Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути відповідно до укладеного договору № б/н від 13.07.2011 року з [PERSON] заборгованість по кредитному договорі в розмірі у розмірі 25414.33 грн. за кредитним договором № б/н від 13.07.2011 року , який складається з наступного: 334.38 грн. - заборгованість за кредитом; 19162.61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4230.94 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1186.40 грн. - штраф (процентна складова); судові витрати у розмірі 1600.00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач та її представник позов не визнали вказуючи, що термін дії картки закінчився і тому позивач звернувся безпідставно з позовом про нарахування процентів, комісії та штрафу після закінчення строку кредитування. Крім того відповідач зазначає ,що 03.07.2011 року їй була видана картка термін якої закінчився в сьомому місяці 2013 року, а з позовом позивач звернувся лише 20.02.2017 року то б то з порушенням строку давності звернення до суду. Ухвалою суду від 01.03.2017 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду. Заочним рішенням від 04.05.2017 року було задоволено позовні вимоги. Ухвалою суду від 27.09.2018 року скасовано заочне рішення та призначено до розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи суд находить позов який підлягає задоволенню частково. Встановлено, що відповідач отримала кредит у розмірі 3100.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 1 ст.631 ЦК України). Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що і підтверджується матеріалами справи, що 13.07.2011 року відповідач подала банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та оформлення на її ім`я кредитної картки. Представник Банку уточнив, що було видано кредитну картку «Універсальна». Підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердила факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодилась з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які затверджені 06 березня 2010 року, Тарифами банку, (а.с.6,7,8-12). З довідки банку та фотознімку відповідачки з програмного комплексу вбачається, що відповідачці була видана кредитна картка № [NUMBER] , яка почала діяти з 13.07.2011 року та мала термін дії до останнього дня місяця 11.2014 року(а.с.93,94). Випискою по рахунку підтверджується, що відповідач користувалась кредитними коштами. Дійсність кредитного договору в установленому законом порядку відповідач не оспорювала. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Відповідно до пунктів 3.1.1 та 33.1.3 Правил користування платіжною карткою карта дійсна до останнього календарного дня вказаного в картці місяця і по закінченню строку дії картки банк продовжує строк дії картки шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, якщо від клієнта не надійшла письмова заява про закриття карткового рахунку. 3 01.01.2013 року позивачем змінено порядок нарахування відсотків за користування кредитом, зокрема до бази розрахунку включено вже нараховані відсотки та санкції за несвоєчасне виконання зобов`язань, а також процентну ставку визначено на рівні 30 % (менше від встановленого договором 36.00%), з 01 вересня 2014 року - 34,80%(менше від встановленого договором 36.00%) ,а з квітня 2015 року 43,20%(а. с. 4-5). Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту фактично отриману позичальником. Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Як свідчить довідка про умови кредитування, відповідач отримала кредит за відсотковою ставкою 36,00% в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, право банку збільшувати процентну ставку та умови такого збільшення в цій довідці не передбачено. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. За таких обставин, виходячи з відсутності письмової згоди відповідача на збільшення процентної ставки, наведений Банком в розрахунку розмір заборгованості за процентами в сумі 19 162,61 грн. є неправильним, проценти необхідно нараховувати виключно на тіло кредиту за процентною ставкою 36,00% на рік, а в разі зменшення як то зазначено в розрахунку до 30,00% та 34,80 % то б то нижче вказаного в договорі на думку суду нараховується відповідно до вимог банку але не більше зазначеного в договору проценту. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки зазначено листопад 2014 року включно, тому відповідач повинна сплатити проценти у межах погодженого сторонами строку кредитування то б то по листопад 2014 року включно як зазначено в позовній заяві, враховуючи заборгованість за тілом кредиту 334 грн. 38коп. за процентною ставкою 36,00% на рік, а в разі зменшення як то зазначено в розрахунку до 30,00% та 34,80 % то б то нижче вказаного в договорі на думку суду нараховується відповідно до вимог банку але не більше зазначеного в договору проценту за період з 13.07.2011 року по 30.11.2014 року в розмірі 1137 грн.68 коп. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15. Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. У задоволенні вимог про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 4 230,94 грн., а за період з 13.07.2011 року по 30.11.2014 року становить відповідно до розрахунку 1 630 грн.94 коп. , суд вважає за необхідне, відмовити, в зв`язку із забороною подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Статтею 141 ЦПК України, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог(в редакції 2017 року). Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" судовий збір підлягає розподілу пропорційно задоволеним вимогам, незалежно від того, за якою ставкою сплачувався судовий збір. Вимоги ст. 141 ЦПК України не суперечать обставинам щодо стягнення судового збору, викладеним в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 3158 грн.46 коп. тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 198 грн.84 коп. (3158 грн.46 коп. х 100% : 25 414 грн. 33 коп. х 1 600 грн.). На підставі ст.ст. 509, 525, 526, 610, 625, 626, 631, 1046, 1047, 1049, 1050,1058,1060, 1061 ЦК України, ст.ст. 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та

Outcome: partial