Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 09.08.2008 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який за рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2014 р. було розірвано. Від вищевказаного шлюбу у позивача та відповідача народилася спільна донька [PERSON], [INFO], яка згідно рішення від 11.03.2014 р. залишилася проживати разом з матір'ю, позивачем по справі. Окрім цього, позивач вказує, що після розірвання шлюбу угоди з відповідачем про сплату аліментів в добровільному порядку не досягнуто, хоча й стан здоров'я, й матеріальне становище останнього дають можливість утримувати спільну неповнолітню доньку. Також, позивач зазначає, що місце роботи відповідача їй невідоме, [PERSON] має мінливий, нерегулярний дохід, а тому просить вважає за необхідне стягувати аліменти в твердій грошовій сумі. З відомостей, які відомі позивачу аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим листам не проводиться, у інший шлюб відповідач не вступав, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків - немає. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] з'явилася, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити такі в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] з'явився, заперечував проти задоволення позовних вимог зважаючи на те, що наданий час ніде не працює, перебуває на обліку як безробітній в Ужгородському МЦЗ, просив суд стягувати аліменти в розмірі визначеному ч. 2 ст. 182 СК України, а саме 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в розмірі 309,60 гривень. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно копії рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2014 року по справі №308/276/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, малолітню дитину залишено на вихованні матері [PERSON] Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.07.2011 р., виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області - [INFO]. народилася [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №859, батьками якої зазначено - [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії довідки №159 від 21.05.2014 р. виданої Державним вищим навчальним закладом «УжНУ» відділ кадрового забезпечення [PERSON] з 01.09.2009 р. працює на посаді доцента кафедри політології та державного управління. Згідно копії довідки №555 від 15.05.2014 р. виданої Ужгородським МЦЗ встановлено, що [PERSON] з 12.02.2013 р. по 18.11.2013 р. перебуває на обліку як безробітній. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Згідно ст. 12 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01.01.2014 - 31.12.2014 р. становить 1032 грн. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, з урахуванням положень СК України, враховуючи часткове визнання вимог про стягнення аліментів в розмірі визначеному ч. 2 ст. 182 СК України, а саме 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд оцінюючи надані докази, вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 500,00 (п'ятсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.04.2014 р.

Outcome: partial