 перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовне давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливість цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформованій ще в Постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 р. у справі6-152цс14. Згідно виписки по рахунку за період з 23.07.2007 по 31.07.2014 року останнім днем внесення коштів на погашення заборгованості вказується 12.03.2012 року. Таким чином, судом встановлено, що строк позовної давності було перервано здійсненням платежів, а тому перебіг позовної давності почався знову з 12.03.2012 року відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками. Суд не вправі вийти за межі вимог які були заявленні в поданні. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно остаточної заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути заборгованість з позичальника [PERSON] за кредитним договором №MKМОG100000211 від 23.07.2007 р. станом на 27.03.2013 року з яких: 103344,89 - заборгованість по тілу кредиту; та 36578,33 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Вказана сума, підтверджується з урахуванням наданих суду розрахунків. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, та не надав суду доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, тому, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення вищевказаної заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому, суд дійшов висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню сума непогашеного тіла кредиту в розмірі 103344,89 грн. та 36578,33 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, станом на 27.03.2013 року. Щодо вимог позивача в частині стягнення 13992,32 грн. штрафу (процентна ставка), суд зазначає наступне. Згідно наявних в матеріалах справи поданого позивачем на обґрунтування позовних вимог розрахунку заборгованості станом на 31.07.2014 року, сума боргу позичальника [PERSON] за кредитним договором №MKМОG100000211 від 23.07.2007 р. становить 153347, 26 грн., з яких: 103344,89 - заборгованість по тілу кредиту; 50002,37 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Відомостей про нарахування 13992,32 грн. штрафу (процентна ставка) в такому розрахунку відсутні. Позивач остаточно пред`являючи вимоги про стягнення штрафу (процентної ставки) в цій частині не обґрунтовує розмір таких, у зв`язку з чим не можливо визначити розмір штрафу (процентної ставки), яку просить стягнути позивач та спосіб його нарахування. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що позивач не надав деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині стягнення штрафу (процентної ставки), а також зважаючи на норми ст. 61 Конституції України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за штрафом (процентної ставки) слід відмовити. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial