Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивач 30.11.2016 р. звернулась до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія « УНІКА» про стягнення страхового відшкодування. В обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 10.12.2015 р. позивачем з ПрАТ «СК «УНІКА» укладено договір страхування автомобіля «Тойота» 2013 р.випуску д/н [NUMBER] . 08 червня 2016 р. стався страховий випадок, а саме коли застрахований автомобіль позивача знаходився біля будинку №7 по вул. Каштановій в м.Києві то даний автомобіль був пошкоджений шляхом наїзду іншого автомобіля, який зник з місця дорожньо-транспортної пригоди. Одразу після пригоди була викликана поліція, якою було зафіксовано вказану ДТП, в подальшому 08.07.2016 р. позивач надала вказані документи до офісу відповідача. Звернувшись до профільного СТО позивачем було отримано рахунок фактуру № СМУ00021085 від 08.06.2016р. в розмірі 113096 грн. 93 коп. Однак, відповідачем відмовлено в виплаті страхового відшкодування вказуючи на те, що нею не правдиво вказано обставини щодо факту настання страхового випадку. Враховуючи наведене просила стягнути 113095 грн. 93 коп. та 5000 грн. витрат на правову допомогу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2016 р. справа передана для розгляду судді Войтенко Ю.В. Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва від 05.12.2016 р. позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків. Позивачем усунуто вказані в ухвалі суду недоліки та відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва від 14.02.2017 р. відкрито провадження по справі. 18.04.2017 р. відповідачем подано заперечення проти позову. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 19.04.2017 р. судом залучено до участі в справі в якості третьої особи ПАТ`ВТБ «Банк». Відповідно до розпорядження №1185 від 01.08.2017 р. вказана цивільна справа передана для повторного автоматизованого розподілу між суддями. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2017 р. справа передана для розгляду судді П`ятничук І.В. Згідно до ухвали від 10.08.2017 р. справа прийнята в провадження суддею П`ятничук І.В. 23.11.2017 р. представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просила постановити рішення, яким стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 146643 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування в розмірі 46367 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 25000 грн. вказуючи на те, що згідно висновку експертного дослідження №13966/16-52 від 08.09.2016 р. Київського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено, що з технічної точки зору пошкодження в передній частині автомобіля «Тойота» д/ [NUMBER] могли бути утворені при обставинах вказаних водієм. Згідно рахунку фактури № СМУ00012295 від 15.05.2017 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 146649 грн.71 коп. 16.01.2018 р. представником відповідача подано заперечення з приводу заявлених збільшених позовних вимог. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 29.01.2018 р. по справі за клопотанням представника позивача призначено судову транспортно-трасологічну та автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертній установі - Київському НДІ судових експертиз. Провадження по справі зупинено. На виконання вказаної ухвали суду 18.09.2018 р. надано висновок експертів за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотоварознавчої експертизи. Відповідно до ухвали від 01.10.2018 р. поновлено провадження по даній справі. Відповідно до ухвали від 21.01.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 19.02.2019 р. представником позивача адвокатом Вінс А.І. подано заяву про уточнення позовних вимог. Відповідно до якої позивач [PERSON] просила стягнути суму страхового Позивач в судове засідання не з`явилась, направила до суду свого представника, тому є можливим розгляд справи в її відсутності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи виклдені в позовній заяві. Представник відповідача проти заявлених вимог заперечувала та просила в їх задоволенні відмовити. Представник третьої особи ПАТ «ВТБ Банк», АО «ТАСКОМБАНК» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому є можливим розгляд справи в відсутності вказаного представника Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього иЗакону. Конкретні умови страхування визначаються при укладанні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснювати страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконувати послуги тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2015 р. позивачем з ПрАТ «СК «УНІКА» укладено договір страхування автомобіля «Тойота» 2013 р.випуску д/н [NUMBER] . 08 червня 2016 р. стався страховий випадок, а саме коли застрахований автомобіль позивача знаходився біля будинку №7 по вул. Каштановій в м.Києві то даний автомобіль був пошкоджений шляхом наїзду іншого автомобіля, який зник з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається з матеріалів справи, відносини між позивачем та відповідачем регулюються Законом України "Про страхування". Стаття 6 Закону встановлює, що загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування. Види добровільного страхування, на які видається ліцензія, визначаються згідно з прийнятими страховиком правилами (умовами) страхування, зареєстрованими Уповноваженим органом, а конкретні умови страхування визначаються під час укладення договору страхування. Статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 6.2.4. умов Договору та ст. 25 Закону України «Про страхування», у разі необхідності страховик може робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку. Відповідно до пункту 6.4.6. умов Договору страхувальник зобов`язаний при настанні страхового випадку виконувати дії, передбачені Договором, надавати повну інформацію про причини, обставини страхового випадку, для визначення обставин, наслідків страхового випадку та розміру заподіяних збитків. Пунктом 11.1.3. умов Договору та п. З ст. 26 Закону України «Про страхування» передбачено, що Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо Страхувальник надав неправдиві відомості про факт настання страхового випадку. Таким чином, оскільки на момент відмови в виплаті страхового відшкодування у Страховика був висновок експертного транспортно-трасологічного дослідження від 24.07.2016 р. АК « Укравтоекспертиза» то у суду немає підстав вважати неправомірними дії відповідача щодо відмови в виплаті страхового відшкодування станом на 22.08.2016 р. Щодо розрахунку позивачем розміру страхового відшкодування Відповідно до п. 9.5 умов Договору, розмір страхового відшкодування визначається виходячи з фактичного розміру збитків, завданих ТЗ в результаті страхового випадку, та розрахованого відповідно до умов Договору. Розмір страхового відшкодування не може перевищувати розмір прямого збитку, понесеного Страхувальником (Вигодонабувачем), та розміру страхової суми, зазначеної у Договорі. Розрахунок суми страхового відшкодування визначається на день настання страхового випадку. Відповідно до пункту 1.7. Договору, Страхувальником було обрано Варіант розрахунку суми страхового відшкодування №2 (пункт 10.1.14.1.2.) тобто, розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі калькуляції СТО із застосуванням цін на запасні частини та вартості нормо-години СТО, яка підтримує гарантійні зобов`язання щодо даної марки ТЗ, а також рекомендованих виробником ТЗ нормативів трудоємності ремонтних робіт. Таким чином, розмір збитку по пошкодженому автомобілю було визначено Страховиком на підставі Калькуляції № 00197582 та протоколу огляду даного транспортного засобу від 08.07.2016 року (за підписом Позивача та представника Страховика), виходячи із збитку, заподіяного в результаті настання страхового випадку, та розрахованого у порядку, встановленому законодавством та умовами Договору. Дана калькуляція була складена за допомогою програми «Аудатекс», із застосуванням середньо-ринкової вартості нормо-години завода-виробника згідно «Бюлетеня автотоварознавця», рекомендований Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 p., та вартості запасних частин згідно даних офіційного дилера-імпортера, виходячи з наявних пошкоджень, що відносяться до даного страхового випадку. Згідно Калькуляції, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Тойота» д/н [NUMBER] становить 60 142,13 грн. Щодо доказів, які надав позивач на підтвердження завданого збитку (рахунокфактура), то він не є доказом понесення позивачем збитків, а є лише вказує на те, що вказаним СТО може бути проведено ремонт даного транспортного засобу саме за вказану суму. Крім того, слід зазначити, що подані представником позивача копії даних рахунків фактур, а саме копія на а.с. 4 зроблена таким чином, що не дає можливості зробити висновок про те, що вказані пошкодження отримані саме внаслідок ДТП яка мала місце 08.06.2016 р. Статтею 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Щодо жодної з копії наданих суду представником позивача цього зроблено не було. Слід зазначити також, що згідно з ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Договором страхування (п.1.3) передбачено франшизу за ризиком ДТП - 2% від страхової суми, але не менше 200 Євро (курс Євро на момент випадку 27.4948 грн. за 1 євро), що становить на дату події 5498,96 грн. Таким чином, суд вважає обгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 54643 грн. 17 коп. яке отримано шляхом віднімання від визначеної відповідно до калькуляції вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, що становить 60142 грн. 13 коп. з відрахуванням суми франшизи в розмірі 200 евро, що