Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що 22.11.2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 3600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Відповідач не виконує покладені на нього договором зобов'язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом. Внаслідок чого утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 116722 гривні 61 копійка, в зв'язку з чим представник позивача змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 22.11.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання Анкети-заяви, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 3600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6) Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором відповідача станом на 31.12.2017 року становить 116722 гривні 61 копійка, яка складається з - 3575 гривень 43 копійки заборгованості за кредитом; 102123 гривні 90 копійок заборгованості по процентам за користування кредитом; 4988 гривень 87 копійок заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 копійок штрафу (фіксована частина); 5534 гривні 41 копійка штрафу (процентна складова) (а.с.4-5). Згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Умовами обслуговування, які визначені у п. 2.1.1.2 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що для надання послуг банку клієнту видається картка, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладає договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, вказаної у заяві. Після отримання банком необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку пред'явлених документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карку. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Отже, Банком визначено порядок надання банківських послуг викладений в Умовах та правилах надання банківських послуг, що передбачає обов'язковість укладання договору у письмовій формі. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, не підтверджують, факт того, що між сторонами досягнуто згоди щодо збільшення розміру процентів за користування кредитом на умовах визначених цими банківськими документами. Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. З банківського розрахунку заборгованості вбачається, що з 01.09.2014 року відсоткова ставка за користування кредитом [PERSON] збільшена до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року до 42,00% (а.с.4-5). Проте, анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана 22.11.2012 року [PERSON], не містить його письмової згоди на підвищення Банком в односторонньому порядку відсоткової ставки, тобто не містить ознак узгодження з позичальником в письмовій формі умов підвищення розміру відсотків за користування кредитом. Відомості про можливі розміри підвищення відсоткової ставки відсутні також і в Умовах та Правил надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи. Отже, відсутні докази згоди відповідача на підвищення відсоткової ставки та належного повідомлення позичальника про її підвищення в односторонньому порядку. У зв'язку з тим, що [PERSON], як споживач банківських послуг надаючи письмову згоду на укладення кредитного договору, погодився на сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, то саме вказана відсоткова ставка має враховуватися Банком при нарахуванні відсотків за користування кредитом. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по кредитному договору в сумі 3575 грн. 43 коп. (одержаних кредитних коштів) та відсотки за користування кредитом в сумі 2126 грн. 84 коп. (за період з 22.11.2012 року по 31.08.2014 року включно, тобто за період виникнення несплати до підвищення процентної ставки, в якому відсоткова ставка банком нараховувалась в обумовленому сторонами розмірі, а саме із розрахунку 30% річних). Що стосується заборгованості за пенею і комісією та штрафу (процентна складова), то вони не підлягають стягненню,виходячи з наступного. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору між сторонами погоджено два види забезпечення виконання зобов'язань: у вигляді сплати пені та штрафу, який визначений у фіксованій грошовій сумі (500грн.), плюс в процентному відношенні (5% від суми заборгованості). Тобто, за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому з урахуванням вищевикладеного, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. На це звертає увагу Верховний Суд України у правовій позиції, висловленій 21.10.2015р. у справі № 6-2003цс15, яка є обов'язковою для застосування для всіх судів України. Заяв щодо застосування строків позовної давності від відповідача не надходило. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредитному договору в сумі 3575 грн. 43 коп. (одержаних кредитних коштів), відсотків за користування кредитом в сумі 2126 грн. 84 коп. ( із розрахунку 30% річних), та штрафу (фіксована складова) в сумі 500 грн. 00 коп., що відповідає узгодженим сторонами умовам кредитного договору, викладеним у заяві-анкеті (а.с.6-7) та вимогам ст.ст. 1049, 1054, 1056-1 ЦК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", суд вважає за необхідне покласти на відповідача частину витрат позивача на сплату судового збору пропорційно до задоволених вимог - в сумі 93 грн. 56 коп. Вказані правовідносини регулюються ст.ст.525, 526, 530, 536, 550, 611, 625, 1048, 1049, 1050,1054 Цивільного кодексу України.

Outcome: partial