Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

позивач звернулася до суду 11 липня 2013 року з позовом, вказавши, що з березня 2001 року по червень 2010 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] та мешкала з ним в належній її матері квартирі по вул. Мусоргського, 18/103 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Протягом усього часу їх спільного проживання вона працювала на керівних посадах, вела підприємницьку діяльність та постійно мала великі заробітки, фактично утримуючи всю родину, в тому числі і відповідача, який вів аморальний спосіб життя. Фактичні шлюбні відносини між ними були розірвані на початку червня 2010 року. Протягом останніх двох з половиною років вона неодноразово пропонувала відповідачу розділити майно, яке було ними набуте за період їх спільного проживання, у добровільному порядку, однак відповідач на поступки не йшов. При зверненні [PERSON] до Дзержинського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області з заявою щодо порушення відносно неї кримінальної справи він визнав факт спільного проживання з нею з 2001 р. по 2010 р. та наявність придбаного за спільні кошти автомобіля. За час їх спільного проживання ними був придбаний автомобіль [NUMBER] у кредит в ПАТ КБ «ПриватБанк». Кредитний договір був оформлений на [PERSON], адресою було вказано місце їх фактичного спільного проживання, перший внесок по кредиту був внесений за рахунок її коштів, знятих з депозитного рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк». В подальшому кредит сплачувався за рахунок спільного бюджету, який складався в основному з її доходів, оскільки відповідач тривалий час сплачував 50% аліментних платежів та роздавав борги. Крім того, за час їх спільного проживання як чоловіка та жінки ними були придбані касетний відеоплеєр «Samsung» SVR-165/SVR-161/SVR-160 вартістю 377 грн.; пилосос «LG V-C5671НТ» вартістю 652 грн.; мясорубка «Moulinex» вартістю 750 грн.; ноутбук «DellVostro 1015» вартістю 5502,65 грн.; телевізор «Philips» вартістю 3099,00 грн.; мобільний телефон «IlluvialPinkNokia» вартістю 2\~199,00 грн. та бурильний молоток для обертального буріння «Makita» вартістю 1800 грн. Загальна вартість придбаного майна складає 14379,65 грн. В середині червня 2010 року відповідач у її відсутність вивіз з їх помешкання все придбане за період спільного проживання майно, яке знаходиться наразі у нього. При вирішенні питання щодо розподілу автомобіля [NUMBER] слід врахувати положення частин 2,3 ст. 70 СК України. В лютому 2011 р. [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння ДТП, постановою суду визнання винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль зазнав значних пошкоджень. Під час проведення авто товарознавчої експертизи визначена вартість вказаного автомобіля, яка складає 33750,85 грн., без спричиненої шкоди авто коштувало б 48867,09 грн., тобто автомобіль повинен бути розподілений наступним чином: загальна вартість 48\~867,09 грн., 1/2 = по 24\~433,50 грн. кожному та від частки відповідача слід відняти вартість нанесеного збитку 15115,15 грн., що складе 9317,35 грн. Тому позивач просить поновити строк для подання позову, визнати спільною сумісною власністю набуте під час фактичних шлюбних відносин майно: автомобіль [NUMBER] 2006 р.в.; касетний відеоплеєр «Samsung» SVR-165/SVR-161/SVR-160 вартістю 377 грн.; пилосос «LG V-C5671НТ» вартістю 652 грн.; мясорубка «Moulinex» вартістю 750 грн.; ноутбук «DellVostro 1015» вартістю 5502,65 грн.; телевізор «Philips» вартістю 3099,00 грн.; мобільний телефон «IlluvialPinkNokia» вартістю 2\~199,00 грн. та бурильний молоток для обертального буріння «Makita» вартістю 1800 грн. Розподілити спільне сумісне майно, визнавши за нею право власності на автомобіль [NUMBER] 2006 р.в., залишивши решту майна [PERSON] Стягнути з відповідача понесені судові витрати (том 1 а.с. 2-5). 04 вересня 2013 року позивач заявлені вимоги уточнила в частині суми судових витрат, які вона просить стягнути з відповідача. Так, судовий збір сплачено нею відповідно до визначеної експертом вартості автомобіля [NUMBER] яка складає 33750,85 грн. та враховуючи вартість побутового рухомого майна, що відповідно до чеків складає 14\~379,65 грн. Крім того, з метою зясування приналежності рухомого майна яке підлягає поділу, а саме автомобіля [NUMBER] вона зверталася до суду з заявою про забезпечення позову, яка була задоволена, одна відповідь з ВДАІ м. Кривого Рогу була отримана лише 02.07.2013 р., тобто строк для подання позову нею пропущено з поважних причин. Позивач просить поновити строк для подання позову, визнати спільною сумісною власністю набуте під час фактичних шлюбних відносин майно: автомобіль [NUMBER] 2006 р.в.; касетний відеоплеєр «Samsung» SVR-165/SVR-161/SVR-160 вартістю 377 грн.; пилосос «LG V-C5671НТ» вартістю 652 грн.; мясорубка «Moulinex» вартістю 750 грн.; ноутбук «DellVostro 1015» вартістю 5502,65 грн.; телевізор «Philips» вартістю 3099,00 грн.; мобільний телефон «IlluvialPinkNokia» вартістю 2\~199,00 грн. та бурильний молоток для обертального буріння «Makita» вартістю 1800 грн. Розподілити спільне сумісне майно, визнавши за нею право власності на автомобіль [NUMBER] 2006 р.в., залишивши решту рухомого майна [PERSON] Стягнути з відповідача на її користь судові витрати: судовий збір в сумі 481,31 грн. та 800 грн. за проведення авто товарознавчої експертизи (том 1 а.с. 76-79). 11 січня 2016 року позивач позов уточнила, просить суд встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з березня 2001 р. по червень 2010 року її та відповідача [PERSON], визнати спільною сумісною власністю набуте під час фактичних шлюбних відносин майно: автомобіль [NUMBER] 2006 р.в.; касетний відеоплеєр «Samsung» SVR-165/SVR-161/SVR-160 вартістю 377 грн.; пилосос «LG V-C5671НТ» вартістю 652 грн.; мясорубка «Moulinex» вартістю 750 грн.; ноутбук «DellVostro 1015» вартістю 5502,65 грн.; телевізор «Philips» вартістю 3099,00 грн.; мобільний телефон «IlluvialPinkNokia» вартістю 2\~199,00 грн. та бурильний молоток для обертального буріння «Makita» вартістю 1800 грн. Розподілити спільне сумісне майно, визнавши за нею право власності на автомобіль [NUMBER] 2006 р.в., залишивши решту рухомого майна [PERSON] Стягнути з відповідача на її користь судові витрати: судовий збір в сумі 1032,52 грн. та 800 грн. за проведення авто товарознавчої експертизи (том 2 а.с. 127-133). 22 вересня 2016 року позивач звернулася до суду з заявою про уточнення позовних вимог, в якій просить суд встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з березня 2001 р. по червень 2010 року її та відповідача [PERSON] Визнати спільною сумісною власністю набуте під час фактичних шлюбних відносин майно: автомобіль [NUMBER] 2006 р.в.; касетний відеоплеєр «Samsung» SVR-165/SVR-161/SVR-160 вартістю 377 грн.; пилосос «LG V-C5671НТ» вартістю 652 грн.; мясорубка «Moulinex» вартістю 750 грн.; ноутбук «DellVostro 1015» вартістю 5502,65 грн.; телевізор «Philips» вартістю 3099,00 грн.; мобільний телефон «IlluvialPinkNokia» вартістю 2\~199,00 грн. та бурильний молоток для обертального буріння «Makita» вартістю 1800 грн. В порядку поділу спільного сумісного майна, набутого під час фактичних шлюбних відносин, визнати право власності на виділити їй ? частку автомобіля [NUMBER] 2006 р.в. Залишити решту рухомого майна [PERSON], стягнувши з відповідача ? частину вартості побутової техніки в рахунок компенсації в сумі 7\~189,82 грн. та вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21104 в сумі 33\~685,00 грн. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати: судовий збір в сумі 1032,52 грн., витрати на правову допомогу в сумі 6\~973 грн. та 2300 грн. за проведення авто товарознавчих експертиз (том 2 а.с. 220-221). У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених в уточненому позові в останній редакції, наполягали на їх задоволенні. Позивач [PERSON] суду пояснила, що проживала з відповідачем однією сімєю з 2001р. по 2010р. Вона була підпри ємцем і тому вирішила купити авто. На час придбання авто вона вже працювала державним виконавцем і заробітна плата в неї була невелика, тому вирішили оформити кредит на придбання автомобіля на імя відповідача. Коли вони припинили спільне проживання, відповідач всі речі, придбані під час спільного проживання. Автомобіль відповідач розбив і він стоїть два роки на стоянці. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнали. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що він зустрічався з [PERSON] як чоловік та жінка, але однією сімєю вони не проживали. Автомобіль він придбав на гроші, які взяв в кредит в банку, кредит сплачував самостійно. Іншого майна, яке вказано в позові, не існує. В договорі кредиту він вказав адресу [PERSON], так як його рідні були проти, щоб він вказував свою адресу. Вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали цієї справи та відмовний матеріал № 1210 від 12.05.2011 р. за заявою [PERSON], суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно акту сусідів від 16.04.2013 р., посвідченого Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Дом-Ком», мешканці квартир № 104, 99 та 113 будинку № 18 по вулиці Мусоргського міста Кривого Рогу Дніпропетровської області підтвердили факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу в квартирі [ADDRESS] в період з березня 2001 р. по червень 2010 р. (том 1 а.с. 10 акт). При дослідженні відмовного матеріалу № 1210 від 12.05.2011 р. за заявою [PERSON] на дії [PERSON] встановлено, що згідно письмових пояснень [PERSON] від 11.05.2011 р., які з його слів записані вірно, про що свідчить підпис заявника в поясненнях, з 2001 р. по 2010 р. він проживав з 2001 р. по березень 2010 р. спільно з [PERSON] Таким чином враховуючи надані судом письмові докази та те, що встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу можливо лише після набрання чинності Сімейного кодексу України, тобто з 01.01.2004р., яким передбачені такі правові взаємовідносини, суд вважає встановленим факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004р. по червень 2010 року [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки про доходи ЗАТ «РК «Євротек» від 28.02.2012 р., [PERSON] працюючи заступником керуючого магазином промислових товарів за період з березня 2008 р. по червень 2009 р. отримала суму доходу в розмірі 54\~519,98 грн. (том 1 а.с. 17 довідка). 02 лютого 2006 р. між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № KRHCAK06140002 (том 1 а.с. 19-20 копія договору). Відповідно до пункту 1.1. зазначеного договору банк надав [PERSON] як позичальнику готівкою через касу на строк до 01.02.2011 р. включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 6\~600 доларів США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 2021,73 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,88%. Відповідно до повідомлення Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 12.05.2011 р., в ПАТ КБ «ПриватБанк» був погашений кредит по кредитному договору № KRHCAK06140002 від 02.02.2006 р. по клієнту [PERSON] (том 1 а.с. 54 копія повідомлення, а.с. 116-219 копії ордерів). В кредитному договорі [PERSON] місцем свого проживання вказав вул. Мусоргського 18/103, тобто місце реєстрації [PERSON] (т.1 а.с.6-7 копія паспорту), що є одним з доказів проживання сторін по справі за однією адресою, тобто однією сімєю. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 01.02.2006 р. та повідомлення віділу РЕР ДАІ з обслуговування м. Кривого Рогу та Криворізького району Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 27.06.2013 р. за [PERSON] зареєстрований автомобіль [NUMBER] двигун № [NUMBER] кузов № ХТА 21104060904679 колір чорний 2006 р.в. (а.с. 21, 23 копія свідоцтва, повідомлення ДАІ). Згідно висновку спеціаліста авто товарознавця № 01-03/13 по визначенню матеріального збитку від 05.03.2013 р. ринкова вартість автомобіля [NUMBER] ідентифікаційний номер ХТА21104060904679 з складає 48867,09 грн., з врахуванням пошкоджень автомобіля та відновлювального ремонту складає 33750,85 грн. (том 1 а.с. 24-38 висновок експерта, а.с. 39 копія протоколу огляду, а.с. 40-47 фото таблиця). Згідно звіту про оцінку майна автотранспортного засобу марки ВАЗ 21104 державний номер [NUMBER] двигун № [NUMBER] кузов № ХТА 21104060904679 від 15.06.2016 р., на підставі приведених даних та зроблених припущень оцінювач вважає, що найбільш вірогідне значення ринкової вартості автотоварознавчого засобу марки ВАЗ21104 державний номер [NUMBER] 2006 р.в. VIN ХТА21104060904679 двигун № [NUMBER] станом на 15.06.2016 р. становить без ушкоджень 44705 гривень без ПДВ, з урахуванням ушкоджень (враховуючи вартість відновлювального ремонту) 11020 гривень без урахування ПДВ (том 1 а.с. 175-204 звіт з додатками). Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із частиною першою статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснює, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактично шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі. Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд встановлює факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. На обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що кредитний договір на придбання автомобіля укладав особисто він, самостійно сплачував кредит, а отже автомобіль належить теж тільки йому. Відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України про визнання права власності не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку можна зробити висновок, що укладення одним з подружжя договору про розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року у справі № 6- 727цс16 та постановах від 7 листопада 2011 року, 16 травня 2012 року та 21 жовтня 2015 року. Тобто кредитний договір на придбання автомобіля укладався в період сумісного проживання, виплати проводилися в період спільного проживання сторін, а отже придбаний автомобіль ВАЗ 21104 є спільною сумісною власністю подружжя. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України). Набуте за час спільного проживання майно (автомобіль ВАЗ 21104; касетний відеоплеєра «Samsung» SVR-165/ SVR-161/ SVR-160; пилосос «LG V-C5671НТ»; мясорубка «Moulinex»; ноутбук «DellVostro 1015», телевізор «Philips», мобільний телефон «IlluvialPinkNokia», бурильний молоток для обертального буріння «Makita») згідно вищезазначеного підлягає поділу та може бути розподілено між сторонами в рівних долях, оскільки зазначений позивачкою розподіл є нераціональним та виділення сторонам окремого рухомого майна та компенсації може порушити права кожного з них на спільно набуте майно. В пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи викладене, суд вважає можливим лише визнати за кожною зі сторін право власності на 1/2 частину спірного майна без його поділу. Згідно частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно частини першої статті 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Так, згідно з розясненнями, що містяться в пункті 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК). Згідно зазначеного склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. Позивачем надано в підтвердження понесених витрат на правову допомогу договір про надання юридичних послуг від 18 травня 2013 р. та додатковий договір від 18 травня 2014 р. (том 2 а.с. 160-162, 163-165), що укладені між нею та [PERSON] як фізичною особою-підприємцем; копія свідоцтва платника Єдиного податку [PERSON] (том 2 а.с. 166); копія виписки з Єдиного державного реєстру ЮО та ФОП щодо [PERSON] (том 2 а.с. 167); копії нотаріально завірених довіреностей від 18 травня 2013 р. та 17 червня 2016 р. (том 2 а.с. 168, 169); копія податкової декларації платника єдиного внеску-ФОП [PERSON] (том 2 а.с. 170-171), розрахунок витрат на правову допомогу [PERSON] відповідно до договору від 18.05.2013 р. зроблений та підписаний [PERSON] (том 2 а.с. 172-173). Однак суду не надані свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю чи документи, які підтверджують, що [PERSON] є фахівцем в галузі права (диплом про закінчення освіти, тощо) відповідно до чинного законодавства. Позивачем не надано відповідного акту фактично наданих, отриманих послуг, складеного саме між нею, позивачем, та її представником згідно вищезазначеного договору про надання юридичних послуг. Крім того, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані, зокрема документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Платіжний документ в справі відсутній, надана декларація не може слугувати документом, що свідчить про оплату гонорару. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, що узгоджується з розясненнями, викладеними в пункті 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10. За таких обставин суд вважає, що витрати понесені позивачем на отримання правової допомоги задоволенню не підлягають. Згідно пункту четвертого частини третьої статті 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати, пов'язані із … проведенням судових експертиз. По справі 05 березня 2013 р. проведено авто товарознавче дослідження № 01-03/13 по визначенню матеріального збитку та 15 червня 2016 р. складено звіт про оцінку майна автотранспортного засобу марки, вартість проведення яких склала 800 грн. та 1500 грн. відповідно та які були оплачена [PERSON] (том 1 а.с. 80, том 2 а.с. 174). Оскільки вимоги щодо поділу майна були задоволені, то відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати по оплаті вказаної експертизи в сумі 2300 грн. Крім того, позивачем сплачено судовий збір при подачі позову в сумі 481,32 грн. (том 1 а.с. 1) та при подачі 11 січня 2016 р. уточненого позову в сумі 551,21 грн. (том 2 а.с. 126). Загальна сума понесених позивачем витрат по сплаті судового збору складає , яка підлягає 1032,53 грн., з відповідача підлягає стягненню сума 1032,52 грн. (481,32 грн. + 551,20 грн.) за вимоги майнового та немайнового характеру.

Outcome: partial