Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованості на свою користь за кредитним договором № 2/070МАRД від 26.12.2007 року у розмірі 21 192,21дол. США; з ПАТ Акцент-банк, [PERSON], [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № 2/070МАRД від 26.12.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит 30 600 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.12.2013 року. Проте, в порушення умов договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року; договором поруки № 15YO/2 від 26.12.2007 року, укладеним з поручителем [PERSON], у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17травня 2012 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості була задоволена. Ухвалою суду від 27лютого 2018 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17травня2012 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2018 року витребувано в ПАТ КБ «Приватбанк» оригінал договору поруки № 15YO/2 від 26.12.2007 року, укладеного між ПАТ КБ « ПриватБанк» і [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 2/070МАRД від 26.12.2007 року, укладеного між ПАТ КБ « Приватбанк» і [PERSON]. При новому розгляді справи представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання з'явилися, просили відмовити у задоволенні позову, вказали що [PERSON] договір поруки не підписувала. За даним фактом відкрито кримінальне провадження № 12018040790000211 від 06.02.2018 року і наразі ведеться розслідування. Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача [PERSON] та її представника [PERSON], дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.12.2007року між відповідачем [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») був укладений кредитний договір №2/070 МАRД, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 30\~600 дол. США, зі сплатою за користування ним відсотків 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.12.2013 року. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] договору поруки № 15YO/2 від 26.12.2007 року. Відповідно до п. 4 Договору поруки № 15YO/2 від 26.12.2007 року, у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно п. 12 сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 5 (п'ять) років. Також вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором №43К від 28.02.2008 року, розмір відповідальності 10000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років. Як вказав у позовній заяві позивач та в судовому засіданні представник позивача,у звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № 2/070МАRДвід 26.12.2007року заборгованість за ним станом на 05.04.2012 р. склала 22 445,34 дол. США, в тому числі: 15 731,64 дол. США заборгованість за кредитом; 4 776,61 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 838,43 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 31,33 дол. США штраф (фіксована частина); 1 067,33 дол. США штраф (процентна складова). Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612\~ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно зі статтею 554\~ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування-збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1,2 ст. 554 ЦК України). Оскільки відповідач [PERSON] не виконав зобов'язань за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 4776,61 дол. США. Оскільки заборгованість по процентам за користуванням кредитом є платою за користування грошима, тому вони підлягають стягненню в повному розмірі за правилами основного боргу, виходячи із вищевикладеного позовні вимоги в цій частині законні і підлягають задоволенню. Також позивачем заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості за пенею, нарахованою за неналежне повернення кредиту в розмірі 838,43 дол. США. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до п. 6.1 Кредитного договору № 43 К від 28.02.2008 року, у випадку порушення Позичальником будь якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, а також п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору, строків погашення кредиту передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, а також п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3 даного договору, винагороди передбаченої п.п. 4.5, 4.6 даної Позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Оскільки відповідач прострочив виконання зобов'язань за договором, позовні вимоги в цій частині також законні і підлягають задоволенню. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення штрафів: 31,33 дол. США (фіксована частина) та 1067,33 дол. США (процентна складова), що передбачено п. 6.6 Кредитного договору № 2/070 МАRД від 26.12.2007року, де вказано, що при порушенні Позичальником будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених даним Договором більше, ніж на 120 днів, у зв'язку з чим Банк буде вимушений звернутися в суд, Позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. За положенням ст.\~61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктами 6.1 Кредитного договору передбачено, що у випадку виникнення прострочених зобовязань, Позичальник сплачує Банку пеню, яка нараховується за кожний день прострочення сплати кредиту. Оскільки відповідно до статі 549\~ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі за № 6-2003цс15. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення штрафів не підлягають задоволенню. У звязку з тим, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав умови кредитної угоди, допустив прострочення платежів, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з нього законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Підстав для звільнення відповідачів [PERSON] від сплати зазначеної суми, або зменшення її розміру судом не встановлено. Враховуючи, що згідно до Договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року ПАТ Акцент-Банк поручився перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № 2/070 МАRД від 26.12.2007 року, які останній не виконав, солідарному стягненню з відповідачів ПАТ Акцент-Банк та [PERSON] підлягає заборгованість відповідно до договору поруки у розмірі 10000 грн. 00 коп. З тверджень відповідача [PERSON] вбачається, що остання не підписувала договір поруки, а обставини викладені в позовній заяві в цій частині не відповідають дійсності. Положеннями ст.\~76\~ЦПК України встановлено, що доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, електронних доказів, висновків експертів. Згідно з нормами цивільного законодавства України, цивільні права і обов'язки виникають при настанні певного юридичного факту. Однією з підстав цивільних прав та обов'язків згідно ч. 2 ст.\~11\~ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Однак, всупереч цій нормі закону, АТ КБ «ПриватБанк» не надало суду оригіналу кредитної справи з відповідним оригіналом договору поруки, на який вони посилаються у своїх позовних вимогах. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач як сторона по справі зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень, зокрема щодо виникнення договірних відносин поруки між [PERSON] та [PERSON], на підставі яких він вимагає солідарного стягнення заборгованості, подавши до суду відповідний оригінал договору поруки, оскільки обов'язок щодо подання доказів покладається на сторін. Оскільки, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право. Однак незважаючи на вимогу суду щодо надання для огляду в судовому засіданні оригіналу договору поруки № 15YO/2 від 26.12.2007 року, позивач вказаного документу не надав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зверталася із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України до Дніпровського ВП Камянського ВП, за якою було зареєстровано кримінальне провадження № 12018040790000211 від 06.02.2018 року і наразі ведеться розслідування, в ході якого встановлено, що оригінал договору поруки у кредитній справі відсутній у звязку з втратою його в архіві. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами і задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141ЦПК\~України із відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі по 1 791 грн. 14 коп.

Outcome: partial