Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Спільне Українсько-Великобританське товариство з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини» звернулось до суду з вказаним позовом, уточнивши свої позовні вимоги, просить визнати недійсним договір оренди землі від 24 червня 2019 року, укладений між Приватним підприємством «Соснова» та [PERSON] щодо оренди земельної ділянки із кадастровим номером 3223386600:03:005:0062 та скасувати державну реєстрацію права оренди щодо якого до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис №32202152 від 25 червня 2019 року; визнати недійсним договір оренди землі від 24 червня 2019 року, укладений між Приватним підприємством «Соснова» та [PERSON] щодо оренди земельної ділянки із кадастровим номером 3223386600:04:001:0150 та скасувати державну реєстрацію права оренди щодо якого до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис №32202302 від 25 червня 2019 року. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає про те, що між Спільним Українсько-Великобританським товариством з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини» та відповідачем [PERSON] 14.03.2008 був укладений договір оренди № 91 земельних ділянок з кадастровими номерами 3223386600:03:005:0062 та 3223386600:04:001:0150, загальною площею 2,6441 га строком на 5 років. У відповідності до діючого на момент укладення такого договору законодавства у порядку, передбаченому Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 174 від 02.07.2003 відбулася державна реєстрація договору оренди в Київській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Про це свідчить реєстраційний запис у Державному реєстрі земель від 17.05.2008 № 0408833200114. 20.07.2012 між сторонами вищевказаного договору було укладено додаткову угоду, за умовами якої було продовжено строк дії договору до 01.08.2024. На виконання вимог діючого на той час законодавства, така додаткова угода була зареєстрована в Управлінні Держкомзему у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області 29.12.2008 за №322330004008168 та №322330004008197. Здійснюючи інвентаризацію свого права оренди на земельні ділянки, позивач у липні 2019 року отримав витяги з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки з кадастровими номерами 3223386600:03:005:0062 та 3223386600:04:001:0150 та з`ясував, що відповідач [PERSON] передала ці земельні ділянки в оренду на 49 років іншій особі - приватному підприємству «Соснова», про що було внесені відповідні відомості до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 200532906 та №200531930 від 17.02.2020: земельні ділянки з кадастровими номерами 3223386600:03:005:0062 та 3223386600:04:001:0150. Зазначає, що договори оренди землі, що були укладені між [PERSON] та ПП «Соснова» мають бути визнані в судовому порядку недійсними як оспорювані правочини, а записи про їх державну реєстрацію підлягають скасуванню в зв`язку з порушенням приписів цивільного та земельного законодавства. Зокрема, відповідно до вимог ст. 203,215 та 792 ЦК України оспорюваний правочин може бути визнаний судом недійсним за позовом іншої заінтересованої особи, якщо під час його укладення сторонами він не був спрямований на реальне настання правових наслідків та його умови порушують права іншої заінтересованої особи у користуванні майном (земельною ділянкою) відповідно до договору оренди. Наявність подвійної реєстрації права оренди на одні і ті ж земельні ділянки також не відповідає вимогам законодавства. Право позивача на орендовані земельні ділянки було зареєстроване у встановленому, на час укладення договору оренди та додаткової угоди до нього, законодавством порядку. Посилаючи на вимоги ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач просить скасувати державну реєстрацію права оренди ПП «Соснова» на земельні ділянки з кадастровими номерами 3223386600:03:005:0062 та 3223386600:04:001:0150. Від відповідача приватного підприємства «Соснова» до суду було подано відзив на позов у якому відповідач зазначає про те, що дійсно між [PERSON] та ПП «Соснова» були укладені оспорювані договори. За даними державних реєстрів спірні ділянки не перебували в оренді і державний реєстратор здійснив державну реєстрацію правочину щодо оренди земельних ділянок. Факт належної реєстрації додаткової угоди між позивачем та [PERSON] про продовження строку дії договору оренди має бути предметом дослідження в судовому засіданні, оскільки викликає у ПП «Соснова» сумнів. Такий же сумнів є і щодо самого договору оренди. Також зазначає про протиправність реєстрації додаткової угоди між позивачем та [PERSON] . Управлінням Держкомзему у Переяслав-Хмельницькому районі. Зважаючи на зміст та форму поданих позивачем доказів вважає їх недостатніми для підтвердження позовних вимог, а тому відповідач просив витребувати від позивача певні докази на підтвердження позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до Спільного Українсько-Великобританського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини», третя особа: приватне підприємство «Соснова» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди та скасування її реєстрації та просив визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію додаткової угоди від 20 липня 2012 року до договору оренди землі № 91 від 14 березня 208 року, укладену між СУВ ТОВ «Нива Переяславщини» та [PERSON] . Зазначає про те, що вона не укладала такої угоди і не погоджувала жодних істотних умов такого правочину. У категоричній формі заперечила підписання нею цієї угоди та вважає підпис в угоді від її імені сфальшованим. Оскільки вона не підписувала такої угоди, то вона має бути визнана недійсною, бо не відповідає їй внутрішній волі, бо вона не бажала настання будь-яких правових наслідків, що випливають з такої угоди. Однак, ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26.08.2021 зустрічна позовна заява відповідача [PERSON] була залишена без розгляду відповідно до поданої її представником заяви. Вирішуючи позов по суті суд виходить з такого. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯВ № 510335 від 13.04.2006 [PERSON] належить на праві приватної власності дві земельні ділянки із кадастровими номерами 3223386600:03:005:0062 та 3223386600:04:001:0150, загальною площею 2,6441. Між Спільним Українсько-Великобританським товариством з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини» та відповідачем [PERSON] 14.03.2008 був укладений договір оренди № 91 земельних ділянок з кадастровими номерами 3223386600:03:005:0062 та 3223386600:04:001:0150, загальною площею 2,6441 га строком на 5 років. У відповідності до діючого на момент укладення такого договору законодавства у порядку, передбаченому Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 174 від 02.07.2003 відбулася державна реєстрація договору оренди в Київській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Про це свідчить реєстраційний запис у Державному реєстрі земель від 17.05.2008 № 0408833200114. 20.07.2012 між сторонами вищевказаного договору було укладено додаткову угоду, за умовами якої було продовжено строк дії договору до 01.08.2024. На виконання вимог діючого на той час законодавства, така додаткова угоду була зареєстрована в Управлінні Держкомзему у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області 29.12.2008 за №322330004008168 та №322330004008197. У період строку дії цього договору між приватним підприємством «Соснова» та [PERSON] був укладений договір оренди землі від 24 червня 2019 року щодо земельної ділянки із кадастровим номером 3223386600:03:005:0062 та проведено державну реєстрацію права оренди та до державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис №32202152 від 25 червня 2019 року. Окрім того, був укладений договір оренди землі від 24 червня 2019 року щодо земельної ділянки із кадастровим номером 3223386600:04:001:0150 та проведено державну реєстрацію права оренди та до державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис №32202302 від 25 червня 2019 року. 02.07.2019 державним реєстратором виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області було прийняте рішення про державну реєстрацію та здійснено державну реєстрацію речового права за ПП «Соснова» на земельну ділянку із кадастровим номером 3223386600:03:005:0062 у вигляді права оренди земельної ділянки строком на 49 років. 02.07.2019 державним реєстратором виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області було прийняте рішення про державну реєстрацію та здійснено державну реєстрацію речового права за ПП «Соснова» на земельну ділянку із кадастровим номером 3223386600:04:001:0150 у вигляді права оренди земельної ділянки строком на 49 років. З оглянутого судом у судовому засіданні оригіналу Книги записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі з записами про реєстрацію додаткової угоди від 29.12.2012 щодо оренди позивачем земельних ділянок відповідача [PERSON] вбачається, що і договір оренди і додаткова угода були внесені до цієї Книги і здійснено запис про їх державну реєстрацію. За клопотанням відповідача [PERSON] ухвалою суду від 26.04.2021 у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу на виконання якої було поставлено питання про те, чи виконаний підпис на додатковій угоді від 20.07.2012 до договору оренди землі № 91 від 14.03.2008 [PERSON] чи іншою особою з наслідуванням почерку. Висновком експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 11.06.2021 № 17062/17063/21-32 встановлено, що підпис на вищевказаній додатковій угоді виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів саме [PERSON] . Ухвалою суду від 29.06.2021 провадження в справі було відновлено і 16.08.2021 представник позивача подала до суду заяву про залишення зустрічного позову [PERSON] без розгляду. Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26.08.2021 зустрічна позовна заява відповідача [PERSON] була залишена без розгляду відповідно до поданої її представником заяви. Суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення цивільного та земельного законодавства - норми ЦК України та ЗК України та Закону України «Про оренду землі». Відповідно до приписів частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Презумпція правомірності правочину визначена ст. 204 ЦК України відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні засади цивільного законодавства визначені ст. 3 ЦК України, які передбачають, серед іншого, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість добросовісність та розумність. Частиною другою та третьою статті 13 ЦК України визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Частиною шостою цієї статті передбачено, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною першою статті 203 цього Кодексу визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Зміст права власності включає в себе три складові: права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] на момент вчинення оспорюваних договорів не мала повного об`єму цивільного права (права власності), оскільки була обмежена у праві володіння та користування земельними ділянками; її дії суперечили загальним засадам цивільного законодавства, що визначені в ст. 3 ЦК України - вона проявила недобросовісність. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. За правилами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», недійсним може бути визнано лише укладений договір. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Частиною 4 статті 124 ЗК України визначено, що передачу в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Статтею 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Такі відносини регулюються законом. Законом України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Відповідачем [PERSON] допущено недобросовісну і таку, що порушує права і законні інтереси позивача поведінку, оскільки в період дії договору оренди землі із позивачем, отримуючи орендну плату від позивача, нею було укладено два оспорювані договори. Одна і та ж земельна ділянка не може бути одночасно об`єктом оренди у двох чи більше правочинах, що укладені одночасно чи в період дії одного з них із різними орендарями, оскільки це суперечить правовій природі договору оренди і не може відповідати внутрішній волі особи та суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам і не свідчить про спрямування на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Таким чином, відповідно до приписів ч. 3 ст. 215 ЦК України позивачем пред`явлено позов про визнання недійсними оспорюваних правочинів і у відповідності до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України та ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України договір оренди землі від 24 червня 2019 року, укладений між Приватним підприємством «Соснова» та [PERSON] щодо оренди земельної ділянки із кадастровим номером 3223386600:03:005:0062 та договір оренди землі від 24 червня 2019 року, укладений між Приватним підприємством «Соснова» та [PERSON] щодо оренди земельної ділянки із кадастровим номером 3223386600:04:001:0150 має бути визнаний судом недійсним. Стосовно позовної вимоги про скасування державної реєстрацію права оренди щодо якого до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис №32202152 від 25 червня 2019 року та скасування державної реєстрації права оренди щодо якого до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис №32202302 від 25 червня 2019 року суд зазначає таке. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду (25.03.2020) у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Позивачем не були заявлені вимоги про визнання, зміну чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. Позовної вимоги про визнання за позивачем права оренди на спірні земельні ділянки; про припинення такого права за ПП «Соснова» заявлено не було. Виходячи із змісту частини другої статті 5 та частини першої статті 13 ЦПК України суд констатує відсутність вимог позивача про визнання за ним речового права на спірне майно; наявність передбаченого законом ефективного способу захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду. Отже, в цій частині вимог позивачу слід відмовити з вищевикладених підстав. Вирішення судом питання про судові витрати здійснюється у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено 8 408 грн 00 коп. судового збору за подачу позову. Позовна вимога містила чотири вимоги немайнового характеру, які були оплачені позивачем судовим збором в розмірі 2 102 грн 00 коп. за кожну. Судом задоволено дві вимоги, а у задоволенні решти вимог немайнового характеру відмовлено. Позовні вимоги задоволено на 50 %, а отже відшкодуванню підлягає сума 4 204 грн 00 коп. Такі витрати розподіляються судом пропорційно між відповідачами таким чином: 50 % від суми в розмірі 2 102 грн 00 коп. підлягає стягненню із відповідача [PERSON] , 50 % від суми в розмірі 2 102 грн 00 коп. підлягає стягненню із відповідача ПП «Соснова». Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial