Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

Позивачка звернулась\~до суду\~з позовом\~про визнання\~її добросовісним\~набувачем автомобіля\~ «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер BH8417HA, номер кузова [NUMBER], придбаного на підставі договору купівлі продажу транспортного засобу №399/01/5147/2016, який зареєстрований Сервісним центром 5147 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ТЗ СХТ 878821 у смт.Комінтернівське Одеської області, звільнити з під арешту та визнати за ним право власності на вказаний автомобіль. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 15.03.2016 року вона придбала автомобіль «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер BH8417HA, номер кузова [NUMBER], договору купівлі продажу транспортного засобу №399/01/5147/2016, який зареєстрований Сервісним центром 5147 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ТЗ СХТ 878821 у смт Комінтернівське, Одеської області, що до цього був зареєстрований за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію засобу СХТ 856771, виданого Сервісним центром 2142. Також позивачка зазначила, що 09.09.2016 року, на підставі ухвали слідчого судді Жидачівського районного суду Львівської області від 07.09.2016 року та 29.06.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 27.06.2017 року, в межах кримінального провадження №12016140200000723 від 20.07.2016 року, за місцем проживання позивача, співробітниками поліції були проведені два обшуки з метою вилучення транспортного засобу. Згідно витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №1201614020000072, 17.12.2015 року у м.Львів по вул.Городицькій, 282, невстановлена особа заволоділа автомобілем «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер BH8417HA, що належав [PERSON] З інформаційної бази «Угон», вбачається, що датою викрадення автомобіля марки «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер BH8417HA, номер кузова [NUMBER], зазначено 20.07.2016 року, датою внесення у базу даних, зазначено 14.09.2016 року. Крім цього відповідно до інформації «НАІС ДДАІ» МВС України, станом на 17.12.2015 року власником автомобіля марки «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер BH8417HA був [PERSON], тобто на момент придбання позивачем транспортного засобу, жодна особа з заявою щодо викрадення транспортного засобу до правоохоронних органів не зверталась. Позивач посилається на те, що вона є добросовісним набувачем, оскільки автомобіль був нею придбаний з додержанням норм закону, сплачено усі податки та необхідні платежі, а на момент придбання автомобіля у неї були відсутні будь-які відомості про те, що продавець не мав права відчужувати автомобіль. У судове засідання представник позивача подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності, надавши повідомлення про направлення судових повісток та матеріалів справи відповідачам. [PERSON] [PERSON] звернулась до суду з заявою, якою просила суд справу розглянути за її відсутністю. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте до Суворовського районного суду м. Одеси не зявився, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] з позовними вимогами не погодився та просив суд відмовити у їх задоволенні. Треті особи про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте до Суворовського районного суду м. Одеси не зявились, причини неявки суду не повідомили, матеріали справи містять заяву представника сервісного центру про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, відсутні. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснено за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №1201614020000072, 17.12.2015 року у м.Львів по вул.Городицькій, 282, невстановлена особа заволоділа автомобілем «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер BH8417HA, що належав [PERSON] З інформаційної бази «Угон», вбачається, що датою викрадення автомобіля марки «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер BH8417HA, номер кузова [NUMBER] зазначено 17.12.2015 року, заяву про викрадення подано відповідачем [PERSON] лише 20.07.2016 року, датою внесення у бузу даних зазначено 14.09.2016 року. Разом з тим, відповідно до інформації «НАІС ДДАІ» МВС України, станом на 17.12.2015 року власником автомобіля марки «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., був [PERSON]. При цьому, позивачка придбала автомобіль «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер BH8417HA, номер кузова [NUMBER], 15.03.2016 року, -\~на підставі\~договору купівлі-продажу\~транспортного засобу\~№399/01/5147/2016,\~що зареєстрований\~Сервісним центром\~5147\~на підставі\~свідоцтва про\~реєстрацію транспортного\~засобу ТЗ\~СХТ 878821\~у смт.Комінтернівське\~Одеської області,\~автомобіль був\~придбаний у відповідачки [PERSON], котрій автомобіль належав на праві власності згідно свідоцтва серії СХТ №856771, виданим 16.02.2016 року підрозділом МВС Центр 2142 (а.с.6, 7); автомобіль був зареєстрований за [PERSON] 16.02.2016 року на підставі свідоцтва СХТ №120306 від 16.06.2015 року та договору купівлі-продажу 2142/2016/560 від 16.02.2016 року, що зазначено у Свідоцтві (а.