Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви від 04.11.2014 року, просить стягнути з відповідача на його користь 64 482,43 грн. вкладів, 4 267,59 грн. упущеної вигоди, 1 934,46 грн. моральної шкоди. Вимоги обґрунтовані тим, що 19.06.2014 року між ним та ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» було укладено договір банківського вкладу (вклад мобільний) № ДФ-062760 на суму 30 000 грн. 27.06.2014 року було укладено договір банківського вкладу № ДФ-063083 (вклад мобільний) на суму 18000 грн. Станом на 27.06.2014 року залишок на поточному рахунку становив 18000 грн. 24.07.2014 року на поточний рахунок було зараховано гроші з вкладу мобільного № ДФ-062760 від 19.06.2014 року на суму 30000 грн. 03.10.2014 року було зараховано гроші з вкладу мобільний № ДФ-063083 від 27.06.2014 року на суму 18000 грн. За період з 19.06.2014 року по 31.10.2014 року позивачу виплатили з поточного рахунку 6 разів по 500 грн., тобто 3000 грн. Станом на 31.10.2014 року залишок на поточному рахунку позивача становить 64482,43 грн. Згідно з випискою по поточному рахунку з 19.06.2014 року по 24.07.2014 року було 18000 грн.; з 24.07.2014 року по 03.10.2014 року - 48626 грн.; з 03.10.2014 року по 16.10.2014 року - 65482 грн. 16.10.2014 року та 31.10.2014 року позивачу виплатили двічі по 500 грн., тобто залишок станом на 03.11.2014 року становить 64482,43 грн. Розрахунок упущеної вигоди повинен бути наступний: 18000 грн. х 21% х 34 /365 = 352,10 грн.; 48626 грн. х 21% х 71 / 365 = 1986,33 грн.; 64482 грн. х 21% х 52 / 365 = 1929,16 грн. Таким чином, загальна сума упущеної вигоди становить 4267,59 грн. Моральне відшкодування повинно становити 1934,46 грн. (0,03 х 64482 грн.). Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві та уточненні до позовної заяви. Пояснив, що упущена вигода полягає в тому, що неповернуті кошти міг би перевести в долари США. Моральна шкода полягає у його неодноразовому зверненні до відповідача із заявами про повернення суми вкладів. Просить позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання двічі підряд не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 19.06.2014 року між позивачем та ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» укладено договір № ДФ-062760 банківського вкладу (депозиту) (Вклад «Мобільний), у національній валюті України на суму 30000,00 грн., на строк 7 днів, з 19.06.2014 року до 26.06.2014 року. Факт залучення коштів у сумі 30000 грн. на депозит відповідно до умов договору № ДФ-062760 від 19.06.2014 року підтверджується копією платіжного доручення № 78283 від 19.06.2014 року (а.с. 7). 27.06.2014 року між позивачем та ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» укладено договір № ДФ-063083 вкладу (депозиту) (Вклад «Мобільний), у національній валюті України на суму 18000 грн. на 14 днів - з 27.06.2014 року до 11.07.2014 року. Факт залучення коштів у сумі 18000 грн. на депозит відповідно до умов договору № ДФ-063083 від 27.06.2014 року підтверджується копією платіжного доручення № 107126 від 27.06.2014 року (а.с. 5). Строк дії договору закінчився, однак відповідач взятих на себе зобов'язань по поверненню позивачу його вкладів не виконав. Як видно з повідомлення Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК» (вих. № 17/02-41/392 від 30.09.2014 року) Публічне акціонерне товариство «БГ БАНК», що є правонаступником усіх прав та зобов'язань ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ», своєчасно, 24.07.2014 року, відповідно до п. 1.4 договору № ДФ-062760 від 19.06.2014 року повернув грошові кошти з депозитного рахунку та нараховані проценти за ним на поточний рахунок позивача (а.с. 3). Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 2.1, 3.1.1, 4.1 договору № ДФ-062760 банківського вкладу (депозиту) (Вклад «Мобільний) від 19.06.2014 року в порядку та на умовах, визначених цим договором, вкладник передав, а банк прийняв для зберігання грошові кошти у національній валюті України, що надійшли від вкладника на його вкладний (депозитний) рахунок № 26307514012048 у ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» в розмірі, що дорівнює сумі, зафіксованій в документі, який видається банком вкладнику на підтвердження внесення останнім коштів на строк 7 днів, з 19.06.2014 року по 26.06.2014 року. В день укладання цього договору вкладник передав, а банк - прийняв на рахунок грошові кошти в сумі 30000 грн. Банк щоденно нараховує вкладникові проценти на суму вкладу за початковий строк вкладу в розмірі 16,00% річних. Банк зобов'язаний з урахуванням положень цього договору після закінчення 7-денного строку вкладу (або на першу вимогу вкладника) повернути вклад (або його частину) вкладнику в порядку, визначеному цим договором та законодавством України. Сторони за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов'язань за договором несуть відповідальність згідно із законодавством України та умов цього договору. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених цим договором. Згідно з п.п. 1.1, 1.2, 2.1, 3.1.1, 4.1 договору № ДФ-063083 банківського вкладу (депозиту) (Вклад «Мобільний) від 27.06.2014 року в порядку та на умовах, визначених цим договором, вкладник передав, а банк прийняв для зберігання грошові кошти у національній валюті України, що надійшли від вкладника на його вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] у ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» в розмірі, що дорівнює сумі, зафіксованій в документі, який видається банком вкладнику на підтвердження внесення останнім коштів на строк 14 днів, з 27.06.2014 року по 11.07.2014 року. В день укладання цього договору вкладник передав, а банк - прийняв на рахунок грошові кошти в сумі 18000 грн. Банк щоденно нараховує вкладникові проценти на суму вкладу за початковий строк вкладу в розмірі 18,00% річних. Банк зобов'язаний з урахуванням положень цього договору після закінчення 14-денного строку вкладу (або на першу вимогу вкладника) повернути вклад (або його частину) вкладнику в порядку, визначеному цим договором та законодавством України. Сторони за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов'язань за договором несуть відповідальність згідно із законодавством України та умов цього договору. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених цим договором. Відповідач усупереч наведеним умовам договорів не виплатив позивачеві 64482,43 грн. його вкладів, що підтверджується наявною у матеріалах справи випискою по особовому рахунку від 03.11.2014 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до положень ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Частинами 1, 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Згідно з абз. 1 п.п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ 03.12.2003 року № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за N 1256/8577, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 64 482,43 грн. вкладів. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 4 267,59 грн. упущеної вигоди, суд вважає, що така задоволенню не підлягає, з огляду на таке. Відповідно до положень ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивачем не подано суду доказів завдання йому збитків несвоєчасним поверненням вкладів, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Не підлягає задоволенню й вимога про відшкодування моральної шкоди з наступних підстав. Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно з частиною 1 статті 610, пунктом 4 частини 1 статті 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з абз. 1, 2 п. 3, абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Усупереч наведеному позивачем не доведено факту заподіяння йому відповідачем моральних страждань, тому суд вважає, що підстав для відшкодування моральної шкоди немає. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial