Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

у вересні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, у якому просила стягнути на свою користь з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмір 9000,00 грн. на утриманні спільної доньки [PERSON] , [INFO] , зазначаючи про те, що після розірвання шлюбу [PERSON] перестав надавати фінансову підтримку на розвиток дитини, яка за час шлюбу була забезпечена усім необхідним. Вона також є підприємцем і покладає всі зусилля на забезпечення дитини. Вказувала, що відповідач є підприємцем і має змогу сплачувати аліменти у вказаному нею розмірі. Також просила стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати на правову допомогу у розмірі 7500,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 18.09.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи призначено на 11.02.2021 року та розгляд якої у вказану дату було відкладено на 28.04.2021 року (а.с. 40, 89). Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) від сторін не надходило. У відзиві на позов [PERSON] зазначив про те, що частково визнає позовні вимоги і готовий платити аліменти на утримання дитини, але не погоджується з їх розміром, зазначаючи про те, що з часу розлучення і до теперішнього часу надавав та продовжує надавати позивачу кошти на утримання дитини. За період часу з серпня 2020 року по січень 2021 року ним було перераховано на утримання дитини 33 000,00 грн., а також він оплачував витрати на дитячий садок, купував взуття, одяг, іграшки, книги на загальну суму 28 379,00 грн., тобто добросовісно виконує батьківський обов`язок. Вказує, що не може гарантувати щомісячну випалу аліментів в розмірі 9000,00 грн., оскільки будучи ФОП за період з липня 2020 року по січень 2021 року у нього було лише одне невелике замовлення, але аліменти в розмірі 4000,00 грн. зможе виплачувати. Заперечував проти витрат на правову допомогу, оскільки необхідності у їх наданні позивачу не було, так як він добровільно утримував дитину. У відповіді на відзив позивач наполягає на визначенні суми аліментів в розмірі 9000,00 грн., зазначаючи про те, що за листопад, грудень 2020 року та січень 2021 року відповідачем було сплачено 6000,00 грн., а отже останній спроможний надавати дитині матеріальне утримання у зазначеній сумі, а не у розмірі 4000,00 грн., як він зазначає. При цьому вважає, що відповідач здатен сплачувати 9000,00 грн.. Також просила стягнути з останнього додатково 8 150,00 грн. витрат на правову допомогу, які вона понесла при написанні даного відзиву. У запереченнях на відповідь на відзив позивача, [PERSON] зазначив, що за період 7 місяців у нього було всього лише одне замовлення, надавши виписку і довідку з банку, в якому у нього відкриті всі рахунки для діяльності ФОП [PERSON] . Вказує, що у даній виписці, чітко видно, що за період часу з 01.08.2020 р. по 01.03.2021 р.. (7 місяців) у нього було єдине замовлення, вартість якого склала 3546,00 Євро. Собівартість виробів склала 63 000 грн., а отже за період з 01.08.2020 р. по 01.03.2021 р. його дохід склав 45 723,15 грн. У перерахунку на місяць це 6 531,88 грн. Виходячи з цього, з огляду на його поточний рівень доходів, зазначав, що не зможе платити заявлену суму аліментів 4000,00 грн.. З огляду на зазначене указує, що на даний момент, навіть аліменти в сумі 4000,00 грн. для нього будуть значною сумою. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Відповідно до ст.ст. 274-279 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Встановлено, що сторони у справі мають малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження ( а.с.15). Після розірвання шлюбу між сторонами на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21.08.2020 року, дитина залишилась проживати з матір`ю, тобто згідно із нормами ст. 181 Сімейного Кодексу України остання має право на аліменти на утримання спільної дитини. Відповідно до частини 1 статті 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на незадовільний стан здоров`я не посилається, інших дітей та непрацездатних осіб, на утриманні не має, є молодим та працездатним чоловіком (34 роки). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи матеріальне становище сторін, вік дитини та її потреби в існуванні (їжа, одяг, комфорт, користування комунальними, медичними, освітніми послугами) та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку а також те, що відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину і вказаний обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, суд вважає, що стягненню з відповідача аліментів на утримання доньки у розмірі 6000,00 грн., відповідатиме нормам ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, унаслідок чого аліменти підлягають стягненню з 01.09.2020 року, незважаючи на ту обставину, що у вказаний період відповідач добровільно утримував дитину. Доводи відповідача про змогу сплачувати лише 4000,00 грн. на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються наданими ним же доказами, відповідно до яких за листопад, грудень 2020 року та січень 2021 року ним було сплачено на утримання дитини по 6000,00 грн., а взагалі за період з серпня 2020 року по січень 2021 року ним було перераховано на утримання дитини 33 000,00 грн., а також він оплачував витрати на дитячий садок, купував взуття, одяг, іграшки, книги на загальну суму 28 379,00 грн., що перевищує, заявлений ним отриманий дохід за 7 місяців з 01.08.2020 р. по 01.03.2021 р. Згідно із ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Частинами 2,3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У постанові Верховного Суду №308/15007/15-ц від 15.05.2019 суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Встановлено, що [PERSON] 25.08.2020 року з ТОВ «Київський центр юридичної допомоги» було укладено Договір №А-107 , за умовами п. 1.2. якого товариство взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] юридичні послуги: проект позовної заяви на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, консультація, а [PERSON] зобов`язалась оплатити юридичні послуги у порядку та строки установлені розділом №3 Договору. Згідно із розділом 3 Договору вартість юридичних послуг, зазначених у п. 1.2 Договору склала 7 500,00 грн., які [PERSON] сплатила 25.08.2020 року, що підтверджується відповідним платіжним документом (а.с.36). Крім того, [PERSON] 12.02.2021 року з ТОВ «Київський центр юридичної допомоги» було укладено Договір №А-728, за умовами п. 1.2. якого товариство взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] юридичні послуги: проект заперечень на відзив, консультація, а [PERSON] зобов`язалась оплатити юридичні послуги у порядку та строки установлені розділом №3 Договору. Згідно із розділом 3 Договору вартість юридичних послуг, зазначених у п. 1.2 Договору склала 8 150,00 грн., які [PERSON] сплатила 12.02.2021 року, що підтверджується відповідним платіжним документом. Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 року в справі №201/14495/16 зазначив, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial