Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 4 (чотири) тисячі гривень щомісячно. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 липня 2013 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як зазначає позивач, подружнє життя з відповідачем не склалось і з червня 2017 року сторони проживають окремо. До листопада 2017 року відповідач висилав по 2 тисячі на утримання дитини. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача на утримання дитини [PERSON] аліменти у розмірі 4 тисячі щомісячно на користь [PERSON] до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, та просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини доходу відповідача. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Частково заперечує позовні вимоги позивача, обставини на які вона посилається вважає частково необґрунтованими та необ'єктивними, просить частково відмовити [PERSON] у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], встановивши розмір аліментів у розмірі ? частки його доходу. Також представник позивача подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності. позовні вимоги визнає частково в межах поданого відзиву на позовну заяву у розмірі 1/4 частини доходу. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON]. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 25 вересня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3\~ст.181 СК України\~визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1\~ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2\~ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини, однак не в тому розмірі, який позивач вказує в прохальній частині позовної заяви, а в розмірі ? частки від доходу відповідача щомісяця. Відповідно до роз'яснень п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2\~ст. 182 СК України. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі ? частки від доходу відповідача щомісяця але не менше 50% прожиткового мінімуму встановлено для дитини відповідного віку щомісячно з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 23 листопада 2017 року. З урахуванням наведеного, суд частково задовольняє позовні вимоги. На підставі викладеного і

Outcome: partial