становить 5498 грн. 96 коп. Відповідно до довідки АТ «Таскомбанк» [PERSON] є позичальником за кредитним договором укладеним 24.12.2013 р. укладеним з ПАТ «ВТБ Банк» за яким 27.03.2017 р. новим кредитором став АТ «ТАСКОМБАНК», станом на 18.03.2019 обліковується заборгованість, строк кредитування до 24.12.2020 р. Відповідно до ст. 985 ЦК страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Відповідно до п. 9.4 підставою для виплати страхового відшкодування не на користь Вигодонабувача є письмова згода Банку/Вигодонабувача. Страховик здійснює страхове відшкодування безпосередньо за заявою Страхувальника без письмової згоди Вигодонабувача лише шляхом безпосередньої оплати вартості послуг сторонніх підприємств (організацій), які надають ці послуги Страхувальнику і необхідність яких викликана страховим випадком (за згодою Страховика) у випадках: б) якщо Страхувальник є фізичною особою та розмір страхового відшкодування за окремим страховим випадком не перевищує 30000 (тридцяти тисяч) гривень. Судом, залучено даного вигодонабувача до участі в справі в якості третьої особи, однак, стягнути дані кошти на користь вигодонабувача відповідно до уточненої позовної заяви від 19.02.2019 р. не є можливим, з наступних підстав. Як вбачається з даної уточненої позовної заяви позивачем ( представником позивача) при її подачі не виконано вимоги ст.49 ЦПК України, а саме вказана заява подана не в строки вказані в п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України так і позивачем не виконано вимоги ч.5 ст.49 ЦПК України щодо направлення копії вказаної заяви іншим учасникам справи, тому суд вважає доцільним не приймати дану заяву до розгляду та повернути її заявнику, про що зазначити в рішенні суду. Також, суд вважає заявлені позивачем вимоги щодо стягнення пені такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано пеню з 22.08.2016 р. в розмірі 46367 грн. тоді як на вказаний час у страховика був висновок експертного транспортно-трасологічного дослідження від 24.07.2016 р. АК « Укравтоекспертиза» який вказував на те, що пояснення позивача щодо виникнення даної ДТП не є спроможними, то у суду немає підстав вважати неправомірними дії відповідача щодо відмови в виплаті страхового відшкодування станом на 22.08.2016 р. Висновок експертного дослідження №13966/16-52 від 08.09.2016 р. Київського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено, що з технічної точки зору пошкодження в передній частині автомобіля «Тойота» д/ [NUMBER] могли бути утворені при обставинах вказаних водієм надано представником позивача лише в судовому засіданні 23.11.2017 р. і вказаний висновок всупереч вимогам ст.95 ЦПК України належним чином представником не оформлено. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення пені. Щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката Вінс А.І. суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (Стаття 133 ЦПК України) Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Позивачем на підтвердження понесених витрат надано оригінал договору №04/10/16 про надання правових послуг адвоката від 04.10.2016 р. однак, вказаний договір не містить визначеної суми адвокатського гонорару ( а.с. 25), також, на підтвердження повноважень представника ( а.с. 36) надано копію довіреності від 14.12.2016 р. та копією договору про надання правових послуг адвоката № 14/12 від 14.12.201666 р. відповідно до якого сума витрат на правову допомогу становить 25000 грн. також в судовому засіданні 30.10.2019 р. представником надано заяву на видачу готівки від 09.10.2019 р. 25000 грн. на ім`я Вінс А.І . Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача на підтвердження вказаних обставин надано акт виконаних робіт від 30.10.2019 р., однак відповідно до п.48 Постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р., витрати на правову мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, в даному випадку представником не подано жодного розрахунку таких витрат, акт виконаних робіт також не містить розрахунку витрат, а надана суду заява не видачу готівки жодним чином не підтверджує понесення даних витрат саме позивачем. Крім того, слід зауважити, що в матеріалах справи не міститься свідоцтво на ім`я Вінс А.М. на право зайняття адвокатською діяльністю. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З наданих суду представником позивача доказів на підтвердження розміру вимог про стягнення витрат на правову допомогу не вбачається їх відповідність з ч.4 ст.137 ЦПК України. У своїй постанові Верховний Суд від 27.06.2018 р. по справі №826/1216/16 зауважив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні заявлених вимог про стягнення правової допомоги. Щодо вимог про стягнення судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням того, що суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial