Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON]про стягнення боргу за договором позики від 29.12.2015 р. в розмірі 82 376, 7 грн., 3 % річних в розмірі 6 384, 75 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. та судовий збір в розмірі 1 247, 45 грн., моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., посилаючись на те, що між сторонами укладено договір позики, внаслідок невиконання відповідачем вимог якого виникла зазначена заборгованість. 17.08.2018 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. прийнято справу до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому, не заперечував щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що 29.12.2015 р. між сторонами укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого відповідач зобов'язався повернути позивачу грошові кошти в розмірі 3 000 дол. США до 15.01.2016 р. Позивачем зобов'язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кошти. У свою чергу позичальник зобов'язався своєчасно повертати позику у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно договору. Відповідач, не повернувши у вказаний в договорі строк позику, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. ст. 1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, або позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього ж кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а згідно з ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК з дня, якого позика повинна бути повернута, до дня її повернення незалежно від сплати процентів, передбачених ч. 1 ст. 1048 ЦК (плата за позику). Підставою відповідальності за ст. 625 ЦК є сам факт порушення грошового зобов'язання. Оскільки відповідач до сьогодні ігнорує зобов'язання за договором позики, та вони залишаються невиконаними, позивач скористався своїм правом та перерахував суму заборгованості з урахуванням 3 % річних в розмірі 6 384,75 грн. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав до суду відзиву на вимоги позивача та доказів на їх спростування. Враховуючи вище вказане, суд приходить до висновку, що вимоги позову про стягнення боргу за договором позики в розмірі 82 376, 7 грн., 3% річних в розмірі 6 384, 75 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 137, 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 247, 45 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн., які підтверджуються Договором про надання правової допомоги та квитанціями. Щодо вимоги позову про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Заявляючи зазначені позовні вимоги позивач зазначив, що у зв'язку із невиконанням відповідачем зобов'язань за договором позики, він зазнав душевних страждань, приниження честі та гідності. Враховуючи зухвалість поведінки відповідача, позивач оцінив розмір моральної шкоди в 30 000 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виключення, що не потребують доведення вини, визначені у ч. 2 вказаної норми. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. Зокрема, умовами укладеного між сторонами договору не передбачене відшкодування моральної шкоди, а ст. 623 ЦК України визначає порядок відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання. У зв'язку з зазначеним, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт завдання позивачу моральних, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, та зокрема, суд не вбачає підстав для застосування до даних правовідносин положень ст. 23 ЦК України, а відтак суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди.

Outcome: partial