Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з своїм вищезгаданим позовом. В позові вказує, що він є сином [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2012 року шлюб між батьками було розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2013 року з відповідача на користь матері позивача було стягнуто аліменти на його утримання до досягнення [PERSON] повноліття у розмірі ? частини з усіх видів доходів щомісячно. 19.10.2016 року позивачу виповнилось 18 років, на теперішній час він навчається у Запорізькому національному університеті, не працює, стипендію не отримує, тому потребує матеріальної допомоги батька. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/3 частини від заробітку, щомісяця, до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23-х річного віку. В судовому засіданні позивач наполіг на позові за вищевказаними підставами, а третя особа погодилася з ним. Сторона відповідача визнала позов частково, посилаючись на те, що на утриманні позивача перебуває його мати-інвалід. Крім цього, відповідач проживає із цивільною дружиною, яка також потребує допомоги через інвалідність. Просять зменшити розмір алміентів до 1/8 частки. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] є повнолітньою дитиною відповідача та третьої особи по справі, мешкає від відповідача окремо, не працює, проте навчається у ВНЗ «Запорізький національний університет», є студентом 1 курсу, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], довідкою з місця його навчання. Позивач доходу не має, потребує матеріальної допомоги, мешкає однією сімєю із матірю та фактично знаходиться на утриманні. Власне, щодо вказаних обставин у сторін спору не виникло, відповідач погодився із ними, як такими, що мають місце. При цьому також встановлено,що відповідач має постійне місце роботи, де отриує щомісячно заробітну плату у розмірі 3500-3640 грн. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Сам по собі факт отримання пенсії матірю відповідача, яка, як вбачається з матеріалів справи, не проживає разом з відповідачем, не доводить тієї обставини, що вона потребує матеріальної допомоги та перебуває на утриманні відповідача. Крім того, медичні довідки, надані відповідачем стосовно стану здоровя матері відповідача, стосуються періоду 2008 року. Виписка із акту огляду МСЕК від 12.08.2008 року, за змістом якої [PERSON] встановлено третю групу інвалідності (загальне захворювання) безстроково також не доводить тієї обставини, що мати відповідача потребує матеріальної допомоги та перебуває на утриманні відповідача. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2013 року з відповідача на користь матері позивача було стягнуто аліменти на утримання їх сина до досягнення [PERSON] повноліття у розмірі ? частини з усіх видів доходів щомісячно. Доказів щодо наявності підстав для збільшення розміру або зменшення аліментів, що стягувалися з відповідача за вказаним рішенням суду матеріали справи не містять. Крім того, не заслуговують на увагу посилання відповідача про перебування на його утриманні його цивільної дружини [PERSON], оскільки акт обстеження від 07.11.2016 року не є документом,через що не може свідчити про спільне проживання названих осіб, а сама по собі довідка до акту огляду МСЕК від 13.09.2016 року, за змістом якої [PERSON] до 13.09.2017 року встановлено другу групу інвалідності (загальне захворювання) також не доводить тієї обставини, що вказана особа потребує матеріальної допомоги та перебуває на утриманні відповідача. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними, і при визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище, стан здоровя сторін, третьої особи, та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial