Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (далі - ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго») звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Лубенське комунальне житлово-експлуатаційне управління про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування будинку, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . В даному будинку діє внутрішньобудинкова система централізованого опалення, так як при проектуванні багатоквартирного будинку закладався засіб теплопостачання централізоване теплопостачання. Згідно з вимогами будівельних норм щодо питань влаштування системи опалення, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі гідравлічно ув`язані між собою для забезпечення стабільної роботи системи опалення будинку. ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення до вказаного багатоквартирного будинку, в якому мешкає відповідач. Відповідачу присвоєно особовий номер споживача послуг з централізованого опалення 175603. В 2008 році у квартирі встановлено систему індивідуального опалення та від`єднано від внутрішньобудинкових мереж опалення. Між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з опалення місць загального користування, проте позивачем такі послуги надаються, а відповідач їх приймає, від них не відмовляється і тому зобов`язаний проводити їх оплату. В зв`язку з не оплатою опалення місць загального користування будинку по кожному місяцю опалювальних періодів з квітня 2016 року по січень 2019 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 6320,95 грн. На підставі вищевикладеного позивач прохає суд стягнути з відповідача 6320,95 грн. заборгованості за опалення місць загального користування будинку за вищевказаний період та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Таращенко В.І. позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що вона є власником квартири з 25 квітня 2017 року, коли її придбала та в подальшому стала в ній проживати. Місця загального користування будинку не відповідають вимогам, що до них пред`являються. З приводу неналежного утримання МЗК мешканці будинку зверталися із відповідними скаргами та заявами у різні інстанції. Представник третьої особи Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління Скребець Р.В. пояснив, що ЛК ЖЕУ впродовж спірних періодів проводилося утеплення будинку, до ЛК ЖЕУ від мешканців будинку актів - претензій з цього приводу не надходило. Заміна віконних рам будинку не входить до поточного ремонту будинку, який проводиться за рахунок ЛК ЖЕУ, а тому ЛК ЖЕУ зверталося з цього приводу до міської ради, однак коштів для їх заміни органом місцевого самоврядування виділено не було. Таким чином, ЛК ЖЕУ віконні рами були зашиті поліетиленовою плівкою. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно правової позиції зазначеної у постанові Верховного суду України від 04.09.2019 року за № 539/2869/16-ц постачання теплової енергії здійснюється не квартирі як об`єкту права власності, а певному суб`єкту (власнику, співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо), який проживає в квартирі. З урахуванням цього постачальник самостійно визначає особу або осіб, які є споживачами за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу і мають відповідати за позовом про стягнення відповідної заборгованості. У багатоквартирному будинку за вказаною адресою діє система централізованого опалення. На протязі опалювальних періодів, за період яких нараховано заборгованість ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» забезпечило постачання теплової енергії для опалення будинку за адресою: [ADDRESS] , а балансоутримувачем проводилися заходи щодо утеплення МЗК даного будинку. (а.с. 7). При цьому суд враховує, що згідно акту від 24.10.2017 року у даному будинку встановлено, що віконні переплети знаходяться в незадовільному стані і потребують капітального ремонту. Разом із тим, відповідно до довідки ЛК ЖЕУ від 24.10.2017 року та листа виконкому Лубенської міської ради від 30.10.2017 року для збереження тепла в будинку віконні прорізи зашиті поліетиленової плівкою. Таким чином, по справі встановлено, що МЗК даного будинку впродовж спірного періоду утеплювалися та по справі відсутні дані про те, що температурний режим МЗК свідчить про відсутність підстав для нарахування плати за користування МЗК. Сам по собі той факт, що віконні конструкції будинку потребують заміни, не спростовує вищезазначених висновків суду. Квартира відповідача була відключена від внутрішньо будинкової мережі централізованого опалення у зв`язку із облаштуванням автономного джерела тепло забезпечення. За приписами п.п. 3, 4 Техумов виконано розрахунки кількості теплової енергії яка витрачається на опалення сходової клітини та розподільчими трубопроводами приміщень загального користування (підвал або горище) при відключенні окремих квартир від системи опалення. Згідно актів обстеження місць загального користування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому зазначено кількість під`їздів в будинку, наявність опалювальних приладів в під`їзді, в якому знаходиться квартира відповідача, їх технічна характеристика, довжина і діаметр розподільчих трубопроводів в підвалі (а.с. 10, 13). На підставі актів обстеження, 02.01.2013 року та 09.11.2015 року виконано розрахунки кількості теплової енергії на опалення МЗК відносно даної квартири (а.с. 11-12, 14). Відповідно до актів підключення та актів відключення централізованого опалення на протязі з квітня 2016 року по січень 2019 року були надані послуги з опалення місць загального користування (а.с. 15-23). Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) регулюються "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води", затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.05 № 630. Відповідно до п. 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 № 359 затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення. Методика встановлює порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування (далі - МЗК) у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (п. 1.2 Методики). Відповідно до пункту 12 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. Підпунктом 2.1.1. пункту 2.1. Методики встановлено можливість визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за показами приладу обліку, лише у разі якщо системою будинкового обліку передбачено окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування; у інших випадках - визначення кількості теплової енергії проводиться розрахунковим способом, за формулами, зазначеними у пунктах 2.1.-2.2. Методики. З вищевикладеного вбачається, що для споживачів послуг з централізованого опалення квартири кількість спожитої теплової енергії для її оплати, визначається згідно пункту 12 Правил; а для споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, кількість теплової енергії спожитої на опалення місць загального користування для її оплати, визначається згідно пунктів 2.1.-2.2. Методики. Таким чином судом встановлено, що розрахунки, надані позивачем, проведені із застосуванням формули, передбаченої пунктом 2.1.4 Методики, тобто коли від централізованого теплопостачання відключились не всі споживачі, а частково, при відсутності приладів обліку теплової енергії на МЗК, сума нарахувань за послуги з опалення місць загального користування за період з квітня 2016 року по січень 2019 року становить 6320,95 грн. Належних та допустимих доказів на спростування вказаних розрахунків відповідачем не надано. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року №539/1983/17. Також судом встановлено, що в період з квітня 2016 року по січень 2019 року споживач [PERSON] , особовий рахунок [NUMBER] , оплату послуг з централізованого опалення місць загального користування багатоквартирного будинку не проводила, внаслідок чого їй нараховано заборгованість за даний період в сумі 6320,95 грн., що підтверджується письмовим розрахунком позивача. (а.с. 33-35). З приводу наявної заборгованості позивач звертався до відповідача із вимогою про погашення суми боргу (а.с. 27-29). Розрахунок заборгованості позивачем проведено згідно з вимогами чинного законодавства, з урахуванням встановлених розпорядженнями міського голови періодів опалювального сезону, рішення Полтавської обласної ради про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, а також постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Разом із тим, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири квартири [ADDRESS] та споживачем послуг, що їх надає позивач з 25.04.2017 року (а.с.6). У спірний період, за який будо нараховано борг, відповідач не проживала та не перебувала також і зареєстрованою за адресою [ADDRESS] . Таким чином, відповідач не має жодного відношення до боргу, який утворився за період з квітня 2016 року по квітень 2017 року, а тому позовні вимоги про стягнення коштів у розмірі 2389,42 грн., нараховані позивачем за даний період, задоволенню не підлягають. Тому, суд вважає, що у позивача наявні правові підстави для стягнення заборгованості за період з жовтня 2017 року по січень 2019 року у розмірі 3 931 грн. 53 коп. (6320,95 грн. - 2389,42 грн.). Отримуючи комунальні послуги, відповідач зобов`язаний вносити за них плату, яка відповідно до п.п.18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 р. № 630 здійснюється щомісяця, не пізніше 20-го числа, що настає за розрахунковим відповідно до затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Згідно ст.ст. 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг із зобов`язанням оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом, а виконавець зобов`язується забезпечувати вчасно та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг. Між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з опалення місць загального користування, проте позивачем надаються такі послуги, а відповідач їх приймає, що є підставою для виникнення між сторонами цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Цей обов`язок кореспондується споживачу теплової енергії також вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного суду України від 02 травня 2018 року за №539/1983/17. Отже, обов`язок відповідача оплачувати послуги з теплопостачання зберігається навіть за відсутності договору на надання житлово-комунальних послуг. Позивач звертався до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за опалення місць загального користування будинку. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 09.04.2019 року відмовлено ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» у видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] (а.с. 31). Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість за отримані послуги з опалення місць загального користування багатоквартирного будинку, розмір заборгованості підтверджено документально, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають до задоволення частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1 194 грн. 83 коп. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1921 грн. х 3931,53 грн. / 6320,95 грн.).

Outcome: partial