Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом просила суд ухвалити рішення яким стягнути з ТОВ «МЕДІА ПРО КОМЮНІКЕЙШНС» на її користь грошову компенсацію за використання авторського права на належний їй персонаж сценічний образ «[PERSON]» у розмірі 521 220 грн. та 01 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування предявлених вимог позивачка послалася на те, що вона є автором персонажу, сценічного образу «[PERSON]» з притаманним йому зовнішнім виглядом, характерною манерою говорити, співати, рисами характеру та поведінки. Разом з тим, з [INFO] по [INFO] в ефірах телеканалу «Україна» транслювався відеоролик, в якому з 37 по 45 секунди було використано образ артиста [PERSON], яка виконує фрагмент власної пісні «[INFO]» у студії звукозапису та озвучує наступну фразу «Ми слухаємо українську пісню та розвиваємо свій культурний простір. Українське це модно». Посилаючись на те, що відповідач без будь-якої згоди використав належний їй персонаж сценічний образ «[PERSON]», позивачка просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою суду від 08 червня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження з підготовчим засіданням та надано відповідачеві строк протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом пятнадцяти днів подати відповідь на відзив позивачем. 18 липня 2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилається на те, що доводи викладені у позовній заяві не доведені належними та допустимими доказами. Крім того, як зазначив представник, що відповідач не може нести майнову відповідальність з підстав, зазначених позивачкою в позовній заяві, оскільки нею не доведено, що відображення [PERSON] у відеоролику, який був розміщений на сайті [INFO] має ознаки обєкта авторського права, та охороняється Законом України «Про авторські і суміжні права». Відеоролик про який зазначає позивачка не супроводжувався комерційною метою, в результаті його розповсюдження відповідач не отримав жодного прибутку. Розмір компенсації, який просить стягнути позивачка натомість складає більше півмільйона гривень. Такий розмір компенсації є необґрунтований ніяким чином та не може братися судом до уваги. За таких обставин позивачкою не доведено ані факту порушення її прав відповідачем, ані причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою і діями відповідача. Не обґрунтованою на думку представника відповідача є також вимога про стягнення грошової суми у рахунок відшкодування моральної шкоди. У свою чергу 13 серпня 2018 року на адресу суду представник позивачки направив відповідь на відзив в якому наполягав на обґрунтуванні позову та послався на недоведеність заперечень з боку відповідача. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали предявлені вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судових засідань повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна заява представника відповідача у якій представник просить суд слухати справу за його відсутності та прийняти до уваги обґрунтування викладені у відзиві на позов. Заслухавши позивачку та її представника, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, вивчивши зміст поданих учасниками справи заяв по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо. Судом встановлено, що позивачка є автором персонажу, сценічного образу «[PERSON]» з притаманним їй зовнішнім виглядом, характерною манерою говорити, співати, рисами характеру та поведінки. Вказаний персонаж є добре відомим в Україні та поза її межами. В той же час встановлено, що з [INFO] по[INFO] в ефірах телеканалу «Україна» транслювався відеоролик, в якому з 37 по 45 секунди було використано образ артиста [PERSON], яка виконує фрагмент власної пісні «[INFO]» у студії звукозапису та озвучує наступну фразу «Ми слухаємо українську пісню та розвиваємо свій культурний простір. Українське це модно». Вказана обставина підтверджується наданою позивачкою ефірною довідкою, з якої вбачається, що трансляція ролика відбувалася у згаданий період в різний час роботи. Крім того, вказана обставина підтверджується дослідженим у судовому засіданні відео-роликом випуску «ТСН» за [INFO] та самим роликом, які надані позивачкою на CD-диску разом з позовною заявою. Згідно наявної в матеріалах справи відповіді директора телеканалу «Україна» [PERSON] № К-0222 від 05.03.2018 p., трансляція ролика здійснювалася на підставі звернення ТОВ «МЕДІА ПРО КОМЮНІКЕЙШНС». Будь-якої згоди позивачка на використання її імені та зображення в ролику не надавала. Як вбачається зі звернення ТОВ «МЕДІА ПРО КОМЮНІКЕЙШНС», вих. № 02/05-02 від 05.02.2018 р. «Щодо розміщення соціального ролику присвяченого децентралізації, оновленню ЗСУ, пенсійній та освітній реформам», відповідач просив Директора ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» [PERSON] дозволу на розміщення на телеканалі «Україна» соціального телевізійного ролику під назвою «[INFO]» хронометражем 1 хвилина 23 секунди. При цьому, вказане звернення містять застереження, що ТОВ «МЕДІА ПРО КОМЮНІКЕЙШНС» цим листом підтверджує та гарантує, що у всіх та будь яких використаннях аудіовізуальних творів, музичних творів, зображення фізичних осіб та/або використаннях їх імен у ролику «[INFO]» хронометражем 1 хвилина 23 секунди наданого компанією ТОВ «МЕДІА ПРО КОМЮНІКЕЙШНС», такими особами надано письмову згоду на використання таких творів зображення та/або на використання імен у відповідному ролику, при їх трансляції в ефірі телеканалів на території України. Також у вказаному листі зазначено, що всі та будь-які претензії зазначених фізичних осіб з приводу порушення особистих немайнових прав, повязаних з вміщенням зображення та/або використання імені у зазначеному ролику, будуть врегульовані ТОВ «МЕДІА ПРО КОМЮНІКЕЙШНС» від власного імені та за власний рахунок. Позивачка, посилаючись на порушення авторських прав, шляхом використання належного їй сценічного образу «[PERSON]» у відповідному ролику без її дозволу відповідачем, звернулася із позовом до суду про захист її порушених прав. Відповідно до ст.ст. 435, 437 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору. Автору твору належать особисті немайнові права, а також майнові права, визначені ст. 440 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», зокрема виключне право дозволяти використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Згідно з ст. 32 зазначеного Закону автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону. Як встановлено ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: а) вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21, 25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав;б) піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програмі баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення; в) плагіат-оприлюднення (опублікування), повністю або частково, чужого твору під іменем особи, яка не є автором цього твору; г) ввезення на митну територію України без дозволу осіб, які мають авторське право і (або) суміжні права, примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення; д) вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав; е) будь-які дії для свідомого обходу технічних засобів захисту авторського права і (або) суміжних прав, зокрема виготовлення, розповсюдження, ввезення з метою розповсюдження і застосування засобів для такого обходу; є) підроблення, зміна чи вилучення інформації, зокрема в електронній формі, про управління правами без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав чи особи, яка здійснює таке управління; ж) розповсюдження, ввезення на митну територію України з метою розповсюдження, публічне сповіщення об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, з яких без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав вилучена чи змінена інформація про управління правами, зокрема в електронній формі; з) камкординг, кардшейрінг. Відповідно до п. 6 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення. Підставою для судового захисту відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське і суміжні права» є вчинення будь-якою особою дій, що порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені ст.ст.15, 39, 40, 41 цього Закону, з урахуванням обмежень, передбачених ст.ст. 21-25, 42 і 43 Закону. Відповідно ст. 52 даного Закону при порушенні будь-якою особою авторських прав, передбачених ст. 50 цього Закону, недотримання передбачених договором умов використання творів, суб'єкти авторського права мають право звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право, подавати позови про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або виплату компенсацій, вимагати, в тому числі у судовому порядку, публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень. У п. 44 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 №5 роз'яснено, що особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами. На підставі аналізу вищезгаданих норм права можна зробити висновок про те, що фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір та дізналася про порушення іншою особою свого авторського права на вказаний твір має право ставити перед судом питання про притягнення останньої до відповідальності. З урахуванням наведених положень Закону та встановлених судом обставин, транслювання ролику відповідачем за участю персонажу «[PERSON]» є відтворенням її сценічного, музичного та аудіовізуального образу, відтак порушення її авторських прав. Посилання представника відповідача у своєму відзиві на те, що позивачка як й інші фізичні особи, які зображені у ролику, не була представлена як окремий персонаж з притаманними їй зовнішнім виглядом, характерною манерою співати, а була зображена виключно в якості громадянина України з зазначенням діючого прізвища та імені громадянина України та приналежністю до відповідної професії, позивачка у даному відео не зображена ані під час концертної діяльності, ані під час співу в іншому публічному місці, ані в якості співачки, одягненої в специфічний сценічний одяг, яка виконує твір перед публікою, а отже таке відображення жодним чином не може свідчити про наявність ознак персонажу сценічного образу та не може розцінюватися як обєкт авторського права, що захищається Законом України. Разом з тим, суд не погоджується з такими твердження представника відповідача, оскільки як вбачається із дослідженого в ході розгляду справи відео, на якому позивачка спочатку співає у студії, із використанням специфічного обладнання (навушники, мікрофон, пульт для звукозапису), при цьому фоном звучить пісня [PERSON] під назвою «[INFO]», позивач одягнута у притаманному для неї стилі та має усі ознаки сценічного образу, передбаченого Законом. В той же час, стверджуючи про вказане представник відповідача не надав будь-яких належних та допустимих доказів на спростування зазначених стороною позивача обставин. У п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 № 5 судам розяснено, що суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. В зв'язку з наведеним можливо зробити висновок, що при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. З урахуванням досліджених судом доказів та пояснень сторін, суд приходить до висновку що позивачка є автором персонажу, сценічного образу «[PERSON]» з притаманним їй зовнішнім виглядом, характерною манерою говорити, співати, рисами характеру та поведінки. Протилежного відповідачем не доведено. Відповідачем відтворено об'єкт авторських прав, а саме персонажу, сценічного образу «[PERSON]» у Ролику, який транслювався в ефірах телеканалу «Україна», що в свою чергу є порушенням авторських прав позивача. За змістом положень ст. 440 ЦК України і ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом. Використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим п. «а» ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Пунктом «г» ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції. При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право: подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Суд вважає, що використання сценічного персонажу, право на який належить позивачці у ролику висвітлено таким чином, що не потребує спеціальних знань для визначення належності чи неналежності візуального образу до відповідного персонажу, у зв'язку з чим відсутня необхідність призначення судової експертизи стосовно даного питання. Зокрема на даному ролику позивачка зображена як відома особа співачка, яка спочатку співає у студії, із використанням специфічного обладнання - навушників, мікрофону та пульта для звукозапису, крім того фоном звучить її пісня під назвою «[INFO]». У зв'язку з вищезгаданими обставинами, суд вважає, що порушені права позивачки підлягають захисту відповідно до законів, що регулюють спірні правовідносини. Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» визначено, що відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону N 3792-XII суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні. Відповідно до п. «г» ч. 2 ст. 51 Закону України «Про авторське право і суміжні права», чинній на момент порушення прав позивачки, при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право на виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. У звязку з прийняттям Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», пункт «г» ч. 2 ст. 51 Закону України «Про авторське право і суміжні права» викладено у новій редакції. Зокрема, при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) обєктів суміжних прав, використанні творів і обєктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання обєктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав субєктів авторського права і (або) суміжних прав субєкти авторського права і (або) суміжних прав мають право на виплату компенсації, що визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права або суміжних прав замість відшкодування збитків або стягнення доходу. (Підпункт "г" частини другої статті 52 в редакції Закону № 2415-VIII від 15.05.2018). Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З урахуванням вищенаведеної норми, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма Закону, яка була чинною на момент порушення прав позиваки. Виходячи з п. «г» ч. 2 ст. 51 Закону України «Про авторське право і суміжні права», чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат, які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі. При цьому, відповідно до п. 3 Розділу II. Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016, № 1774 - VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. Таким чином, при визначенні компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і суміжних прав підлягає застосуванню розрахункова величина не менше від 10 і не більше 50 000 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня. Враховуючи вищевикладене, принципи справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивачки компенсацію за порушення авторських прав у розмірі за порушення мого авторського права у розмірі 268 940,00 грн., яка розраховується наступним чином: 1921 (прожитковий мінімум для працездатних осіб) х 10 (мінімальний розмір компенсації згідно ст. 52 Закону) х 14 (кількість днів трансляції ролику, який порушує авторські права позивача) = 268 940,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, встановлення факту порушення відповідачем авторських прав позивачки, який знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки 01 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди також підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1-2, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору 3394 грн. 20 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial