Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, а також з відшкодуванням судових витрат. В обґрунтуванні заявлених вимог вказавши, що 01.12.2011 р. між ТДВ «Експрес страхування» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування автотранспортних засобів № 202.11.2095590, згідно якого автомобіль Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER] був застрахований у ТДВ «Експрес Страхування» на строк з 06.12.2011 р. по 05.12.2012 р. 27.07.2012 року на вул. Куйбишева 197 в м. Донецьку, сталася дорожньо-транспортна пригода: водій [PERSON], керуючи транспортним засобом Kia Ceed, державний номер [NUMBER], скоїв зіткнення з автомобілем Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно довідки ВДАІ ГУ МВС України в Донецькій області дії [PERSON] є такими, що призвели до настання дорожньо -транспортної пригоди внаслідок порушення п. 13.1 Правил дорожнього руху. Згідно постанови Куйбишевського районного суду м. Донецька від 13.08.2012 р. [PERSON] був визнаний винним у скоєнні дорожньо -транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно платіжного доручення № 10102 від 12.10.2012 р. ТДВ «Експрес Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 21224,75 грн. Так, з моменту виплати страхового відшкодування на користь [PERSON] у ТДВ «Експрес Страхування» виникло право вимоги до [PERSON] по відшкодуванню сплаченого страхового відшкодування в межах фактичних затрат ТДВ «Експрес Страхування», які складають суму в розмірі 21224,75 грн., у зв'язку з чим представник позивача звернувся до суду з відповідною вимогою. Крім цього, позивачем були понесені судові витрати у вигляді витрат пов'язаних з викликом до суду представника позивача, які останній просить стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити на підставах, викладених в заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та дату судового розгляду був повідомлений належним чином, про що свідчать повернуті поштові рекомендовані повідомлення про вручення судової повістки, телефонограма та розписка (а.с.43,46,49,54). Суд, дослідивши матеріали справи, надані до суду документи та докази в їх сукупності, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 1 Закону України «Про страхування» передбачає поняття страхування. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про страхування», страховиками визнаються фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно з Законом України «Про господарські товариства» з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Учасників страховика повинно бути не менше трьох. Відповідно до статті 3 Закону України «Про страхування», страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України. Страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Застраховані особи можуть набувати прав і обов'язків страхувальника згідно з договором страхування. Страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Предметом договору страхування, відповідно до статті 4 Закону України «Про страхування», можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані: з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). Згідно зі статтею 5 Закону України «Про страхування», страхування може бути добровільним або обов'язковим. Згідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Стаття 16 Закону України «Про страхування», передбачає, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Обов'язки страховика передбачені статтею 20 Закону України «Про страхування». Страховик зобов'язаний: 1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; 2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; 3) при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом; 4) відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків, якщо це передбачено умовами договору; 5) за заявою страхувальника у разі здійснення ним заходів, що зменшили страховий ризик, або збільшення вартості майна переукласти з ним договір страхування; 6) не розголошувати відомостей про страхувальника та його майнове становище, крім випадків, встановлених законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені також інші обов'язки страховика. Обов'язки страхувальника передбачені статтею 21 Закону України «Про страхування» страхувальник зобов'язаний: 1) своєчасно вносити страхові платежі; 2) при укладанні договору страхування надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику; 3) при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші чинні договори страхування щодо цього предмета договору; 4) вживати заходів щодо запобігання та зменшення збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку; 5) повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування. Умовами договору страхування можуть бути передбачені також інші обов'язки страхувальника. Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачена можливість укладання договорів страхування за трьома типами, зокрема укладання договору страхування третього типу передбачає страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, особою вказаною в договорі страхування, або однією з осіб, зазначених в договорі. Згідно з постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 13.08.2012 року встановлено, що 23.07.2012 р. о 15-30 год. [PERSON], керуючи транспортним засобом Kia Ceed, державний номер [NUMBER], в Куйбишевському районі м. Донецька по вул. Куйбишева біля будинку № 197 не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з транспортним засобом Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] В наслідок порушення [PERSON] п. 13.1 ПДР України, автомобілі отримали механічні пошкодження. Таким чином, постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 13.08.2012 року [PERSON] визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, (а.с. 12). Згідно зі ст. 61 ч.4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством. Так, 01.12.2011 р. між ТДВ «Експрес Страхування» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування автотранспортних засобів № 202.11.2095590, згідно якого автомобіль Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER] був застрахований у ТДВ «Експрес Страхування» на строк з 06.12.2011 р. по 05.12.2012 р. (а.с.6-9). Судом також встановлено, що відповідно з довідкою УДАЇ ГУ МВС України в Донецькій області, автомобілю Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], були встановлені пошкодження: переднього бамперу, заднього бамперу, багажника, лівого заднього крила, обох задніх фар (а.с. 10). Згідно страхового акту № 3.12.5572-1 за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 202.11.2095590 від 01.12.2011 року, вищевикладена пригода була визнана страховим випадком (а.с. 35). Відповідно з висновком експерта № 04/94 експертного автотоварознавчого дослідження від 15.08.2012 р., вартість відновлюваного ремонту (з технічної точки зору), завданої власнику автомобіля Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER], на час дослідження складає - 21754,55 грн. (а.с.13-20). Враховуючи заяву [PERSON] на виплату страхового відшкодування в якості погашення кредитної заборгованості та умови договору страхування, укладеного між останнім та ТДВ «Експрес Страхування», сума страхового відшкодування зменшилась на розмір франшизи, що дорівнює 0,50%, у зв'язку з чим сума страхового відшкодування становить 21224,75 грн., (а.с. 6,34). Так, згідно з платіжним дорученням № 10102 від 12.10.2012 року ТДВ «Експрес Страхування» здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 21224,75 грн., без врахування ПДВ.(а.с. 36). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (а.с.4). Так, відповідно до ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, несуть сторони. Згідно з частиною другою статті 85 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові, а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Представником позивача доведено, що для прибуття в судові засідання, призначені на 16.01.2014 року та 04.02.2014 року, позивачем були понесені витрати для придбання квитків на потяг у розмірі 929,11 грн. (а.с.60,63). Судом встановлено, що представнику позивача [PERSON], відповідно до Наказу №18/2/11 від 01.04.2011 р., були виплачені витрати на відрядження та добові за 6 днів у розмірі 2087,56 грн. (а.с.58,61). Згідно з заявою представника позивача про компенсацію судових витрат, останній просить стягунти з відповідача добові в розмірі 1129,20 грн., що згідно з заявою останнього відповідає вимогам ст. 140.1.7 Податкового кодексу України. Однак, вимоги представника позивача щодо стягнення з відповідача витрат пов'язаних з харчуванням та фінансуванням інших власних потреб фізичній особі (добові витрати), понесені у зв'язку з відрядженням у межах території України не підлягає задоволенню, оскільки граничний розмір добових встановлений постановою Кабінету Міністрів України «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордоном» від 23.04.1999 р. № 663, цей розмір залежить від видів харчування, які включені у вартість проживання у готелі. Представником позивача не надано доказів проживання його у готелях, витрачених коштів на харчування та фінансування інших особистих потреб, пов'язаних з прибуттям у судові засідання в інший населений пункт. Таким чином, суд вважає необґрунтованими вимоги представника позивача про відшкодування добових із розрахунку 188,20грн.х6 днів = 1129,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial