Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У липні 2021 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 07 березня 2019 року між ними було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримав у позику від позивача 6 700 доларів США. Факт укладання даного договору був оформлений розпискою від 07.06.2019 року зі строком повернення 10 квітня 2019 року. Після спливу строку виконання зобов`язання відповідач зазначені кошти не повернув та на час звернення до суду за всіма грошовими зобов`язаннями відповідач винен позивачу 6 700 доларів США. Станом на 22.07.2021 року курс валют, встановлений Національний Банком України складає 27, 2405 грн. за 1 долар США, отже 6 700 доларів США в еквіваленті становить 182 511,00 грн., а також інфляційних втрат за весь час прострочення виплати в розмірі 24 543,20 грн. та 3% річних в сумі 12 495 грн. 75 коп. З метою досудового врегулювання позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу повернення боргу, однак відповідач ігнорує виконання ним своїх обов`язків, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача грошову суму за договором позики в сумі 6 700 доларів США, 37 038 грн.95 коп. та судові витрати у сумі 2 195 грн. 50 коп. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судових повісток, через оголошення на сайті суду та sms-повідомлення, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, ним не використано наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ухвали про відкриття провадження від 24.07.2021 року (а.с.14), справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та відповідачем 07.03.2019 року було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримав у позику від позивача 6 700 доларів США. Факт укладання даного договору був оформлений розпискою від 07.03.2019 року зі строком повернення 10.04.2019 року (а.с.23). До теперішнього часу гроші відповідачем не повернуто, що підтверджується наявністю розписки у позивача. V. Оцінка суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 509 ЦК України, передбачено що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З частини 2 ст. 615 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 1046, 1047 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15, в якій зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Як встановлено в судовому засіданні між сторонами було укладено договір позики: 07.03.2019 року, який укладений у формі, передбаченій ст. 1047 ЦК України, тобто відповідають законодавству. Строк виконання зобов`язання за договором, зазначений ст. 530 ЦК України - передбачений до 10.04.2019 року. Разом з тим, відповідач до теперішнього часу умови зобов`язання не виконав. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 зроблено висновок по застосуванню статті 545 ЦК України і вказано, що у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Судом встановлено, що у боржника відсутній борговий документ чи розписка про виконання ним своїх зобов`язань повністю або частково, такий документ знаходиться у позивача, а отже зобов`язання про повернення грошей позивачу, відповідачем не виконано. При визначені суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України, гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України, закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. Гривневий еквівалент іноземної валюти,що підлягає стягненню, визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання, яким є дата зарахування коштів на рахунок стягувача або видачі йому готівки. Таким чином, визначаючи характер грошового зобов`язання за борговою розпискою від 07.03.2019 року, суд вважає за необхідне стягнути з боржника суму заборгованості саме в іноземній валюті, без визначення її за офіційним курсом НБУ еквіваленту у національній валюті України. Оскільки зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, може внести двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Аналогічна позиція, викладена в постанові Великої палати Верховного суду від 04.07.2018 року по справі №761/12665/14-ц (Провадження № 14-134цс18). Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за борговою розпискою від 07.03.2019 року, в іноземній валюті, а саме у розмірі 6 700 доларів США. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України наслідком порушення позичальником грошового зобов`язання за договором позики є застосування наслідків, передбачених ст.625 ЦК України(стягнення боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних). Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Процентна ставка 3% річних розраховується за такою формулою: (проценти) = (сума боргу) х (процентна ставка)/100% х (кількість днів) / (кількість днів у році). Суд погоджується з розрахунком наданим позивачем. Період розрахунку: з 11.04.2019 року по 31.12.2019 року - 265 днів (проценти) = 182 511,00 (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка)/100% х 265 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 3 975,24 грн. Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року - 366 днів (проценти) = 182 511,00 (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка)/100% х 366 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 5 475,33 грн. Період розрахунку: з 01.01.2021року по 22.07.2021 року - 203 днів (проценти) = 182 511,00 (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка)/100% х 203 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 3 045,18 грн. 3 975,24 грн. + 5 475,33 грн. + 3 045,18 грн. = 12 495,75 грн. (загальна сума заборгованості). Таким чином підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 12 495 грн. 75 коп. Стосовно вимог про стягнення інфляційних втрат, суд виходить з наступного. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного суду України від от 01.03.2017 № 6-284цс17, 761/1617/15-ц. Суд установив, що між сторонами виникли правовідносини на підставі розписки від 07.03.2019 року, за змістом якої [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті - 6 700 доларів США. За встановлених обставин вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 195 грн. 50 коп., які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату (а.с.11). На підставі викладеного та

Outcome: partial