Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

ДП «Науково-дослідний інститут «Квант» та ДК «Укроборонпром» в особі директора ДП «Науково-дослідний інститут «Квант» Положенцева В.В. звернулись до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним (а.с. 1-5). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2017 р. позов ДП «Науково-дослідний інститут «Квант», ДК «Укроборонпром» до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним було залишено без руху з наданням позивачам строку для усунення недоліків до 13 грудня 2017 року (а.с. 56-57, 58-59). 12.12.2017 р. на виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2017 р. ДП «Науково-дослідний інститут «Квант» подав позов до [PERSON], [PERSON], третя особа ДК «Укроборонпром» (а.с. 68-73) у якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 13.12.2013 р. № 4538, (житловий будинок загальною площею 258,6 кв.м. за адресою [ADDRESS]), посвідчений приватним нотаріусом Литвин Анастасією Сергіївною між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.12.2013 р. (житловий будинок за адресою: [ADDRESS]). Відповідно поданого позову на ухвалу суду про усунення недоліків позовної заяви ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.12.2017 р. у справі за позовом ДП «Науково-дослідний інститут «Квант», ДК «Укроборонпром» до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним виключено з числа позивачів Державний концерн «Укроборонпром», залучено Державний концерн «Укроборонпром» до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (а.с. 82-83). Позовні вимоги мотивовані тим, що між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву та Товариством з обмеженою відповідальністю «Каштанове місто» 21.12.2009 р. було укладено договір оренди № 4771 нерухомого майна, яке належить до державної власності, умовами якого передбачено, що РВ ФДМУ по м. Києву передає, а ТОВ «Каштанове місто» приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення водно-спортивної бази «Імпульс» загальною площею 231,7 кв.м, які розміщені за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, 18 та перебувають на балансі Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант», яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2011р. № 374 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010р. № 1221» включено до складу Державного Концерну «Укроборонпром», є підприємством оборонно-промислового комплексу та має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Також за договором «Про відшкодування витрат» від 21.12.2009 р. № 4771 Товариство з обмеженою відповідальністю «Каштанове місто» відшкодовує Державному підприємству «Науково-дослідний інститут «Квант» земельний податок за користування ділянкою водно-спортивної бази «Імпульс», площею 1,24 га (кадастровий номер 66:438). Під час проведення інвентаризації нерухомого майна комісією ДП «НДІ «Квант» на території водно-спортивної бази «Імпульс» виявлено ряд об'єктів нерухомого майна, які не перебувають на обліку ДП «НДІ «Квант», зокрема житловий будинок площею 258,6 кв м. за адресою м. Київ, вул. Труханівська 18а. Стало відомо, що право власності на житловий будинок загальною площею 258,6 кв.м за адресою [ADDRESS], було набуто гр. [PERSON] за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2010 р. по справі № 2-2502/1/2010. Відповідно до цього рішення суду 08.07.2010 р. здійснено державну реєстрацію права власності на дане нерухоме майно. Проте, вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 1,24 га (кадастровий номер 66:438), яка рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 07.07.1964 р. № 928 відведена організації п/с 24, правонаступником якої є Державне підприємство «Науково-дослідний інститут «Квант», на Трухановому острові в Подільському районі для влаштування водно-спортивної бази «Імпульс». Дозволи на будівництво та згоди відповідними органами щодо набуття права власності на зазначене нерухоме майно [PERSON] не надавалися. Самочинність будівництва і відсутність документів про відведення під нього земельної ділянки підтверджено відмітками в паспорті БТІ виготовленого 07.12.2009 р. на замовлення [PERSON] Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2010 р. у справі № 2-2502/1/2010 визнано, що [PERSON] є власником нерухомого майна тільки на підставі наявності у нього технічного паспорту на нерухоме майно, який не може бути правовстановлюючим документом. Рішенням від 30.05.2017 р. № 22/ц/796/6139/2017 Апеляційний суд м. Києва апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» задовольнив частково, скасував рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2010 р. у справі № 2-2502/1/2010 в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності та ухвалив нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності відмовлено. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Державному підприємству «Науково-дослідний інститут «Квант» стало відомо, що вищезазначене нерухоме майно, за договором купівлі-продажу від 13.12.2013 № 4538, який був завірений приватним нотаріусом Литвин Анастасією Сергіївною, гр. [PERSON] був переданий у власність гр. [PERSON]. Посилаючись на ст. ст. 203, 215 ЦК України позивач зазначає, що рішення суду про надання [PERSON] права власності на нерухоме майно апеляційним судом визнане таким, яке не відповідає нормам матеріального та процесуального права, що свідчить про неправомірне набуття його у власність та є підставою для скасування правочину, а саме договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.12.2013 р. № 4538 (житловий будинок загальною площею 258,6 кв. м за адресою [ADDRESS]) між [PERSON] та [PERSON] Визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.12.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Литвин А.С., між [PERSON] та [PERSON] є підставою для скасування державної реєстрації права власності на вищезазначене нерухоме майно. В судовому засіданні представники позивача ДП «Науково-дослідний інститут «Квант» Гаркуша В.М., Комар Д.Ю. підтримали позов з підстав, викладених у позовній заяві. Представник третьої особи ДК «Укроборонпром» Джелмач О.І в судовому засіданні просив задовольнити позов, пояснив, що спірний договір укладений в порушення норм Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України, будинок відповідачем побудований у природоохоронній зоні, де не може знаходитися. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, представників в судове засідання не направили, своїм правом надати відзив на позовну заяву не скористались. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2010 року визнано за [PERSON] право власності на двоповерховий житловий будинок, загальною площею 258,6 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 18-а, літ. «А» (а.с. 7, 7 зв.). Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 30.05.2017р. рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2010 року в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності відмовлено (а.с 8-10). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.05.2017 р. встановлено, що земельна ділянка на якій [PERSON] самовільно збудовано житловий будинок господарським шляхом належить на праві власності державі та знаходиться на праві постійного користування у ДП «НДІ «Квант». Рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих № 928 від 07.07.1964 відведено організації п/с 24, правонаступником якої є ДП «НДІ «Квант», земельну ділянку площею біля 1 га. на Трухановому острові в Подільському районі для влаштування водно-спортивної бази (а.с. 11). Згідно Статуту Державного підприємства «НДІ «Квант» у новій редакції, позивач є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та переданим в управління Державного концерну «Укроборонпром». Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання (а.с. 78-79 зв.). Відповідно довідки ДП «НДІ «Квант», наказом Міністерства радіоелектронної промисловості № 160сс від 24.03.1966 організація п.с.24 перейменована в Київський науково-дослідний інститут радіоелектроніки. Наказом Міністра суднобудівної промисловості СРСР № 0197 від 07.05.1973 р. Інституту присвоєна відкрита назва Науково-дослідний інститут «Квант». На балансі ДП «Науково-дослідного інституту «Квант» обліковується водно-спортивна база «Імпульс», яка розташована на земельній ділянці площею 1,24 га за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 18-а, на якій розміщений гостьовий будинок загальною площею 231,7 кв м. (літ. «А»). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 18-а, зокрема, зареєстровано право власності сторонніх осіб на цей об'єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок за вказаною адресою належав на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2010 р. (а.с. 36-37). Разом з тим, 13.12.2013 р. на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. за реєстровим № 4538, власником спірного будинку є [PERSON] (а.с. 36). Відповідно до ч. 1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його сторонами вимоги про те, що зміст такого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу майна належить його власнику. Як зазначено вище, на момент укладення договору купівлі-продажу від 13.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] власником спірного майна був [PERSON] на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2010 року. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту порушених цивільних прав є відновлення становища, яке існувало до порушення. Оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.05.2017 р. рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2010 року скасовано, при цьому скасовано право власності [PERSON] на житловий будинок, загальною площею 258,6 кв.м. за адресою м. Київ, вул. Труханівська, 18-а, тому укладений між відповідачами договір купівлі-продажу від 13.12.2013 р. є недійсним. При цьому суд також враховує наступні обставини. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.05.2017 р., що також підтверджується матеріалами справи, встановлено, що житловий будинок № 18-А по вул. Труханівська збудований на земельній ділянці кадастровий номер 66:438, що належить на праві власності державі та знаходиться в користуванні позивача, будівництво проведене самовільно, дозволи на забудову та згоди місцевих органів влади і землекористувача щодо набуття права власності на вказане на рухоме майно [PERSON] не надавалися, у технічному паспорті на будинок також вказано, що документи на відведення земельної ділянки не подані, об'єкт не прийнятий в експлуатацію, розпорядження про присвоєння поштової адреси в БТІ не подано, дозвільна документація на будівництво в БТІ не подана (а.с. 38-41). Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Вищого Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, правочини, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначені статтею 228 ЦК, є такі, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України ); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Також судом встановлено, що спірний будинок побудований в межах прибережної захисної смуги річки Десенка (Чорторій), що підтверджується Схемою планувальних обмежень та зон охорони об'єктів культурної спадщини, Витягом служби містобудівного кадастру щодо чинних містобудівних регламентів та інших умов провадження містобудівної діяльності, містобудівних умов та обмежень щодо певної території, а також наявних вимог та обмежень щодо використання земельних ділянок і розташованих на них об'єктів нерухомості, в т.ч. викопіювання із містобудівної документації (а.с. 32-33 зв.). Вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги (ч. 1 ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України). Відповідно положень ч. 1 ст. 61; п. г) ч. 2 ст. 61 ЗК України та ч. 1 ст. 89; п. 4) ч. 2 ст. 89 ВК України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Отже, спірний правочин порушує публічний порядок, укладений з порушенням вимог закону, тому є нікчемним. Разом з тим, нікчемний правочин не потребує визнання його недійсним судом. У зв'язку з цим у частині заявлених вимог про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору купівлі-продажу будинку від 13.12.2013 року слід відмовити у зв'язку з нікчемністю спірного правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно п. 5 постанови Пленуму Вищого Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" правовим наслідком вчинення правочинів щодо нерухомого майна, крім його передачі, також є внесення відповідних реєстраційних записів до Державного реєстру прав. У даному випадку правовим наслідком укладення нікчемного договору купівлі-продажу від 13.12.2013 р. стало внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно номеру запису про право власності 3844057. Відновлення становища, яке існувало до порушення, потребує скасування реєстраційного запису в Державному реєстрі прав, який був зроблений у зв'язку із вчиненням такого нікчемного правочину. Отже, оскільки суд дійшов висновку що договір купівлі-продажу нерухомого майна (житловий будинок загальною площею 258,6 кв. м за адресою [ADDRESS]) від 13.12.2013 р. укладений між [PERSON] та гр. [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Литвин А.С. за реєстровим № 4538, є нікчемний, позовні вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності на житловий будинок м. Київ, вулиця Труханівська, будинок 18-а на ім'я [PERSON], проведеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. на підставі цього договору є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також з відповідачів слід стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави, а саме в сумі по 800 грн. з кожного.

Outcome: partial