Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

в позові вказано, що після смерті матері сторін позивачка відмовилась від своєї частки в спадковому майні, а відповідач прийняв у спадщину 1/3 частки в праві на спірне домоволодіння та на земельну ділянку, а батько сторін прийняв 2/3 у відповідній спадщині. [INFO]. відкрилась спадщина батька сторін, який склав заповіт на користь позивачки; до складу відповідної спадщини входило право на 5/6 часток в спірному домоволодінні та земельній ділянці. Однак позивачка не подала заяву про прийняття спадщини, не проживала зі спадкодавцем на момент смерті, але вона поховала спадкодавця, зайняла спірне майно та користується ним. В зустрічному позові вказано, що позивачка не прийняла спадщину за заповітом [PERSON], а тому відповідач в свою чергу прийняв відповідну спадщину за законом, шляхом подання заяви нотаріусу, а також був зареєстрований у встановленому законом порядку у спірному домоволодінні. Однак позивачка заперечує права відповідача, а тому відповідач просив суд визнати за ним право власності [PERSON] на 5/6 часток домоволодіння та земельної ділянки по [ADDRESS], банківський вклад на суму 10000 гривень в ПАТ «Банк Фінанси та кредит», банківський вклад на суму 22000 гривень в ПАТ «Ощадбанк». В судовому засіданні позивачка надала пояснення про те, що їй соромно судитися зі своїм братом, однак вона бажає жити в будинку її батьків, а своєму братові готова придбати квартиру; вважає, що прийняла спадщину у спосіб піклування за батьками до моменту їх смерті, допомагала лікуватись матері, допомагала лікуватись батькові, готувала йому їсти, поховала батька, спільно з батьком на момент його смерті не проживала, заяву про прийняття спадщини у встановленому законом порядку не подала, оскільки на той час мала дуже важливу для себе податкову перевірку та у зв`язку з цим не бажала займатись оформленням спадщини. В судовому засіданні відповідач заперечив позов та підтримав зустрічний позов з тих підстав, що ним у спосіб, що передбачений законом було прийнято спадщину свого батька, оскільки позивачка не прийняла спадщину за заповітом; крім цього він є інвалідом, а тому за умов спадкування за заповітом мав би право на обов`язкову частку. Однак відповідач вважає себе власником спірного майна, оскільки у встановлений законом спосіб та строк прийняв спадщину свого батьк ,яку не прийняла позивачка. Про виклик в судове засідання будь-яких інших свідків, крім [PERSON], позивач не просила суд. Також позивачка не подала суду доказів звернення нею до суду із заявою про визначення додаткового часу для прийняття спадщини і ухвалення судових рішень за такими проханнями. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] помер [INFO]. 19/12/2011 р. видано свідоцтво про право на спадщину [PERSON] на 1/3 частки на ім`я її сина [PERSON] та на 2/3 на ім`я її чоловіка [PERSON] та з урахуванням відмови позивачки [PERSON] від права на 1/3 частку. Спадщину складало право на 1/2 частки в праві власності на домоволодіння по [ADDRESS]. В свідоцтві вказано, що 19/12/2011 р. видано свідоцтво про право на 2/6 частки домоволодіння [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16/03/2012 р. право на спадщину [PERSON] визнано на 2/3 частки за [PERSON] та на 1/3 частки за [PERSON] За [PERSON] визнано право на 2/6 частки в праві власності на земельну ділянку [NUMBER]. 05/03/2013 р. [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» уклали договір банківського вкладу, за умовами якого внесено 8800 гривень. 05/03/2013 р. укладено додаткову угоду між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». 18/09/2009 р. [PERSON] склав заповіт, яким заповів усе своє майно [PERSON] Відповідно до копії паспорту позивачки з 05/08/2000 р. її виписано з будинку по [ADDRESS]. А 10/08/2000 р. позивачку прописано в с. Крихівці. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] батьками позивачки зареєстровано [PERSON] та [PERSON] 21/06/2007 р. видано свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до інформації УДМС [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 02/03/1985 р. Відповідно до пенсійного посвідчення [NUMBER] відповідач є інвалідом 2 групи. Відповідно до інформації Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 11/12/2014 р. 22/04/2014 р. заведено спадкову справу №287/2014 після смерті [PERSON] на підставі заяви відповідача, однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів не видано свідоцтво про право на спадщину [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання про те, що вона є найкращою подругою позивачки, часто бувала в спірному будинку на [ADDRESS] разом з позивачкою, яка туди приїжджала із місця свого постійного проживання в с. Крихівці для того, щоб варити їсти спадкодавцям, доглядала за своїми матір`ю і батьком, возила їх в лікарню. Жодного доказу наявності банківського вкладу на ім`я спадкодавців в ПАТ «Ощадбанк» відповідач суду не надав. При цьому у відповідача були відсутні будь-які перешкоди в ознайомленні з матеріалами спадкової справи, оскільки він є спадкоємцем за законом спадщини своїх батьків. Так само у відповіді Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори не вказано на відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, до якої б входив банківський вклад спадкодавців у ПАТ «Ощадбанк». При цьому відповідно до Закону України «Про нотаріат» оформлення спадкових прав здійснюється нотаріусами України і до суду може бути оскаржено виключно відмову нотаріуса в оформленні відповідного спадкового права. Суд не є органом оформлення спадкових прав, а тому позивачу та відповідачу не гарантовано право на позов про оформлення спадкових прав за обставин відсутності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на відповідний об`єкт цивільних прав. Відповідно до ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В ст. 1269 ЦК України вказано, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В ст. 1270 ЦК України вказано, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже для прийняття спадщини позивачка зобов`язана була прийняти спадщину, шляхом подання заяви нотаріусу. Однак позивачка не прийняла спадщину. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже законом встановлено форму доказування обставини прийняття спадщини - ЦК України подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Так само позивачка не надала суду доказу того, що вона проживала зі спадкодавцем на момент смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Отже правовим наслідком не прийняття спадщини позивачкою є закликання до спадкування спадкоємців за законом. Також позивачка не подала і заяву про прийняття спадщини за законом. При цьому відповідно до ст. 1241 ЦК України повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Отже із цих підстав відповідача не може бути позбавлено його права на обов`язкову частку у спадщині його батька, про що просила суд позивачка. Разом з цим відповідно до ст. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Тому пояснення позивачки про те, що внаслідок приготування їжі для своїх батьків і допомогу їм під час їх життя вона набула право на спадщину не відповідають дійсності. Так само в судовому засіданні позивачка самостійно надала пояснення про те, що спільно не проживала в спірному домоволодінні зі своїм батьком на момент його смерті, а приїжджала для приготування їжі із місця свого постійного проживання в с. Крихівці. Аналогічні показання надала і свідок позивачки, яка не підтвердила обставину спільного проживання позивачки та її батька. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування16.05.2013 № 24-753/0/4-13, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Однак відповідно до п. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому в п. 3 ст. 27 ЦПК України вказано, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ст. 131 ЦПК України відповідачу було роз`яснено його обов`язок подати суду відповідні докази до початку розгляду справи по суті, та роз`яснено правові наслідки не здійснення відповідних дій. Однак протягом всього часу розгляду спору позивачка не надала суду жодного доказу на встановлення обставини її спільного проживання з батьком саме на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже позивачка не будучи власником спірного майна не наділена правом на пред`явлення позову про визнання за нею права власності. Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України). В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Таким чином судом встановлено, що позов [PERSON] повністю позбавлений будь-яких правових підстав, спрямований на позбавлення відповідача його права на спадщину, яку він прийняв у визначений законом спосіб, яка належна йому з моменту прийняття. Зазначений позов спрямовано на позбавлення відповідача його права власності, а тому вказаний позов є шиканою, формою зловживання правом на звернення до суду. Відповідно до п. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В п. 1 ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд, -

Outcome: partial