Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, сторони перебували в шлюбі, який було розірвано 08.09.2015 року. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] [INFO] . Наразі сторони проживають окремо, спільним побутом не пов`язані, малолітній [PERSON] , проживає разом і матір`ю та позивачем по справі - [PERSON] та перебуває на повному її утриманні. Позивач вказує, що колишній чоловік майже не надає допомоги по вихованню та утриманню сина, кошти надає не регулярно та в мізерних сумах, які не можуть забезпечити достатній розвиток та побут дитини. Тому усі витрати щодо навчання, розвитку, оздоровлення, відпочинку та забезпечення життєдіяльності сина несе самостійно. Сторони в судове засідання не з`явились, хоча про час і місце його проведення повідомлялись відповідно до вимог п. 1, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Стислий виклад відзиву відповідача: 08.11.2019 року відповідач подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, не визнав позовні вимоги позивача, просив встановити спосіб стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , в розмірі ј частки від доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 24.10.2019 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 08.11.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позову заяву. 11.11.2019 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 12.11.2019 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області було відмовлено в задоволенні заяви про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та призначення підготовчого судового засідання. 18.11.2019 року надійшла відповідь на відзив. 18.11.2019 року надійшла заява щодо зміни прізвища позивача у зв`язку з реєстрацією шлюбу. 25.11.2019 року надійшло письмове заперечення відповідача. Встановлені судом обставини: Судом встановлено, що сторони по справі з 10.07.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Придніпровського районного суду від 08.09.2015 року(а.с.8) [PERSON] , є батьком, а [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, актовий запис №1435 від 08.12.2010 року (а.с.6) Відповідно до акту про фактичне проживання особи, складеного 03.06.2019 року, [PERSON] , та її син [PERSON] , проживають разом з [PERSON] , та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с.9) Факт реєстрації за вказаною адресою також підтверджується відміткою в паспорті позивача про реєстрацію (а.с.12) Відповідно до довідки про доходи [PERSON] , виданої 05.11.2019 року №00000000018 він офіційно працював у ТОВ «Агросфера ЛТД» з 03.10.2018 року по 30.10.2019 року (а.с.30) Норми права, що підлягають застосуванню: Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно до ст.184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Враховуючи, що малолітній [PERSON] , знаходиться на утриманні матері - [PERSON] і даний факт сторонами не спростовується, суд приходить до висновку, що вона потребує матеріальної допомоги з боку [PERSON] , на утримання дитини. З наданих відповідачем документів, не підтверджується той факт, що на його утримані перебувають батьки, які потребують його матеріальної допомоги, також відповідачем не надано жодного доказу щодо розміру витрат, які він несе на їх лікування та відповідності цих витрат лікарським призначенням. Надані квитанції про перекази грошових коштів на ім`я позивача його батьками та братом не доводять того, що саме він безпосередньо бере участь у матеріальній підтримці своєї дитини. Також, відповідач у своєму відзиві сам же і зазначає, що, - «основний тягар догляду за двома пристарілими батьками взяв на себе мій брат [PERSON] ,…він же за першої можливості намагається допомагати моєму сину не тільки в матеріальному плані, а і особистістому вихованні» (а.с.28). При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Разом з тим, суд не може погодитись з посиланням позивача щодо можливості відповідача щомісячно сплачувати аліменти в сумі 3 000,00 грн., оскільки не надано жодного доказу на підтвердження цих обставин, тоді як обов`язок доказування покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач перебуває в працездатному віці, інших утриманців не має, являючись батьком неповнолітньої дитини зобов`язаний утримувати її до повноліття. Також, приймаючи до уваги усі обставини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на утримання дитини на користь позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн. Згідност.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже з відповідача на користь держави потрібно стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial