Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, вказуючи, що вона та відповідач [PERSON] є спадкоємцями по заповіту на все майно, в тому числі і на 3/7 частини житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], після смерті [INFO] року батька [PERSON]. Вказану частину будинковолодіння батько придбав відповідно до договору купівлі-продажу від 11.02.1977 року, перебуваючи у шлюбі з їх матір'ю [PERSON], який між ними було розірвано 26.02.1992 року, а мати померла раніше за батька 21.10.2015 року, тому це майно належало батькам на праві спільної сумісної власності. Відтак після смерті батька вони із сестрою є рівнозначними спадкоємцями по заповіту на 3/14 частини будинковолодіння в рівних частках, тобто по 3/28 частині. На час смерті батька спільно з ним проживала його дружина [PERSON], яка відповідно до ст.1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині, але наміру оформити свої спадкові права немає. Рішенням Волочиського районного суду від 05.01.2017 року було визначено частку батька в праві спільної сумісної власності від 3/7 частини житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], яка становила 1/2 його частину, що відповідає 3/14 частини будинковолодіння, відповідно належна позивачу частка від спадкової маси становить 3/28 частини спадкового майна, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вказане рішення суду про визначення частки винесено після смерті спадкодавця, в зв'язку з чим просить визнати за нею право власності на 3/28 частини житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] позов визнала частково, оскільки вона також має право на частину спадкового майна, як дружина померлого. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подавши заяву про визнання позову та слухання справи у її відсутності (а.с.42). Вислухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] є дітьми, а згідно посвідченого 27.08.2015 року заповіту, який не змінювався і не скасовувався, є спадкоємцями в рівних частках після смерті [INFO] року батька [PERSON] на все майно, в тому числі і на 3/7 частини житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], який він придбав відповідно до договору купівлі-продажу від 11.02.1977 року, перебуваючи у шлюбі з їх матір'ю [PERSON], тому відповідно до положень ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР 1969 року воно належало їм на праві спільної сумісної власності та відповідно їх частки є рівними, а згідно ст.1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Шлюб між батьками сторін по справі було розірвано 26.02.1992 року. Рішенням Волочиського районного суду від 05.01.2017 року було визначено, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності від 3/7 частини житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] становила 1/2 частину, що відповідає 3/14 частини будинковолодіння, та відповідає положенням п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22.12.1995 року, згідно якої частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Однак нотаріус 14.02.2017 року відмовила позивачу видати свідоцтво про право на спадщину на частину цього будинку після смерті спадкодавця з тих підстав, що вказане рішення суду про визначення часток винесено після смерті спадкодавця, не дивлячись на це рішення суду, яке набрало законної сили та ті обставини, що позивач та відповідачі у встановленому порядку подавали заяви про прийняття спадщини, тому згідно положень ст. 1269 ЦК України всі вони вважаються такими, що прийняли спадщину, що підтверджується копією спадкової справи. Крім того, відповідач [PERSON], як непрацездатна вдова спадкодавця, відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України спадкує незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), проживала разом із спадкодавцем і також подавала своєчасно заяву про прийняття спадщини, претендує на спадщину, чим спростовуються твердження позивача, що вона немає наміру оформити свої спадкові права. Тому враховуючи, що частка спадкодавця [PERSON] становила 3/14, розділивши її на трьох осіб отримуємо по 1/14, а враховуючи положення ст.1241 ЦК частка [PERSON] становить половину від 1/14, тобто 1/28 частину, а частки позивача та відповідача [PERSON] становлять відповідно по 5/56 частині (інша 1/28 : 2 =1/56, а потім 1/14+1/56). Згідно ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти спадщину; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Враховуючи викладене та досліджені докази, позов слід задовольнити, однак частково в розмірі 5/56 частини, враховуючи, частку відповідача [PERSON] 5/56 та частку [PERSON] 1/28 частину, та враховуючи, що позивач не може іншим чином реалізувати свої спадкові права.

Outcome: partial