Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,6128 га, розташовану по [ADDRESS] згідно Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 21.09.2002 Можняківською сільською радою Новопсковського району Луганської області, на ім'я [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у листопаді 2005 року він за договором купівлі -продажу придбав житловий будинок [ADDRESS] у [PERSON]. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,6128 га. На дану земельну ділянку у 2002 році на ім'я [PERSON] був виданий Державний акт про право приватної власності на землю. Про наявність даного Державного акту позивачу не було відомо. Після продажу будинку [PERSON] поїхав в Дагестан Російської Федерації, так як у нього там були родичі, а в Україні у нього сім'ї або родичів не було, тому коли він виїжджав, віддав позивачу всі документи на будинок, серед яких був і Державний акт на право власності на земельну ділянку. Зі слів односельців [PERSON] помер. Посилаючись на норми ст. 120 Земельного Кодексу України, позивач вважає, що право власності [PERSON] на земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок, господарські будівлі і споруди, припинилося, але він позбавлений можливості вирішити це питання у позасудовому порядку та провести реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку на своє ім'я. Тому він змушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надав до суду заперечення, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на таке. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 21.09.2002 Можняківською сільською радою Новопсковського району Луганської області власником земельної ділянки площею 0,6128 га за адресою: [ADDRESS], є [PERSON]. Право власності на дану земельну ділянку набуте ним правомірно на підставі державного акту, ніхто це право до суду не оспорив. Позивачем не надано доказів смерті [PERSON], як і не надано доказів щодо того, яким чином [PERSON] передав йому правовстановлюючі документи та чи була така передача оформлена належним чином. Крім того, згідно договору купівлі -продажу жилого будинку від 15.11.2005, укладеного між [PERSON] та [PERSON], предметом договору є житловий будинок, який розташований на земельній ділянці, розмір якої буде встановлений після оформлення державного акту на землю. Вказані умови договору свідчать про зобов'язання продавця передати у власність тільки жилий будинок, та зобов'язання покупця прийняти будинок та сплатити за нього обговорену суму. На думку третьої особи, перехід права власності на земельну ділянку вимагає окремого договірно -правового урегулювання шляхом укладення відповідних цивільно -правових угод між власником земельної ділянки і набувачем будівлі, тому позивач не має права на зазначену земельну ділянку, тому в задоволенні позову слід відмовити. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі документів. Вивчивши письмові докази, матеріали справи, інвентаризаційну справу, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 15.11.2005 [PERSON], [INFO], (далі -продавець) та [PERSON], [INFO], (далі -покупець) уклали договір купівлі -продажу жилого будинку серії ВСК №119367 (далі -Договір), посвідчений 15.11.2005 приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Замарь О.О., номер в реєстрі нотаріальних дій 1052 (а.с.11), що також підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №1737396 від 15.11.2005 (а.с.9). За умовами п.1.1. Договору продавець зобов'язується передати жилий будинок у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти жилий будинок, сплатити за нього обговорену грошову суму. Згідно п. 1.2. Договору предметом цього Договору є жилий будинок [ADDRESS] на земельній ділянці, розмір якої буде встановлено після оформлення державного акту на землю. Загальна площа будинку складає 68,8 кв.м., що випливає з умов п.1.3 Договору. Відповідно до п.4.4. Договору сторони підтвердили, що цей договір не носить характеру фіктивного, удаваного правочину. Сторони засвідчили, що цей договір укладено ними не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин. Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9081879 від 28.11.2005, на підставі зазначеного Договору право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON], запис №435, на підставі рішення про реєстрацію права власності від 28.11.2005 (а.с.10). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Можняківською сільською радою Новопсковського району Луганської області 21.09.2002, [PERSON], який проживає в [ADDRESS], належить право на земельну ділянку площею 0,6128 га в межах згідно з планом на території Можняківської сільської ради Новопсковського району Луганської області, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства (а.с.12). Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованого Відділом у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області 21.07.2017, вартість зазначеної земельної ділянки становить 212597,33 грн. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], в листопаді 2005 року вибув з території Можняківської сільської ради Новопсковського району Луганської області в Дагестан. На даний час в с.Можняківка не зареєстрований та не проживає, що підтверджується довідкою №301, виданою 24.04.2017 Можняківською сільською радою Новопсковського району Луганської області. Судом встановлено, що одразу після укладення договору купівлі -продажу [PERSON] видав довіреність від 16.11.2005, посвідчену секретарем Можняківської сільської ради Новопсковського району Луганської області [PERSON], якою довірив [PERSON] (батьку позивача) вести справи щодо оформлення прав на садибну ділянку згідно державного акту на земельну ділянку на праві приватної власності. Довіреність видана строком на один рік. У вказаний строк дії, необхідні для оформлення прав на земельну ділянку, вчинені не були. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема може бути визнання права. Згідно ст.131 Земельного Кодексу України (тут і далі -в редакції від 14.12.2004, чинній на час укладення договору купівлі -продажу) громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до п. "а" ч.1 ст.81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування. Як вбачається з ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Також як вбачається з ст. 377 ЦК України (в редакції від 06.09.2005) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Судом встановлено, шо загальна площа житлового будинку, придбаного позивачем за договором купівлі -продажу серії ВСК №119367 від 15.11.2005 становить 68,8 кв.м., що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №8930113 від 14.11.2005. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого [PERSON] 21.09.2002, загальна площа земель, що перебуває у власності [PERSON], складає 0,6128 га, з яких: 0,4692 га - сільськогосподарські угіддя, 0,3797 га -рілля, 0,0895 га -багаторічні насадження, 0,1436 га -під будівлями, лісами та іншими угіддями. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з пп. «ґ» п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними після 31 грудня 2001 року право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеного законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладені вище норми закону, суд дійшов до висновку, що з переходом права власності на житловий будинок за договором купівлі -продажу, до позивача, [PERSON], перейшло право власності лише на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. В даному випадку, площа вказаної земельної ділянки склала 0,1436 га, тобто землі під будівлями, лісами та іншими угіддями згідно вищезазначеного Державного акту. Суд погоджується з доводами третьої особи, Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, стосовно того, що перехід права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства вимагає окремого договірно -правового урегулювання шляхом укладення відповідних цивільно -правових угод між власником земельної ділянки і набувачем будівлі. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку підлягають задоволенню частково, а саме слід визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,1436 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за необгрунтованістю.

Outcome: partial