с.7, 57). Також судом встановлено, що відчуження спірного транспортного засобу відбулося 16.02.2016 року між власником [PERSON] (а.с.63), інтереси якого представляв за нотаріально посвідченою у порядку передоручення від [PERSON] довіреністю від 09.02.2016 року - [PERSON], та [PERSON] (а.с.59). Додатково суд звертає увагу, що власником транспортного засобу був [PERSON], згідно довіреності від 28.01.2016 року, посвідченої [PERSON], державним нотаріусом Першої Черкаської нотаріальної контори, він уповноважив [PERSON] розпоряджатися транспортним засобом з правом передоручення, а [PERSON], приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області, була посвідчена довіреність в порядку передоручення на чотирьох осіб, до числа яких входив і [PERSON] (а.с.81, 82), котрим і був укладений 16.02.2016 року договір купівлі-продажу з [PERSON]. Отже, на момент придбання позивачкою транспортного засобу, автомобіль належав на законних підставах продавцеві [PERSON], під арештом чи у розшуку не перебував і не було жодних порушень при реєстрації транспортного засобу на імя позивачки, жодних доказів належності спірного автомобіля на праві власності відповідачеві [PERSON] матеріали справи не містять. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст.202-205, 316, 317, 319, 321, 328, 639, 655 ЦК України. Згідно ст.202\~ЦК України,\~правочином є\~дія особи,\~спрямована на\~набуття,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обовязків.\~Стаття 205\~даного кодексу\~передбачає,\~що правочин\~може вчинятися\~усно або\~в письмовій\~формі.\~Сторони мають\~право обирати\~форму правочину,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Правочин,\~для якого\~законом не\~встановлена обовязкова\~письмова форма,\~вважається вчиненим,\~якщо поведінка\~сторін засвідчує\~їхню волю\~до настання\~відповідних правових\~наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Крім того, відповідно до ст.639 Цивільного Кодексу України, договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює \~відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). \~ \~ \~ \~Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). \~ \~ \~ \~Транспортний засіб є рухомою річчю (майном), право власності на таке майно набувається на підставі правочинів. Договір купівлі-продажу транспортного засобу як правочин опосередковує перехід транспортного засобу як майна у власність. \~ \~ \~ \~За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). \~ \~ \~ \~Договір купівлі-продажу є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. \~ \~ \~ \~Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, правочин, зокрема, має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.4, 5 ст.203 ЦК України). \~ \~ \~ \~Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. \~ \~ \~ \~Отже, купівля-продаж як двосторонній правочин є погоджена дія двох (трьох) осіб на припинення і, відповідно, набуття цивільного права власності на транспортний засіб та цивільного обовязку, обумовленого цим правом. \~ \~ \~ \~Вказаним автомобілем позивач безперешкодно користувався, однак на даний момент має перешкоди у можливості як користування своїм майном так і відчуження, оскільки автомобіль є обєктом кримінального провадження та на нього накладено арешт, що у свою чергу унеможливлює використання його за призначенням. \~ \~ \~ \~За таких обставин є підстави вважати, що сторони вчинили правочин купівлі-продажу транспортного засобу з реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 41 Конституції України, стаття 328 ЦК\~України зазначають, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.\~ У розумінні положень статті 388 ЦК України, добросовісним є набувач, який придбав майно за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати. Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У даному випадку положення ст.388 ЦК України не дають права витребувати це майно від набувача. Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст.330, 388 ЦК України, право власності на майно, яке відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Відповідно до ст.391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо, крім іншого, це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним (власником) документа, який засвідчує його право власності. З приводу зняття арешту із зазначеного автомобіля, накладеного в межах кримінального провадження, до якого позивач жодного відношення не має, суд виходить з наступного. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06,2016 року було розяснено порядок зняття арешту з майна відповідно до якого спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до\~статей 15,\~16\~Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому\~статтями 174,\~539\~Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. При цьому згідно з\~пунктом 9\~розділу XI "Перехідні положення" КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині звільнення майна з під арешту не підлягають задоволення, оскільки арешт накладено під час досудового слідства. \~ \~ \~ \~ За таких обставин, вимоги позивача підлягають задоволенню у частині визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на автомобіль. Згідно ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial