Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач у червні 2016 року звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: [ADDRESS]. Обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі, однак у ній не проживає з серпня 2014 року, особистих речей відповідача у квартирі не має, витрат по утриманню квартири не несе, тому позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку. Позивач у судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 17.09.2004 року за реєстровим №43600) /а.с.4/. Відповідно до довідки Форми №3 ОСББ «13-й Квартал» від 03.03.2016 року у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] ([INFO], власник 2/4 частки квартири), [PERSON] ([INFO], син, власник 1/4 частки квартири), [PERSON] ([INFO], син, власник 1/4 частки квартири), [PERSON] ([INFO], чоловік), [PERSON] ([INFO], брат), [PERSON] ([INFO], дружина сина) /а.с.5/. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 05.08.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 05.08.2014 року складено відповідний актовий запис №270 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві /а.с.10/. Крім того, син позивача з 29.06.2016 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого чекають дитину. Відповідач у квартирі [ADDRESS] з лютого 2013 року не проживає, що підтверджуєтьсядовідкою, виданою ОСББ "13 квартал" від 09.09.2016 № 240/8. Речей особистого користування у квартирі немає, витрати по утриманню квартири відповідач не несе. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивачі є власниками квартири, вони мають право, відповідно до положень ст.391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від особи, яка перешкоджає їм користуватися та розпоряджатися їх майном - квартирою. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону частково, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити в частині вимог про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Стосовно вимог про зобов'язання зняти з реєстраційного обліку [PERSON], суд вважає за необхідне відмовити з огляду на наступне. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» саме рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, а отже покладення такого обов'язку додатково законом не вимагається. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial