Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Конгрес Плюс» з 06.06.2016 по 20.01.2017. В день звільнення, тобто 20.01.2017 з нею не було проведено розрахунку, що передбачено ч.1 ст.116 КЗпП України. Крім того в день звільнення їй не було видано трудову книжку, чим порушено вимоги ст.47 КЗпП України. Вона неодноразово зверталась до відповідача з питанням повернення їй трудової книжки та надання довідки про заробітну плату. Лише 14.03.2017 поштою вона отримала дублікат своєї трудової книжки, однак довідку про розмір заробітної плати так і не видали. Таким чином вважає, що відповідно до положень ст.235 КЗпП України з 20.01.2017 по 14.03.2017 вона перебувала у вимушеному прогулі. В цей період вона не могла влаштуватись на роботу, так як не було трудової книжки. У зв'язку з чим позивач повинен їй сплатити середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 20.01.2017 по 14.03.2017. Працюючи у відповідача вона отримувала заробітну плату на два різних карткових рахунки: в «Ощадбанку» та в ПАТ «Банк Інвестицій та заощаджень». На картку «Ощадбанку» з червня 2016 по січень 2017 їй було перераховано зарплату в сумі 12662,39грн. Середня місячна зарплата по цій картці склала 1577,80грн. На карту ПАТ «Банк Інвестицій та заощаджень» з червня 2016 по лютий 2017 їй було перераховано зарплату в сумі 23628грн. Середня місячна зарплата по цій картці склала 2953,50грн. таким чином середня зарплата становила 4531,30грн, за один день - 151,04грн. З вини відповідача вона перебувала у вимушеному прогулі 54 дні. Отже відповідач повинен їй виплатити за час вимушеного прогулу 8126,16грн. (151,04 х 54 = 8156,16). Крім того вона несла витрати на поїздку в м.Київ у відділення банку ПАТ «Банк Інвестицій та заощаджень» для отримання витягу про рух коштів по картковому рахунку. Ці витрати склали 304,83грн. Також при зверненні до «Ощадбанку» за витяг по картковому рахунку вона сплатила 25грн. Всього сума до стягнення з відповідача складає 8485,99грн. Крім того діями відповідача їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що вона не могла влаштуватись на роботу, втратила нормальні життєві зв'язки та змушена була прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Моральну шкоду вона оцінює у 10000грн, яку також просить стягнути з відповідача на її користь. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, суду надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі тих доказів, які маються в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти на відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 06.06.2016 по 20.01.2017 працювала на посаді оператора заправних станцій структурного підрозділу «Автозаправна станція №15-10 «ПИРЯТИН»» ТОВ «Конгрес Плюс» (а.с.10-11). При звільненні їй не була видана трудова книжка. 26.01.2017 та 15.02.2017 [PERSON] зверталась до відповідача з листами, в яких просила, крім іншого, видати їй трудову книжку (а.с.8-9), дублікат якої вона отримала 14.03.2017 цінним листом (а.с.19). Після встановлення зазначених обставин суд зазначає наступне. Відповідно ч.1 до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч.5 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що оскільки згідно зі ст. 235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З доказів, наявних у справі, убачається, що позивачці не було видано у день її звільнення 20.01.2017 трудову книжку, лише 14.03.2017 після неодноразових звернень до відповідача вона отримала дублікат своєї трудової книжки. При цьому відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що не з його вини була затримана видача трудової книжки позивачці, а також доказів того, що відповідач здійснював заходи для своєчасного отримання позивачем трудової книжки. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що саме з вини відповідача була затримка у видачі трудової книжки, відповідач в день звільнення не видавав позивачу трудової книжки, чим порушив його права, а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки підлягають до задоволення. Судом перевірений розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, зроблений позивачем. Згідно розрахунку позивача розмір середнього заробітку за весь час затримки складає 8156,16грн. з розрахунку: 151,04грн. (середньоденна заробітна плата) х 54 (кількість днів з дати звільнення по день фактичного розрахунку) = 8156,16грн. Однак даний розрахунок зроблений невірно виходячи з наступного. В силу абз. 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. З урахуванням вказаних положень Порядку з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки за період з 20.01.2017 по 14.03.2017. Відповідачем ухвала суду про витребування доказів від 25.04.2017 не виконана, ним на запити суду не надано відомостей про останні відпрацьовані місяці позивача з нарахованою та виплаченою заробітною платою. У зв'язку з чим судом витребувані відомості про доходи [PERSON] з Пирятинського відділення Лубенської ОДПІ, а також позивачем до суду надано індивідуальні відомості про застраховану особу з ПФУ (а.с.60-63), в яких зазначені суми нарахованої заробітної плати, з яких до бюджету утримані відповідні податки. На підставі тих офіційних даних, які містяться у вказаних відомостях, судом зроблений розрахунок середнього заробітку, який складає: 1523,20грн + 1163,64грн (заробітна плата за два останніх повних місяці роботи - листопад-грудень 2016 року) = 2686,84грн / 44 (кількість робочих днів у листопаді - грудні 2016 року) = 61,06грн (середньоденна зарплата) х 37 (кількість робочих днів з 20.01.2017 по 14.03.2017) = 2259,22грн. Вказана сума й підлягає стягненню з відповідача. При цьому не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що вона отримувала заробітну плату на два карткових рахунки, які були відкриті в «Ощадбанку» та ПАТ «Банк Інвестицій та заощаджень» та її середньомісячна зарплата складала 4531,30грн, оскільки згідно доказів, наявних у справі, заробітну плату, з якої утримувались відповідні податки до бюджету, вона отримувала лише на картковий рахунок «Ощадбанку». Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 25грн, яку вона понесла для відновлення свого порушеного права, тобто за послуги банку за виписку по картковому рахунку в "Ощадбанку" (а.с.14-17, 22). Однак матеріальна шкода в сумі 304,83грн. (витрати, пов'язані з поїздкою до Києва у відділення ПАТ «Банк Інвестицій та заощаджень» (а.с.20-21) стягненню з відповідача не підлягає, оскільки суд дійшов висновку, що суми, перераховані на картковий рахунок «Банк Інвестицій та заощаджень», не є заробітною платою. Розглядаючи вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10000грн., суд приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Як було встановлено судом саме з вини відповідача позивачу своєчасно не була видана трудова книжка при звільненні, що позбавило її гарантованого законом права на працевлаштування. Отже враховуючи, що внаслідок порушення з вини відповідача прав позивача, остання зазнала моральних страждань, втратила нормальні життєві зв'язки, не могла працевлаштуватись, вимушена докладати зусиль для поновлення записів у трудовій книжці у зв'язку з втратою оригіналу трудової книжки та видачею дублікату трудової книжки, в якій містяться відомості з останнього місця роботи, вимушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя та відновлення свого порушеного права, з урахуванням характеру, обсягу моральних страждань та тривалості порушення права позивача, які вона зазнала, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000грн. Саме така сума буде пропорційною та адекватною тим стражданням, які зазнала позивач в результаті порушення її прав. На підставі викладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у сумі 2259,22грн, матеріальну шкоду в сумі 25грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000грн. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наведених вище підстав. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, та будуть становити до стягнення: судовий збір за вимоги майнового характеру 177,28грн. (2259,22 х 640 / 8156,16) та судовий збір за вимоги немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди) 320грн, всього 497,28грн

Outcome: partial