Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач-1), [PERSON] (Відповідач-2) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги Позивач обгрунтовує тим, що 19 вересня 2015 року приблизно в 18-40 год., керуючи технічно справним автомобілем «Mersedes-Benz G-55», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], [PERSON] рухався по проїзній частині вул. Булаховського зі сторони вул. Підлісної, в напрямку вул. Булаховського в м. Києві, зі швидкістю руху приблизно 100км/год. Під час руху [PERSON] не впорався із керуванням автомобілем та при проїзді повороту праворуч, навпроти будинку № 42/43 по вул. Булаховського в м. Києві виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де здійснив зіткнення з автомобілем «Chrysler Vision» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належний [PERSON] Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03.02.2016р., залишеного без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28.09.2016р., [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу [NUMBER] була забезпечена полісом обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «Іллічівське», який був чинний на час скоєння кримінального правопорушення. ПрАТ «СК «Іллічівське» в повному обсязі в межах страхової суми (50 000,00 грн.) відшкодувало шкоду завдану майну позивача. Відповідно до звіту № 18-ф/16 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Chrysler Vision» державний номерний знак [NUMBER] вартість матеріального збитку без врахування втрати товарної вартості, заподіяного власнику транспортного засобу складає 120 840,01 грн. За проведення оцінки транспортного засобу для визначення матеріального збитку, [PERSON] сплатила виконавцю вартість робіт у розмірі 1 000,00 грн. Враховуючи, що транспортний засіб після ДТП та протягом досудового розслідування був транспортований на спеціальний майданчик, [PERSON] вимушена була оплатити послугу за доставляння ТЗ у розмірі 720 грн., а також послуги евакуатора у розмірі 1 700,00 грн. Таким чином, матеріальний збиток завданий [PERSON] у зв'язку із ДТП становить 124 260,01 грн., з урахуванням збитків, відшкодованих ПрАТ «СК «Іллічівське» у розмірі 50 000,00 грн., залишок матеріального збитку, що підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачів становить 74 260,01 грн. Враховуючи вищевикладене, Позивач просив стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 74 260,01 грн. та витрати пов'язані із наданням правової допомоги та понесені позивачем у розмірі 4 480,00 грн. 10.01.2017р. представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить [PERSON], а саме транспортний засіб «Mersedes-Benz G55» д.н.з. [NUMBER], 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER], чорного кольору (а.с.52-53). Ухвалою суду від 10.01.2017р. в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовлено (а.с.57-58). Представником Відповідача-2 [PERSON] - [PERSON] подано суду заперечення на позовну заяву (а.с.73-75), в яких зазначив, що [PERSON] є неналежним відповідачем по справі, оскільки лише [PERSON] є винною особою у заподіянні шкоди Позивачеві, що підтверджено вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03.02.2016р. Так, транспортний засіб «Mersedes-Benz G55», державний номерний знак [NUMBER], перебував у володінні та користування [PERSON] на правовій підставі - договір позички від 01.06.2015р., що укладений із власницею транспортного засобу [PERSON] В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач-1 - [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник Відповідача-2 - [PERSON] проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні в частині позовних вимог до [PERSON] Суд, заслухавши представника Позивача, Відповідача-1 та представника Відповідача-2, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 03.02.2016р. у справі № 759/19713/15-к, розглянувши кримінальне провадження № 12015100000000816 за обвинуваченням [PERSON], [INFO], який народився в м. Києві, громадянина України, українця, освіта вища, одруженого, має на утриманні сина [PERSON], [INFO]., який є інвалідом дитинства, працюючого водієм в ПП «[PERSON].», проживаючого в [ADDRESS], не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.6-8), залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.09.2016р. (а.с.9-14), встановлено, що [PERSON], 19 вересня 2015 року, приблизно о 18.40 годин, керуючи технічно справним автомобілем НВ, «Mersedes-Benz G55», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], рухався по проїзній частині вул. Булаховського зі сторони вул. Підлісної, в напрямку вул. Булаховського в м. Києві, зі швидкістю руху приблизно 100км/год., яка перевищує максимально допустиму швидкість руху в межах населеного пункту в 60 км/год. Під час руху [PERSON] не впорався із керуванням автомобілем та при проїзді повороту праворуч, навпроти будинку № 42/43 по вул. Булаховського в м. Києві виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де здійснив зіткнення з автомобілем «Chrysler Vision» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме: не виконав вимоги п.п.1.5. 2.3. підпункт «б», 10.1, 11.4., 12.1., 12.4. Правил дорожнього руху України, що в результаті призвело до заподіяння середніх тілесних ушкоджень водію [PERSON] та тяжких тілесних ушкоджень пасажиру [PERSON] Допитаний в судовому засіданні обвинувачений [PERSON] винним себе у вчиненні інкримінованого йому складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю. На даний час потерпілим відшкодовано моральну шкоду та в подальшому [PERSON] планує відшкодувати завдану потерпілим шкоду. [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням строком на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортним засобами строком на два роки. Автомобіль «Chrysler Vision» державний номерний знак [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.15). Автомобіль «Mersedes-Benz G55» державний номерний знак [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.37). Судом встановлено, що 01 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позички транспортного засобу, згідно якого Позичкодавець зобов'язується передати Користувачеві у безоплатне тимчасове користування легковий автомобіль «Mersedes-Benz G55», реєстраційний номер [NUMBER], колір кузова: чорний, а Користувач зобов'язується повернути Майно у тому стані, в якому він його одержав, з урахуванням нормального зносу (а.