Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, просить суд визнати протиправними дії в.о. державного нотаріуса Таращанської державної нотаріальної контори Калітенко Л.Б. щодо неприйняття до уваги відмови покійного [PERSON] від своєї частки у спадщині, яка відкрилася після смерті [PERSON] , 1941 року народження , на користь рідної сестри [PERSON] ; визнати дійсною відмову [PERSON] від своєї частки у спадщині, яка відкрилася після смерті [PERSON] , 1941 року народження , на користь рідної сестри [PERSON] та зобов`язати в.о. державного нотаріуса Таращанської районної державної нотаріальної контори Калітенко Л. Б. врахувати її при розподілі часток у спадщині; зобов`язати в.о. державного нотаріуса Таращанської державної нотаріальної контори Калітенко Л.Б. провести перерозподіл спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , 1941 року народження , з урахуванням відмови покійного [PERSON] від своєї частки у спадщині на користь рідної сестри [PERSON] ; звільнити її від сплати судового збору відповідно до наданих пільг, як інваліду другої групи. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] , 1941 року народження , який був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . Після своєї смерті спадкодавець заповіту не залишив, спадкоємці першої черги згідно ст. 1261 ЦК України відсутні. Спадкоємцями за законом другої черги відповідно до ст. 1262 ЦК України є: 1) вона - [PERSON] , як сестра померлого [PERSON] - на 3/8 частки спадкового майна (з урахуванням 1/8 частки, від якої відмовився племінник спадкодавця [PERSON] ), 2) [PERSON] - на 5/8 часток спадкового майна (з урахуванням 1/4 частки, від якої відмовились племінники спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , та 1/8 частки, від якої відмовилася племінниця спадкодавця [PERSON] ), 3) брат спадкодавця [PERSON] , який на день смерті покійного [PERSON] проживав в Автономній республіці Крим та який 28.12.2017 року відповідно до «свидетельства о смерти» [NUMBER] виданого «Красногвардейским районным отделом записи гражданского состояния Департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Республики Крым» та рішення Таращанського районного суду Київської області від 07.03.2018 № 379/231/18 помер, місце смерті: Україна, Автономна Республіка Крим, Красногвардійський район, село П`ятихатки, і який відмовився від належної йому долі у спадщині на її (позивача) користь. Відмову, вже покійного, [PERSON] на вимогу в.о. державного нотаріуса Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. вона отримала, і відмова завірена нотаріусом Червоногвардійського районного нотаріального округу Республіки Крим. За наполяганням в.о. державного нотаріуса Калітенко Л. Б. вона змушена була двічі їздити до Автономної Республіки Крим, оскільки вона запевнила позивача, що цього буде достатньо для остаточного визначення її частки у спадковому майні після смерті спадкодавця [PERSON] . Відмову [PERSON] вона отримала та передала до спадкової справи, але в.о. державного нотаріуса Таращанської районної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б., всупереч своїм же словам, відмовилась приймати по уваги цю відмову, відповідно відмовилась збільшувати її частку у спадковому майні, про що її було надано роз`яснення. Тільки після двох поїздок позивача [PERSON] повідомила останню, що в такий спосіб посвідчена відмова [PERSON] від своєї частки у спадщині, не є дійсною, оскільки він проживає на тимчасово окупованій території. Вважає, що державний нотаріус повинна була пояснити порядок відмови від спадщини в такий спосіб, який би мав юридичну силу на території України, тобто простіше, вона повинна була підказати, що посвідчення відмови повинно було відбуватися на території, юридично підпорядкованій Україні. Адже [PERSON] - був громадянином України і мав український паспорт. Тож, вважає, що саме нотаріус мав їй пояснити порядок оформлення відмови від частки у спадковому майні особи, що проживає на тимчасово окупованій території, але [PERSON] цього не зробила. Аргументація в.о. державного нотаріуса Калітенко Л.Б. ґрунтується на тому, що заява [PERSON] про відмову від своєї частки у спадщині була посвідчена нотаріусом Червоногвардійського районного нотаріального округу Республіки Крим. До речі, відмову у здійсненні нотаріальних дій [PERSON] чомусь посвідчила печаткою Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області. Разом з тим, покійний [PERSON] неодноразово підтверджував свою думку про відмову від своєї частки у спадковому майні померлого [PERSON] , оскільки жив він досить далеко, з іншими родичами дуже давно не спілкувався, і йому достеменно було відомо про те, що вона (позивач) в період хвороби померлого [PERSON] весь час за ним доглядала, допомагала йому по господарству, отримавши від нього доручення, вирішувала всі життєві питання по мірі необхідності. Під час хвороби покійного [PERSON] саме вона, а ніхто інший відвідувала лікарню з приводу його хвороби, при госпіталізації з хворим неодноразово передавала в приймальне відділення гроші, за власний рахунок здійснювала всі витрати щодо проведення церемонії поховання останнього. Покійний [PERSON] , надавши заяву про відмову від своєї частки у спадщині, розумів і знав про такий стан справ, і виявив свою волю на користь позивача. Враховуючи той факт, що територія, на якій покійний брат проживав та помер є окупованою, і з огляду на його стан безпорадності, в інший спосіб брат не міг оформити свою заяву про відмову від своєї частки у спадковому майні після померлого [PERSON] . Вважає, що відмова від спадщини, надана покійним [PERSON] , який був громадянином України та на території України помер, не супееречить законодавству України, відповідає всім іншим вимогам до офіційного документа. Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву у якому він зазначає, що відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Оскарження нотаріальної дії може мати місце у випадку, якщо особа вважає її вчинення неправомірним або таким, що не відбулося. У такому разі предметом спору буде правомірність вчинення нотаріальної дії, питання про визнання її недійсною або невчиненою. Вказує, що правомірність вчинення нотаріальної дії існує доти, доки інше не доведено в судовому порядку. Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов`язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов`язково обґрунтовуватися причини такої відмови. Однак, виходячи зі змісту позовної заяви, ні нотаріальна дія, ні відмова у її вчиненні не оскаржується позивачем. У зв`язку із заявою [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] брата - [PERSON] з урахуванням заяви про відмову від прийняття спадщини [PERSON] на користь позивача, в цей же день нею, [PERSON] , в.о. завідувача Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області було надано роз`яснення про неможливість видачі такого свідоцтва, а саме з урахуванням вищевказаної заяви-відмови, оскільки вона не відповідає законодавству України та запропоновано звернутися до суду для вирішення даного питання. Також, на заяву від 10.02.2017 з аналогічним попередньому змісту, позивач звернулася повторно, на що нею цього ж дня було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій детально та обґрунтовано згідно діючим законам України було роз`яснено причину такої відмови. Однак, вказані вище роз`яснення та постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії в суді не оскаржувались, більше того позивач не додала до додатків своєї позовної заяви дану постанову. Так, нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста заінтересованість: саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Додатково зазначає, що нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією. Склад сторін у цивільному процесі завжди зумовлено особливостями матеріальних правовідносин, які є предметом розгляду і вирішення у цивільній справі. Тому, у разі визначенні цивільного процесуального статусу нотаріуса у справах щодо оформлення спадщини, а також з того, що відповідати, тобто виконувати визначені судовим рішенням обов`язки, можуть лише суб`єкти цих правовідносин. З огляду на це вважає, що позивач не вірно визначила нотаріуса як відповідача у даній справі, адже нотаріус не є учасником спірних матеріальних правовідносин між сторонами і своїми діями або їх припиненням самостійно не може вплинути на поновлення порушеного, невизнаного або того, яке оспорюють, права позивача. А отже, відповідачем у зазначених справах повинні бути інші спадкоємці. Таким чином, нотаріус не стає безпосереднім учасником матеріальних правовідносин, факт виникнення, зміни чи припинення яких він посвідчував, і до нього не можна пред`являти позовних вимог і залучати його як відповідача у цивільних справах, що виникають з відповідних матеріальних правовідносин, - він лише посвідчує певні правочини, засвідчує певні документи, приймає документи на зберігання, вчиняє протести, виконавчі написи тощо. З огляду на викладене вважає, що нотаріус може бути відповідачем у справах лише в разі оскарження відмови вчинення нотаріальної дії, а тому вважає даний позов щодо визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії є недоцільним, тим паче в той час коли позивач отримувала як роз`яснення так і постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та прохали його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в зв`язку з великою завантаженістю в роботі та веденням нотаріусом двох нотаріальних контор (Таращанської РДНК та Рокитнянської РДНК). У відзиві на позовну заяву зазначає, що при винесенні рішення повністю покладається на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] - адвокат Марущак Я.В судовому засіданні прохав відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що при спадкуванні після померлого [PERSON] спадкоємцями були не тільки його брати й сестри, які були живі на день його смерті, а також діти його інших братів та сестер, з тих братів та сестер, які померли раніше [PERSON] Відповідно до ч.3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Крім того, Верховним Судом за результатами розгляду касаційної скарги підтверджено невідповідність законодавству України відмови від спадщини [PERSON] До того ж відмова від спадщини підписана не самим [PERSON] , а невідомою особою, нібито з причин хвороби [PERSON] Однак, ніяких даних, підтверджуючих право особи підписувати за [PERSON] не надано. У [PERSON] ще було півроку до його смерті для звернення до нотаріуса на території України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, проте направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує, просить відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, проте направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує, просить відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, проте направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує, просить відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суду не повідомив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що після смерті [PERSON] , позивачка підходила до неї з проханням направити електронного листа від її імені на адресу органу місцевого самоврядування в Автономну Республіку Крим. Також вона повторно направляла електронного листа. На її електронну адресу прийшла оформлена відмова [PERSON] від спадщини на користь позивачки. Бланк був ще український, але печатка органу російського органу самоврядування. Вона роздрукувала цей документ та передала позичці. Їй достовірно відомо, що позивачка двічі їздила в Крим. Зі слів позивачки їй відомо, що нотаріус запропонувала останній з`їздити у Крим. Заслухавши думку сторін по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який до дня смерті проживав по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. За життя спадкодавець заповіту не залишив. Спадкоємці за законом першої черги згідно ст. 1261 ЦК України відсутні. Спадкоємцями за законом другої черги згідно ст. 1262 ЦК України є позивач, [PERSON] (третя особа) та [PERSON] (рідні сестри та брат спадкодавця). Інші спадкоємці, племінники спадкодавця: [PERSON] відмовився від своєї частки в спадковому майні померлого на користь [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини за законом після смерті дядька [PERSON] на користь [PERSON] Після відкриття спадщини померлого [PERSON] позивач та [PERSON] (третя особа) звернулися до державного нотаріуса із заявою щодо одержання свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач надала державному нотаріусу заяву посвідчену нотаріусом Красногвардійського районного нотаріального округу Республіки Крим, Російської Федерації від 25.03.2016, в якій зазначено, що [PERSON] , зареєстрований в [ADDRESS] Красногвардійського району Республіки Крим, відмовляється від своєї частки в спадковому майні померлого [PERSON] на користь [PERSON] Дана заява підписана від імені [PERSON] [PERSON] , громадянкою Російської Федерації, в зв`язку з тим, що [PERSON] хворіє хворобою Паркінсона (а.с.42). 05.05.2016 позивачу державним нотаріусом було надано роз`яснення щодо неможливості прийняття до уваги заяви [PERSON] , оскільки вона не відповідає вимогам законодавства держави Україна та рекомендовано звернутися до суду для встановлення дійсності заяви (а.с.43-44). Постановою від 10.02.2017 року в.о. державного нотаріуса Таращанської районної державної нотаріальної контори було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що позивач претендує на більшу частку у спадковому майні, а нотаріусом не може бути прийнята до уваги заява [PERSON] Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.08.2017 року у справі № 379/439/17 і не потребують доказування. (а.с.158-162). Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 07.03.2018 по справі № 379/231/18 встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця села Круті Горби Таращанського району Київської області, який помер [INFO] , місце смерті: Україна Автономна Республіка Крим Красногвардійський район село П`ятихатки на підставі свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого "Красногвардеским районным отделом записи гражданского состояния Департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Республики Крым» (а.с.45-46). Відповідно до витягу від 11.04.2018 року № 00019924998 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, долученого до матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] , місце смерті: Україна, Автономна Республіка Крим, Красногвардійський район, с. П`ятихатки. Таращанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану 11.04.2018 видано свідоцтво про смерть [PERSON] Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.06.2018 року, долученого до матеріалів справи, спадкоємцем [PERSON] є позивач [PERSON] Це є непрямим доказом наявності волевиявлення [PERSON] на відмову від спадщини на користь позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або не законність набуття права власності не встановлено судом. Так, згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст. 4 Закону на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно ст. 9 Закону державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до положень ст. 47 Закону України «Про нотаріат» для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. Згідно п. 1 ст. 49 Закону нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Суд встановив преюдиційність факту, що заява [PERSON] про відмову від спадщини на користь позивача не відповідає вимогам статтей 1273, 1274 ЦК України (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 25.03.2019 у справі № 379/439/17 провадження № 61-7140св18). Однак, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 22.10.2018 у справі № 235/2357/17 (адміністративне провадження № К/9901/2383/17). Отже, суд ніяким чином не ставить під сумнів преюдиційність факту, що заява [PERSON] про відмову від спадщини на користь позивача не відповідає вимогам статтей 1273, 1274 ЦК України, однак вважає за необхідне враховувати відмову від спадщини на користь позивачки при розподілі спадщини. В даному випадку суд приходить до висновку, що втручання в права людини у вигляді не визнання державою відмови [PERSON] від спадщини на користь позивачки є законним, має легітимну мету, однак не є необхідним в демократичному суспільстві. За таких підстав заява [PERSON] про відмову від спадщини є підтвердженням відмови від своєї частки у спадщині, яка відкрилася після смерті [PERSON] , 1941 року народження , на користь рідної сестри [PERSON] . Позов не підлягає до задоволення в частині визнання протиправними дії в.о. державного нотаріуса Таращанської державної нотаріальної контори Калітенко Л.Б. щодо неприйняття до уваги відмови покійного [PERSON] від своєї частки у спадщині, яка відкрилася після смерті [PERSON] , 1941 року народження , на користь рідної сестри [PERSON] , оскільки як встановлено у судовому засіданні дії нотаріуса були законними. Стосовно позовних вимог про зобов`язання в.о. державного нотаріуса Таращанської державної нотаріальної контори Калітенко Л.Б. провести перерозподіл спадщини суд зазначає, що дана вимога є передчасною та задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Згідно ст. 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Тобто, перерозподіл спадщини є повторним розподілом спадщини між спадкоємцями у випадку, коли після первісного її розподілу в натурі спадщина буде прийнята іншими спадкоємцями, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, або ж на підставі рішення суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (частини 2, 3 ст. 1272 ЦК України) чи в інших випадках, коли певні обставини є підставою для перерозподілу спадщини. Однак, первісний розподіл спадщини в натурі наразі не здійснено. Враховуючи викладене,

Outcome: partial