Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що згідно свідоцтв про народження [PERSON], [PERSON] і [PERSON] їх матір'ю є [PERSON]. Державна реєстрація народження дітей проведена у відповідності до ч.1 ст.135 СК України. Діти перебувають в КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини», і їх перебування в цьому будинку обумовлене ухваленим судовим рішенням від 25.02.2014 року, яким вирішено відібрати у відповідача [PERSON] її дітей [PERSON] і [PERSON] без позбавлення матері батьківських прав. [PERSON] ж опинилась в спеціалізованому будинку дитини оскільки відповідач її залишила в Сторожинецькій ЦРЛ. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], крім цього являються, згідно свідоцтв про народження, також і батьками [PERSON] і [PERSON]. Вказані діти також проживають не з батьками, а перебувають притулку для дітей служби у справах дітей Чернівецької облдержадміністрації, оскільки їх також вказаним рішенням суду було відібрано у матері без позбавлення її батьківських прав. Ні батько ні матір, під час перебування дітей в притулку не навідували дітей і не цікавились їх життям. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх дітей і стягнути з них аліменти в розмірі ? частки від всіх доходів але не менше 30 % прожиткового мінімуму на користь кожної з дітей, щомісячно до досягнення ними повноліття та покласти на відповідача всі судові витрати. В судовому засіданні прокурор, який вступив в справу та представник позивача Гриценко О.Ю., позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені обставини. Відповідач [PERSON] з'явилась в судове засідання один раз, а після оголошення перерви за її ж клопотанням, в суд не з'являлась декілька разів, змінювала місце свого проживання, хоча судом постійно повідомлялась належним чином про день, час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] та його представник також протягом періоду пошуку відповідача [PERSON] в суд з'являвся, а в подальшому більше двох раз підряд в судові засідання із своїм представником не з'являвся. В зв'язку з цим суд розглядав справу без участі відповідачів на підставі представлених позивачем доказів. Допитана в суді, в якості свідка, [PERSON] суду показала, що вона працює практичним психологом притулку для дітей де проживають [PERSON] та [PERSON], які поступили в притулок і не вміли говорити та були дуже запущені. Матір дітей [PERSON] вона взагалі в притулку не бачила, а батько [PERSON] приходив один раз коли справа про позбавлення його батьківських прав перебувала вже в провадженні суду. В притулок він приходив із своїм адвокатом але своїх дітей він впізнати не міг. З огляду на малолітній вік всіх дітей, суд у відповідності до вимог ст.171 СК України, не вважав за необхідне вислухати їх думку з приводу розглядуваного питання. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідка та дослідивши наявні письмові докази по справі суд на підставі встановлених фактичних обставин справи і відповідних правовідносин знаходить, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року наордження, що в суді підтверджено свідоцтвами про народження дітей (а.с.20-32). Місцем проживання відповідача [PERSON] в даний час є с.Купка, Глибоцького району, Чернівецької області (а.с.144). Крім цього її місцем проживання слід вважати с.Іжівці (а.с.18) та смт.Красноїльськ (а.с. 82), Сторожинецького району, Чернівецької області, де вона також періодично проживає. Відповідач ніде не працює і не має судимостей. Рішенням Сторожинецького районного суду від 25.02.2014 року (а.с.74) у відповідача [PERSON] було відібрано її малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] без позбавлення її батьківських прав щодо цих дітей, а також стягнуто аліменти на їх утримання. При цьому судом була встановлена винна поведінка матері та ухилення нею від виконання своїх батьківських обов'язків. Дітей було фактично відібрано від матері 17 та 28 квітня 2015 року.(а.с.85-87) Крім цього в цей же час від відповідача було також вилучено її малолітню дитину [PERSON], яка народилась [INFO] року, тобто після ухвалення судового рішення про відібрання дітей. При цьому вилучення [PERSON] відбулось за обставин залишення відповідачем цієї дитини в Сторожинецькій ЦРЛ без нагляду (а.с.48). Суду представлені докази, які свідчать, що з часу відібрання від відповідача її малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і поміщення їх в КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини та в притулок для дітей, мати не будучи обтяженою доглядом за іншими дітьми оскільки на той час у неї було вилучено також і доньку [PERSON], не цікавилась життям дітей і не навідувала їх. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Виходячи із того, що всі зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна оцінювати як ухилення від виховання дитини, за умови винної поведінки батьків і свідомого нехтування ними своїми обов'язками, суд знаходить, що відповідач [PERSON] з часу відібрання у неї дітей та з часу покинення своєї доньки [PERSON] в закладі охорони здоров'я не спілкувалася з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення і не виявляла інтересу до їх внутрішнього світу, що є підставою для позбавлення її батьківських прав щодо цих дітей. При цьому зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується до батьків у випадку ухилення їх від виконання своїх обов'язків, суд вважає, що будь-яких інших заходів до відповідача [PERSON] застосовувати не слід, оскільки саме такий крайній захід, з огляду також і на винну поведінку відповідача і свідоме нехтування нею своїми обов'язками, буде необхідним для захисту дітей. Подальше залишення дітей біля матері та не позбавлення її батьківських прав відносно цих дітей буде негативно впливати на виховання і утримання дітей, на їх душевний, психологічний та фізичний добробут. Вирішуючи вимоги позову щодо стягнення із відповідача [PERSON] аліментів на утримання дітей, суд знаходить вказані вимоги обґрунтованими тільки в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON], оскільки позивач при подачі позову до суду не врахував, що рішенням Сторожинецького районного суду від 25.02.2014 року з відповідача на утримання інших дітей аліменти вже були стягнуті, а повторне стягнення аліментів з особи є недопустимим. З будь-якими іншими вимогами, в цій частині, чи зміною позовних вимог, позивач не звертався. Судом також було встановлено, що відповідач [PERSON] являється батьком малолітніх [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], що в суді підтверджено свідоцтвами про народження дітей (а.с.23-29). Місцем проживання відповідача [PERSON] є с.Строїнці, Новоселицького району, Чернівецької області (а.с.33). Відповідач ніде офіційно не працює, раніше не судимий і позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.34). 12.02.2014 року, відповідач [PERSON] написав розписку якою не відмовляючись від своїх дітей, повідомив, що він не має можливості утримувати їх через відсутність грошей (а.с.36). Вирішуючи вимоги позову щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд знаходить, що крім зазначеної розписки, суду не представлено більше ніяких доказів, щодо винної поведінки цього відповідача по відношенню до виконання батьківських обов'язків, щодо своїх дітей. Позивач, як орган опіки та піклування, даючи до суду свій висновок про доцільність позбавлення [PERSON] його батьківських прав (а.с.12), зіслався на висновок Новоселицької районної державної адміністрації № 3 від 22.05.2015 року (а.с.72), що на думку суду є не правильним так як позивач самостійно не перевірив виконання [PERSON] його батьківських обов'язків та не звернув увагу на те, що Новоселицька РДА, як орган опіки та піклування за місцем проживання відповідача, не вважав за доцільне позбавлення його батьківських прав, а вважав недоцільним повернення дітей до батька з огляду на відсутність у останнього фінансової та матеріальної можливості утримувати дітей. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. При цьому ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Вирішуючи позовні вимоги, в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров'я, фізичний, психічний, духовний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного, винного ухилення від виконання батьківських обов'язків. Висновок органу опіки та піклування, згідно вимог ст.19 СК України, повинен стосуватися розв'язання судом спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Виходячи з цього, суд знаходить, що зазначених позивачем обставин, щодо поведінки відповідача [PERSON] по відношенню до своїх дітей недостатньо для позбавлення його батьківських прав, а тому з висновком органу опіки та піклування в цій частині суд не погоджується, вважаючи такий висновок не провіреним і передчасним. Разом з тим, суд звертає увагу на ті обставини, які характеризують особу відповідача [PERSON] як батька малолітніх дітей, а саме самоусунення його від виховання та утримання своїх дітей в період їх проживання із матір'ю [PERSON], бездіяльність в питанні створення належних умов для можливості проживання дітей з ним, невідвідування і не спілкування з дітьми в період їх перебування в притулку для дітей в т.ч. і в даний час, що підтверджено в суді як довідками директора притулку (а.с.194) так і показаннями свідка [PERSON], даними нею в судовому засіданні. Зазначене свідчить, що відповідач [PERSON] не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення і не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу та крім цього взагалі не має бажання до спілкування і до прояву такого інтересу, що свідчить про його винну поведінку по відношенню до виховання своїх дітей. Виходячи з цього суд знаходить, що правильним є висновок Новоселицької районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування від 22.05.2015 року (а.с.72), яким цей орган вважав за недоцільне повернення дітей до батька, а тому на думку суду, виключно в інтересах дітей, їх слід відібрати від батька передавши на опікування органові опіки та піклування та встановивши контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов'язків. Крім цього та зважаючи на неналежне виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків по відношенню до його малолітніх дітей, слід попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей, що в цілому відповідає роз'ясненням які дані Пленумом Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та нормам чинного національного і міжнародного законодавства.. Так згідно ст.ст. 111, 114 Закону України "Про охорону дитинства", визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. При цьому діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, в статті 8, зазначає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, недоторканності свого житла і таємниці своєї кореспонденції. Не допускається втручання державної влади у здійснення цього права, крім випадків, коли це втручання передбачене законом і необхідне у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, громадського спокою або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинам, для охорони здоров'я чи моральності або для захисту прав і свобод інших осіб. Вказане правило знайшло своє відображення також і в рішенні Європейського суду з прав людини, ухваленому у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року де суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Вирішивши таким чином заявлені позовні вимоги, суд вважає, що із відповідачів слід стягнути судові витрати, від яких був звільнений позивач, пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: partial