с.76-77). З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння ДТП відповідальність Відповідача-1, як особи, що на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом «Mersedes-Benz G55», реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована ПрАТ «СК «Іллічівське» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5915941 (а.с.16). Згідно Звіту № 18-ф/16 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Chrysler Vision, держ. № [NUMBER], складеного 03.11.2016р. ФОП [PERSON] встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Chrysler Vision, держ. № [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 03.11.2016р. становить 120 840,01 грн. (а.с.20-28). До звіту № 18-ф/16 від 03.11.2016р. додано Акт огляду технічного стану КТЗ від 03.11.2016р. (а.с.29). За проведення оцінки транспортного засобу для визначення матеріальних збитків без врахування ВТВ [PERSON] на виконання договору № 18-ф/16, укладеного 03.11.2016р. з ФОП [PERSON] (а.с.18), було сплачено 1 000,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 04.11.2016р. за Договором від 03.11.2016р. № 18-ф/16 (а.с.19). Окрім того, водієм транспортного засобу Chrysler Vision, держ. № [NUMBER] - [PERSON] було додатково сплачено 720,00 грн. за доставляння ТЗ на спец. майданчик за допомогою евакуатора (а.с.34) та 1 700,00 грн. за надані послуги евакуатора (а.с.35-36). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Пленум Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 Постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зокрема, зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом з тим, згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до постанови Верховного Суду України від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до виконання судами, встановлено, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що саме [PERSON] як особа, яка на підставі Договору позички транспортного засобу від 01.06.2015р., укладеного між Відповідачем-1 та власником транспортного засобу «Mersedes-Benz G55», реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON], володіла вказаним транспортним засобом, зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану Позивачу. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з тим, як роз'яснено у п. 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Так, як зазначалось вище згідно Звіту № 18-ф/16 від 03.11.2016р. вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Chrysler Vision\\, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 03.11.2016р. становить 120 840,01 грн. Позивач зазначив, що ПрАТ «СК «Іллічівське» в порядку відшкодування шкоди, завданої застрахованим транспортним засобом «Mersedes-Benz G55», реєстраційний номер [NUMBER], виплатило [PERSON] 50 000,00 грн. страхового відшкодування. Частиною 2 ст. 31 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з урахуванням визнання Відповідачем-1 позовних вимог в повному обсязі, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] в частині стягнення з останніх матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] різниці між фактичним розміром шкоди (120 840,01 грн.) та страховою виплатою (50 000,00 грн.) в сумі 70 840,01 грн., витрат на послуги евакуатора у сумі 1 700,00 грн., витрат на послуги доставляння автомобіля Позивача на спеціальний майданчик в сумі 720,00 грн. та витрат на проведення оцінки транспортного засобу для визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Chrysler Vision», реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 1 000,00 грн., а всього 74 260,01 грн. (70 840,01 грн. + 1700,00 грн. +720,00 грн. +1000,00 грн.). Щодо стягнення з Відповідача [PERSON] на користь Позивача фактично понесених витрати на правову допомогу, суд виходить з наступного. За положеннями ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Положеннями ч.ч.1-2 ст. 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, обмежений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», яким визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Тобто вказаним законом чітко визначено за що саме може бути виплачена компенсація. Суми прожиткового мінімуму на 2017 рік встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 р. № 1801-VIII. Так, прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2017р. встановлено у розмірі 1 600,00грн. Отже, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах за 1 годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, не може перевищувати 640,00грн. Згідно зі ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Тобто вказаною нормою чітко визначено, що хто може бути особою, яка надає правову допомогу, порядок її залучення та обсяг здійснюваних прав. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, а тому вона не може бути її представником, і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в ч. 2 ст. 56 ЦПК України. Згідно матеріалів справи правову допомогу Позивачу надавала адвокат [PERSON], яка діяла відповідно до Угоди про надання правової допомоги від 24.11.2016р. (а.с.38-40), і приймала участь у судовому засіданні 01.03.2017р. - 1 год. 20хв. Таким чином, на користь Позивача з Відповідача [PERSON] підлягає стягненню компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах у розмірі 853,33грн. Жодних належних доказів того, який саме час було витрачено представником Позивача на ознайомленням зі справою чи складання документів по даній справі суду не надано, що позбавляє суд можливості розрахувати розмір компенсації за вчинення таких дій. Крім того, з Відповідача [PERSON] на користь держави відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 742,60грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 6,9,12,22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та постанови Верховного Суду України від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України,

Outcome: partial