Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до Зарічного районного суду м. Суми із зазначеним позовом до ТОВ «Гранфінресурс» та в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що через термінову потребу в грошах вона звернулась до відповідача, де її запевнили в можливості отримання позики на суму 90000 грн. 30 січня 2014 року між нею та ТОВ «Гранфінресурс» було укладено договір № 225484 від 30.01.2014 року та того ж дня сплатила суму 3150 грн. на рахунок відповідача, проте обіцяну суму позики вона не отримала. Під час чергового візиту до відповідача, їй повідомили, що їй необхідно сплатити черговий щомісячний внесок, нею було сплачено два щомісячні внески на суму 1756 грн.. До цього часу зазначену суму грошей в договорі вона так і не отримала. Просить визнати недійсним договір № 225484 від 30 січня 2014 року та додатки до нього, стягнути з ТОВ «Гранфінресурс» на її користь збитки у розмірі 9812 грн., моральну шкоду у сумі 1000 грн., а разом 10812 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві просить слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судове засідання сторони не з'явились. В зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ст. 197ч. 2 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що 30 січня 2014 року між позивачем та ТОВ «Гранфінресурс» було укладено договір № 225484 від 30.01.2014 року З матеріалів справи вбачається, що за укладеним між сторонами договором відповідач за згодою позивача зобов'язувався вчинити від його імені та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на придбання учасником 90000 грн. на умовах діяльності програми «Альянс Україна», в тому числі сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організовувати та проводити заходи по розподілу грошового фонду та надати відповідну заявлену для придбання суму. Для цього позивач доручив відповідачеві використовувати суми чистих внесків для формування фонду реєстру та його розподілу (а.с.7-9) За цим же договором учасник, поряд із іншим, зобов'язувався сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання угоди та не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу (права на отримання відповідної грошової суми) - адміністративний платіж, а також своєчасно сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор надає заявлені грошові суми, та адміністративні витрати, що є платою за послуги з організації діяльності програми. Відповідно до ст. 4 договору його укладено у двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Цей договір не є поворотною фінансовою допомогою. Всі додатки до нього є його невід'ємною частиною. Підписання угоди є свідченням того, що сторони повністю розуміють її значення та умови, правові наслідки, що вона не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, і що договірні умови є обов'язковими для виконання (а. с. 7). Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до договору його предметом є послуги з формування реєстру учасників програми, метою яких є придбання відповідної грошової суми. Після вчасної сплати чергового загального платежу учасник набуває право брати участь у найближчому заході, коли фонд реєстру є достатнім ( п. 4.1 ст. 4 додатку № 2). Конкретні умови отримання учасником заявленої суми визначені у ст. 5 цього додатку. Адміністратор гарантує учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім всіх умов договору і додатків до нього (ст. 12 додатку № 2). Учасник підтвердив, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника адміністратора, уважно прочитав та зрозумів умови додатку № 2 та правові наслідки, що засвідчив своїм підписом (ст. 13 цього ж додатку). На виконання умов даного договору позивач сплатив одноразовий комісійний внесок у розмірі 3150 грн. (а. с. 6). З наведеного слідує, що предметом оспорюваної угоди є надання учаснику програми «Альянс Україна» адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою отримання заявленої до надання грошової суми. Оплатні послуги адміністратора при виконанні споживачем усіх умов договору забезпечують не можливість, а реальне отримання останнім грошової суми за рахунок фонду реєстру, який формується з чистих внесків його та інших учасників, з наступним повним погашенням цієї суми саме своїми внесками. Тобто кредитні кошти він мав отримати в кінцевому результаті не за рахунок інших учасників. До того ж, відповідно до ст. 9 додатку № 2 при невиконанні обов'язку здійснити необхідні платежі, передбачена окрема відповідальність позивача. Відповідач, у зв'язку з відсутністю у нього ліцензії для здійснення фінансових послуг, не вправі був укладати спірну угоду. Так, пунктом 3 частини 1 ст. 9 Закону «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» унормовано, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема, із надання фінансових послуг. Згідно з пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Такими фінансовими послугами, як зазначено у пунктах 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, вважаються довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Водночас п. 4 ч. 1 ст. 34 даного Закону передбачено, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліценції (ч. 2 ст. 34 вказаного Закону). Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02 червня 2011 року, який введено в дію 09 січня 2012 року) фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону. Оскільки спірний договір між сторонами був укладений 30 січня 2014 року, тобто після 09.01.2013 року, то відповідач на момент укладення договору зобов'язаний був отримати ліцензію, однак не вчинив таких дій. З урахуванням викладеного, позов в частині визнання угоди недійсною і поверненню позивачу сплаченої суми є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 216 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 4906 грн. В іншій частині позову слід відмовити за необґрунтованістю. Так, стягнення сплаченої позивачем суми у подвійному розмірі не ґрунтується на ч. 2 ст. 230 ЦК України, оскільки сплачені нею суми не є збитками, і ці кошти підлягають поверненню позивачу в одинарному розмірі в порядку реституції за наслідками недійсної угоди. Статтею 23 ЦК України передбачається, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Однак, на підтвердження вимог позивач не надав жодних доказів, медичних документів, показів свідків, тому не має змоги встановити глибину страждань позивача. Тому, в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити, оскільки позивач не надав суду переконливих доказів на підтвердження їх заподіяння. Заперечення відповідача проти позову щодо законності вказаного договору, про згоду позивача на його укладення, про відсутність нечесної підприємницької діяльності і пірамідальної схеми по відношенню до позивача, суд знаходить недоведеними, такими, що суперечать викладеним вище обставинам і доказам. На підставі ст. 88 ЦПК України з ТОВ "Гранфінресурс" на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн., так як позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати.

Outcome: partial