Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що 21 серпня 2006 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір №7006С32 за яким останній отримав кредит у сумі 29\~772,28 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами яка визначена у розмірі Libor (12М) + 6,55 %, але не нижче 12,25 % річних з кінцевою датою погашення кредитної заборгованості до 19.08.2016 року. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором між нею та банком був укладений договір поруки №70309Р1 від 15.09.2009 року за умовами якого, вона зобовязалася відповідати перед банком за зобовязаннями [PERSON], які виникають з умов кредитного договору №7006С32 від 21.08.2006 року. 25 червня 2015 року у звязку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» вручив їй та позичальнику письмову вимогу про дострокове погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Згідно умов кредитного договору вона, як поручитель, та [PERSON], як боржник, зобовязані були виконати вказану вимогу банку протягом 10 календарних днів з дня отримання такої вимоги. Отже банк, фактично змінив строк виконання основного зобовязання, який настав 05 липня 2015 року. У визначений строк наявна заборгованість перед банком погашена не була. Оскільки умовами укладеного з нею договору поруки строк її дії визначений не був, банк, відповідно до приписів ч.4 ст.559 ЦК України, мав право звернутися до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості за кредитними договором протягом 6-ти місяців від дня настання виконання основного зобовязання, тобто до 05 січня 2016 року. Разом з цим, з таким позовом банк звернувся до суду лише 25 лютого 2016 року, тобто зазначеного строку. За таких обставин просила суд визнати припиненою з 05 січня 2016 року поруку [PERSON] за договором поруки №70309Р1 від 15.09.2009 року. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримала, просила його задовольнити. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (далі АТ «Укрексімбанк») позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що 21.08.2006 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (правонаступником якого є АТ «Укрексімбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №7006С32 за умовами якого останній отримав кредит у сумі 29\~772,28 доларів США з кінцевою датою погашення 19.08.2016 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору 15.09.2009 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки №70309Р1 за яким остання зобовязалася перед банком солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання [PERSON] своїх зобовязань за вищезазначеним кредитним договором. У звязку з невиконанням позичальником вимог кредитного договору 25.06.2015 року [PERSON] та [PERSON] були вручені вимоги про погашення заборгованості за кредитом. Оскільки така вимога останніми виконана не була 06 липня 2015 року банком, на адресу позичальника і поручителя, була направлена вимога про повне погашення заборгованості за кредитом. Вказана вимога була отримана поручителем 17.07.2015 року. На даний час вимоги банку не виконанні та існує заборгованість за цим кредитним договором. Також зазначила, що банк своїм правом на дострокове повернення кредиту скористався, направивши позичальнику та поручителю відповідну вимогу, та відповідно змінивши строк виконання основаного зобовязання. Терміни «вимога» і «позов» вживаються у ЦК України (статтях 555, 559) одночасно та ототожнювати їх не можна. Оскільки банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, направивши відповідну вимогу позичальнику і поручителю, яку останній отримали 25.06.2015 року, відповідно був змінений строк виконання основного зобовязання. Вимогу ж до поручителя про виконання свого обовязку відповідно до договору поруки, банком було направлено останній 06.07.2015 року, яку вона отримала 17.07.2015 року, тобто у межах 6-ти місячного строку, визначеного ч.4 ст.559 ЦК України. Оскільки добровільно така вимога банку виконана не була, останній вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав. Представник відповідача [PERSON], в судове засідання не зявився. Надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. [PERSON] вимоги визнав. Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. Встановлено, що 21 серпня 2006 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір №7006С32. За умовами договору банк зобовязався надати [PERSON] кредит у сумі 22\~772,28 доларів США з кінцевою датою погашення 19 серпня 2016 року для оплати за житловий будинок №49, який розташований по вул.. Шкільна у с. Стуфченці Хмельницького району Хмельницької області, а останній погасити кредитну заборгованість строки, які визначені Графіком погашення Кредиту, щомісячними платежами. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 15 вересня 2009 року між ПАТ «Держаний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] (як поручителем) та [PERSON] (як позичальником) був укладений договір поруки №70309Р1, відповідно до умов якого [PERSON] поручилася перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання [PERSON] усіх зобов'язань за договором кредиту №7006С32 від 21.08.2006 року. Згідно з пунктом 3.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязання позичальника у повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки. Відповідно до пункту 7.4 договору поруки порука за цим договором припиняється після повного виконання основного зобовязання. У звязку з з невиконанням [PERSON] взятих на себе за кредитним договором зобовязань 04 червня 2015 року АТ «Укрексімбанк» направив [PERSON] та [PERSON] вимогу про дострокове повне погашення заборгованості. Вказану вимогу [PERSON] отримала 25 червня 2015 року, що підтверджено відповідним підписом на вимозі і вказаний факт визнавався сторонами і в судовому засіданні ними не заперечувався. Також встановлено, що позов до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості в солідарному порядку за кредитним договором було предявлено АТ «Укрексімбанк» 03 березня 2016 року. Пунктом 2.6.2 кредитного договору №7006С32 від 21.08.2006 року визначено, що позичальник зобовязаний здійснити дострокове погашення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом., комісій, зборів та інших належних до сплати платежів за договором протягом 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку про таке дострокове погашення у випадку, виникла і триває хоча б одна з неприйнятних умов (п.4.2 договору). Відповідно до п.4.2 кредитного договору якщо виникла і триває подія невиконання зобовязань, зазначених у п.4.1 договору, у банку виникає право вимоги дострокового виконання позичальником зобовязань за цим договором, банк повідомляє позичальника що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за його користування, а також інші платежі за цим договором підлягають достроковому поверненню. Позичальник зобовязаний сплатити зазначену суму протягом 10 банківських днів з дати отримання повідомлення. Пунктом 4.1.2 договору поруки №70309Р1 від 15.09.2009 року визначено, що кредитор має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання поручителем та/або позичальником у випадках якщо позичальник та/або поручитель не міг виконати будь-яке із зобовязань (в т.ч. в частині) по цьому договору чи кредитному договору (підпункт «а»). У випадку невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобовязання та/або в разі виникнення у кредитора права вимагати обовязкового дострокового виконання основного зобовязання погасити, без будь-яких заперечень заборгованість позичальника перед кредитором у повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Саме такі правові виноски викладені у постановах Верховного Суду України 6-53цс14 від 17.09.2014 року, 6-125цс14 від 17.09.2014 року. Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені 04 червня 2015 року, яку позичальник отримав 25.06.2015 року, кредитор, відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобовязання і зобовязаний був предявити позов до поручителя протягом шести місяців з дати коли позичальник зобовязаний був достроково погасити кредит 09 липня 2015 року (10 банківських днів з дати отримання відповідного повідомлення банку). Однак, після зміни строку виконання основного зобовязання, Банк до суду із позовом звернувся лише у 03 березня 2016 року, тобто зі спливом понад 7 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Доводи представника відповідача АТ «Укрексімбанку» про те, що змінивши строк виконання основного зобовязання банк своєчасно предявив вимогу до поручителя про погашення заборгованості за кредитом, суд не приймає до уваги, оскільки така вимога до поручителя повинна бути предявлена лише шляхом подачі відповідного позову. За таких обставин суд приходить до переконання, що позов [PERSON] слід задовольнити частково та визнати поруку за договором, укладеним між публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON], [PERSON] № 70309Р1 від 15 вересня 2009 року припиненою. На підставі викладеного,

Outcome: partial