Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що наказом №68-п від 12.07.2012 року його було призначено на посаду заступника голови керівника апарату Сумської обласної організації ФСТ «Динамо» України. Наказом № 36 від 29.09.2015 року його було піддано дисциплінарному стягненню у вигляді догани. Наказом від 15.12.2015 року №110-п його під час тимчасової непрацездатності було звільнено з роботи у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. У супереч вимогам закону, відповідачі видали наказ №3-п від 04.01.2016 року, якім визнано недійсним наказ про його звільнення з роботи, та Наказом від 04.01.2016 року №4-п його повторно було звільнено з роботи у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Вважає що він ніяких порушень трудової дисципліни не допускав, сумлінно виконував покладені на нього обовязки. Перевірки що передували виданню вказаних наказів проводилися поверхово та поспішно, а виявлені відповідачем порушення, деякі з яких дійсно мали місце, були фактично допущені іншими працівниками. При цьому, про існування наказу про притягнення його ди дисциплінарної відповідальності у вигляді догани він дізнався лише в ході судового розгляду справи про поновлення на роботі, оскільки його з наказаними не ознайомлювали та не пропонували надати будь яких пояснень з приводу нібито виявлених порушень. Тому, просить скасувати вказані накази як незаконні, поновити його на робот. Представники позивача позов підтримали. Представники відповідачів позов заперечили та пояснили, що в ході проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Сумської обласної організації ФСТ «Динамо» України було виявлено низку порушень у фінансово-господарській діяльності обласної організації. У звязку з чим позивачу було оголошено догану та доручено усунути виявлені порушення у строк до 01.12.2015 року. В ході проведення контрольного заходу по перевірці фінансово-господарської діяльності Сумської обласної організації були встановлено грубі порушення законодавства. У звязку з чим, наказом від 15.12.2015 року позивача було звільнено з роботи. Позивача було ознайомлено з усіма вказаними наказами та він надав усні пояснення, але 15.12.2015 року після оголошення наказу про звільнення позивач залишив роботу. В подальшому стало відомо, що позивач пішов на «лікарняний». Після отримання цієї інформації, 04.01.2016 року було видано наказ яким визнаний недійсним наказ від 15.12.2015 року, оскільки під час тимчасової непрацездатності працівника звільняти заборонено. Після виходу позивача на роботу, було видано наказ № 4-п від 04.01.2016 року про звільнення його з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Вважають, що притягнення позивача до відповідальності здійснено з дотриманням вимог закону, а тому просять відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи сторін в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом № 68-п від 12.07.2012 року позивача було призначено на посаду заступника голови керівника апарату Сумської обласної організації ФСТ «Динамо» України. Наказом ФСТ «Динамо» України» №36 від 29.09.2015 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за неналежне виконання службових обовязків (а.с. 75). Наказом №4-п від 04.01.2016 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. На думку суду вказані накази є незаконними та підлягають скасування. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема, за п 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен з'ясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 зазначеної постанови, за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Отже, законодавством передбачено, що підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення. У силу ст. 10 ЦПК України саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку, за який до нього застосовано заходи дисциплінарного впливу у вигляді догани чи звільнення з роботи. Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обовязків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Досліджуючи зміст спірних наказів № 36 та 4-п про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та про звільнення позивача з роботи, суд відмічає, що у цих наказах не зазначено, в чому конкретно проявилось порушення. Відповідно, у наказах не зазначена і дата скоєння працівником трудового правопорушення, чи час його виявлення в разі коли воно є триваючим. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізичну особу покладається обов'язок забезпечувати працівникові умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно із ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 141 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Проте відповідачі не надали належні та допустимі докази у підтвердження того, що порушення виявлені під час перевірки, що мала місце 11.09.2015 року, були допущені саме позивачем та їх усунення віднесено до його повноважень. Посилання відповідачів на Посадову інструкцію заступника голови Сумської обласної організації ФСТ «Динамо» України (а.с. 136-138), яка затверджена першим заступником ФСТ «Динамо» України не заслуговують на увагу з наступного. Відповідно до Статуту ФСТ «Динамо» України керівним органом територіальної організації товариства є Президія. Голова територіальної організації за посадою є головою Президії. Заступник (заступники) голови президії територіальної (обласної) організації є керівником (керівниками) апарату територіальної (обласної) організації. Апарат територіальної (обласної) організації є виконавчим органом територіальної організації. За статутом Сумської обласної організації ФСТ «Динамо» України вона є територіальним осередком ФСТ «Динамо» України та є неприбутковою громадською організацією. Керівним органом організації є конференція, а в період між конференціями Президія. Голова Організації очолює її та її Президію, розподіляє повноваження, обовязки і відповідальність між першим заступником та заступниками голови Організації, а також затверджує розподіл функціональних обовязків між першим та заступниками Голови організації, членами Президії. Наведені положення Статутів вказують на те, що коло повноважень та обовязків позивача як працівника Сумської обласної організації ФСТ «Динамо» України мало бути визначено саме керівним органом Сумської обласної організації, а не ФСТ «Динамо» України. Окрім того, позивач заперечив сам факт ознайомлення з вказаною інструкцією до застосування до нього заходів дисциплінарного впливу та зазначив, що вказану Інструкцію для ознайомлення йому було надано лише в грудні 2015 року. Відповідачами дана обставина жодними доказами не спростована, а в самій Посадовій інструкції не містяться відомості про дату ознайомлення з нею працівника. Відповідно до ст. 140 КЗпП України метою застосування дисциплінарних стягнень є забезпечення трудової дисципліни. З урахуванням положень статті 147 КЗпП України оголошення догани та звільнення за передбаченими пунктом 3 ст. 40 КЗпП України підставами є заходами стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни, та допускається з додержанням правил, встановлених ст.149 КЗпП України для застосування таких стягнень. Згідно ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, але доказів виконання даного припису закону відповідачами суду надано не було. Представник ФСТ «Динамо» України пояснив суду, що письмові пояснення позивача з приводу виявлених роботодавцем порушень відсутні, а акти про відмову від надання таких пояснень не складалися. У відповідності із частинами 3, 4 статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Таким чином, метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з'ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поряд з іншими обставинами при обранні виду стягнення. В той же час, відповідачі не надали суду жодних доказів, які б свідчили, що при прийнятті рішень про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та звільнення, яке є крайнім заходом дисциплінарного стягнення, були виконані та враховані вимоги ч.1 та 3 ст.149 КЗпП України і звільнення відповідало меті визначеної ст. 140 КЗпП України. Наведені вище обставини на норми права дають підстави суду прийти до висновку, що вимоги позивача в частині визнання незаконними та скасування наказів №36 та № 4-п, поновлення на роботі підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про скасування наказу №110-п та 3-п суд вважає за необхідне зазначити, що наказом №110-п позивача було звільнено з роботи під час тимчасової непрацездатності. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. У звязку з чим, ФСТ «Динамо» України цілком правомірно, після отримання листка тимчасової непрацездатності позивача видав наказ №3-п про визнання недійсним наказу №110-п, фактично скасувавши його таким чином. При цьому суд зазначає, що на час вирішення спору в суді наказ №110-п вже є не чинним, а виданням наказу №3-п жодним чином не порушені права позивача. Більш того, виданням вказаного наказу відповідачем було забезпечено захист права саме позивача. У звязку з чим, суд вважає, що в даній частині вимоги позивача не ґрунтуються на законі,а тому у задоволенні позову в цій частині належить відмовити за необґрунтованістю вимог. Посилання відповідачем на пропуск позивачем строку оскарження наказу № 36, яким позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, не заслуговують на увагу. За положеннями ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідачами не надано суду жодних доказів на підтвердження факту ознайомлення позивача з даним наказом, а позивач зазначив, що про наявність даного наказу він дізнався лише після подачі до суду позову про поновлення на роботі та подання суду копії цього наказу відповідачем. У звязку з чим, суд вважає що позивачем не пропущений строк звернення до суду з вимогами про скасування наказу про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани. На підставі викладеного, суд вважає що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за наказом № 36 та звільнення позивача з роботи за наказом №4-п було проведене з порушення встановленого законом порядку, а тому вказані накази підлягають скасуванню, а позивач підлягає поновленню на роботі. В задоволенні позову в іншій частині суд вважає з необхідне відмовити з необґрунтованістю вимог. З Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України також на підставі ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1102,40 грн. (551,20 грн.+551,20 грн.), від сплати якого при подачі позову до суду позивач звільнений за законом. Рішення суду в частині поновлення на роботі у відповідності до ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню..

Outcome: partial