Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю, встановлення графіку відвідування дитини по понеділках з 12:00 до 20:00, стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1 779, 00 грн. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, на даний час в Києво-Святошинському районному суді Київської області розглядається справа про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. Відповідач з червня 2019 по вересня 2019 участі у вихованні та утриманні сина не приймав, спільний син знаходився на утриманні позивачки та її батьків, однак надалі з вересня 2019 почав навідуватись до сина понеділках, а відтак позивачка з урахуванням інтересів малолітнього сина звернулась до суду з позовом. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2020 року вищевказану позовну заяву передано на розгляд за територіальною підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. 12.08.2020 справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2020 розгляд даної судової справи визначено здійснювати судді Зотько Т.А. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання. 03.11.2020 від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов`язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у побаченнях з сином [PERSON] ; встановлення для [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним 18 років; визначити для [PERSON] наступні способи участі у вихованні [PERSON] : безперешкодно відвідувати та спілкуватися з [PERSON] за його місцем проживання без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів: кожні перші, треті понеділки та середи кожного місяця з 10 години 00 хвилин по 20 годину 00 хвилин включно; кожні другі, четверті вівторки та четверги кожного місяця з 10 години 00 хвилин по 20 годину 00 хвилин включно; другі, четверті вихідні кожного місяця з 10 години 00 хвилин суботи по 20 годину 00 хвилин включно неділі; кожного дня народження [PERSON] [INFO] кожного року з 10 години 00 хвилин по 20 годину 00 хвилин; [INFO] кожного року з 10 години 00 хвилин по 20 годину 00 хвилин; у період кожних літніх канікул (строком па 45 днів); у період кожних зимових канікул (строком на 7 днів); кожного другого Різдва Христового та кожного другого Великодня (Пасха); безперешкодно поздоровляти [PERSON] з Днем Народження, Новим Роком , Різдвом Христовим , Пасхою ; з метою оздоровлення дитини щороку спільно відпочивати без присутності [PERSON] протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня; безперешкодно спілкуватися з сином [PERSON] у сприятливий для нього час засобами телефонного зв`язку, через мережу інтернет, зокрема електронною поштою; безперешкодно відвідувати будь-які шкільні/навчальні та позашкільні зібрання, гуртки, заходи, які проводяться за участі [PERSON] , або для забезпечення його інтересів хоча б такі зустрічі відбуватимуться і поза вищевказаного графіка. Вимоги зустрічного позову зумовлені тим, що позовні вимоги [PERSON] не відповідають дійсним обставинам справи та не узгоджуються з вимогами діючого законодавства. Позивач, як батько дитини постійно надавав матеріальну допомогу своєму синові, в свою чергу після розлучення відповідачка постійно чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином, що негативно впливає на стійкий психологічний родинний зв`язок між батьком та сином, гармонійний розвиток дитини, а відтак [PERSON] вимушений звернутись до суду із зустрічним позовом. Відповідно до ухвали, внесеної до протоколу судового засідання від 02.02.2021 року було прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду. 10.12.2021 від представника позивачки - Адвоката Цибульської О.В. надійшло уточнення позовних вимог, а відтак зі змісту остаточних позовних вимог позивач просить суд: визначити місце проживання дитини з матір`ю, встановивши графік відвідування дитини відповідачем по понеділках та суботах з 17:00 до 20:00 в присутності матері; стягнути аліменти з відповідача на користь позивача, в інтересах малолітньої дитини у розмірі 1 779, 00 грн.; стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 10 000, 00 грн. та судовий збір 1 681, 60 грн. Відповідно до ухвали, внесеної до протоколу судового засідання від 10.03.2021 року було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні позивачка та її представник (за первісним позовом, сторона відповідачів за зустрічним) вимоги первісного позову підтримали, просили задовольнити, одночасно заперечували щодо вимог зустрічного позову в частині визначеного [PERSON] графіку зустрічей з дитиною, посилаючись на обставини викладені у відзиві. У судовому засіданні відповідач та його представник (за первісним позовом, сторона позивача за зустрічним) не заперечували, щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, стягнення аліментів, при цьому наполягали на задоволені зустрічного позову з огляду на визначений спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. У судове засідання представник Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, не з`явився, про розгляд справи сповіщений належним чином, на адресу суду від Начальника Служби надійшов висновок про визначення місця проживання дитини, висновок щодо участі батька у вихованні дитини та заява про здійснення розгляду справи у відсутності представника третьої особи та ухвалення рішення в інтересах дитини. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а/з № 2443 ). Згідно пояснень, викладених в позовній заяві спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою та її батьками за адресою: [ADDRESS] , в квартирі створені належні умови для проживання та виховання дитини. Дитина має окремий куточок де є все необхідне: ліжко, шафа для одягу, книжки, іграшки, особисті речі. Мати дитини [PERSON] має постійне місце роботи, стабільний дохід, громадянка створила всі умови для гармонійного розвитку, що підтверджується висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Згідно зі статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017 року № 9-1580/0/4-17, а також із змісту інформації, викладеної на офіційному веб-сайті Європейського суду з прав людини за посиланням ttps://hudoc.echr.coe.int/eng#\«languageisocode»:[«ENG»], «respondent»:[«UKR»], «documentcollectionid2»:[«GRANDCHAMBER», «CHAMBER»], «itemid»:[«001-175140»]\ вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, судом враховано вимоги статті 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Зважаючи на те, що дитина проживає разом з матір`ю та відповідач не заперечує, щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, остання має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, а тому в інтересах дитини, суд, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю. При вирішення питання про стягнення аліментів слід зазначити, що у відповідності до вимог діючого законодавства визначення розміру аліментів здійснюється виключно за заявою одержувача аліментів. Частиною 2 ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності із ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, про це відповідно також просить позивач у своїй позовній заяві. Зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатним, в ході розгляду справи відомостей про наявність на утриманні інших дітей чи непрацездатних дружини, батьків до суду не надійшло, також при визначені розміру аліментів суд враховував надані сторонами пояснення в ході розгляду справи, при цьому, відповідач визнає свій обов`язок по утриманню дитини та визнає вимогу про стягнення з нього аліментів, а відтак враховуючи обставини, передбачені ст. 182 СК України, суд вважає можливим задовольнити вимогу зустрічного позову відповідача та стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання сина аліменти у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду з первісним позовом. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.ст.3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За нормою ч.1 статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Права батьків щодо виховання дитини та на спілкування з дитиною врегульовані ст.ст.151, 153 Сімейного Кодексу України. Позивач, як батько малолітнього [PERSON] , [INFO] , має рівні з матір`ю дитини [PERSON] права та обов`язки щодо сина незалежно від того, що [PERSON] проживає окремо від дитини. Таке рівне право на спілкування з обома батьками має й дитина. Позивач визнає свій обов`язок щодо участі у вихованні дитини та її розвитку та має намір активно приймати участь у вихованні дитини. Створення матір`ю дитини перешкод батькові у спілкуванні з дитиною порушує не тільки права позивача (за зустрічним позовом) як батька, а в першу чергу, порушує права та суперечить інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.ч.1-3 ст. 157 СК України). Сторони після припинення стосунків питання виховання дитини спільно не вирішили. Батько проживає окремо від дитини, однак має бажання брати участь у вихованні сина та спілкуватись з дитиною. Самостійно вирішити питання щодо участі у спілкуванні та вихованні спільної дитини сторони не можуть. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч.2 ст. 159 СК України). Частини 1, 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до наданого висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини (протокол засідання Комісії № 14 від 16.06.2021 року) на час розгляду зазначеного питання Комісією встановлено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 2020 році, хоча стосунки між ними припинилися ще в червні 2019 року. З того часу малолітній [PERSON] постійно проживає з матір`ю [PERSON] , яка займається його вихованням та утриманням. Мати та син мешкають за адресою: [ADDRESS] , в квартирі створено належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. На даний час між батьками дитини існує спір щодо визначення годин спілкування батька з сином. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 94 від 17.02.2021 року «Про визначення способів участі батьків у вихованні малолітніх дітей», громадянину [PERSON] було призначено години спілкування з малолітньою дитиною. Приймаючи до уваги зазначене вище,

Outcome: partial