Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТзОВ "Нова пошта" про захист прав споживача шляхом відшкодування збитків. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.10.2020 року він звернувся до відділення № 1 Товариства з обмеженою відпо\-відальністю «Нова пошта», яке знаходиться по вул. Горішня Брама, 183 у м. Дрогобичі Львівської області, доручивши останньому відправити вантаж ад\-ресату [PERSON] у м. Рівне, відділення «Нової пошти» № 1, тел. [NUMBER] , передавши відповідачу вантаж, а саме: гриль вагою 172,3 кг, вартістю 14500,0 грн., згідно експрес-накладною № 59000575662985, який вручити одержувачу 29.10.2020 року о 12-00 годині; телевізор вагою 32,72 кг, вартістю 13500,0 грн., згідно експрес-накладної №59000575804805 який вручити одержувачу 30.10.2020 року о 12-00 годині; телевізор вагою 41,9 кг, вартістю 13490,0 грн. згідно експрес-накладної № 59000576930959, який вручити одержувачу 31.10.2020 року о 17-00 годині; гриль вагою 82,96 кг, вартістю 13050,0 грн., згідно експрес-накладної № 5900057665029 який вручити одержувачу 29.10.2020 року о 12-00 годині; телевізор вагою 41,9 кг, вартістю 13490,0 грн., згідно експрес-накладної № 59000575808853, який вручити одержувачу 30.10.2020 року о 12-00 годині; телевізор вагою 41,9 кг, вартістю 13490,0 грн., згідно експрес-накладної № 59000575806347, який вручити одержувачу 30.10.2020 року о 12-00 годині; телевізор вагою 16,97 кг, вартістю 13500,0 грн., згідно експрес-накладної № 59000575803642, який вручити одержувачу 30.10.2020 року о 12-00 годині; телевізор вагою 41,9 кг, вартістю 13490,0 грн., згідно експрес-накладної № 59000575809582, який вручити одержувачу 30.10.2020 року о 12-00 годині. Згідно вищевказаних експрес-накладних доставку багажу повинен сплатити отримувач. Вантаж перед відправленням оглядав [PERSON] , який є працівником відповідача. Після отримання вказаного багажу у відділенні № 1 ТзОВ «Нова пошта» в м. Рівне, [PERSON] мав провести в користь позивача оплату вартості вищезгаданого багажу, розмір якого зазначено у екс\-прес-накладних. Однак відповідачем були порушені умови публічного договору про надання послуг з організації перевезень, вантаж незаконно було видано іншій особі, не одержувачу за накладними, що призвело до втрати товару. Тому позивач просить стягнути з відповідача в його користь вартість втраченого вантажу у розмірі 108510,00 грн., 26 291,97 грн. штрафу згідно п.п. 7.2.4 публічного договору про надання послуг з організації перевезень, а також судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві. В судовому засіданні представник відповідача позову не визнав, оскільки, при видачі товару за експрес-накладними фахівець відповідача перевірила паспорт отримувача [PERSON] і лише після встановлення особи одержувача, який знав номери експрес-накладних видала вантаж, та жодних правових підстав не видавати його отримувачу і проводити додаткову ідентифікацію особи не було. Відповідач вважає, що в діях експедитора відсутня вина, а тому вимоги до відповідача є безпідставними. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що товар у відділенні «Нової пошти» № 1 у м. Рівне, 30.10.2020 року він не отримував, оскільки, в цей день фізично був відсутній в м. Рівне. Через онлайн сервіси відповідача йому стало відомо, що 30.10.2020 року о 16.54 год. належний йому товар відповідачем було видано йому, однак він в цей час був у дорозі з Дрогобича до Львова разом зі своїм батьком. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що він є батьком [PERSON] та 30.10.2020 року він разом з сином їхав до Львова і сину почали приходити повідомлення на телефон про отримання ним товару на «Новій пошті» в м.Рівному. Він одразу повідомив про це позивача, який встиг здійснити повернення одного телевізора. Заслухавши представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 28.10.2020 року позивач звернувся до відділення № 1 Товариства з обмеженою відпо\-відальністю «Нова пошта», яке знаходиться по вул. Горішня Брама, 183 у м. Дрогобичі Львівської області, доручивши останньому відправити вантаж ад\-ресату [PERSON] у м. Рівне, відділення «Нової пошти» № 1, тел. [NUMBER] , передавши відповідачу вантаж, а саме: гриль вагою 172,3 кг, вартістю 14500,0 грн., згідно експрес-накладною № 59000575662985, який вручити одержувачу 29.10.2020 року о 12-00 годині; телевізор вагою 32,72 кг, вартістю 13500,0 грн., згідно експрес-накладної №59000575804805 який вручити одержувачу 30.10.2020 року о 12-00 годині; телевізор вагою 41,9 кг, вартістю 13490,0 грн. згідно експрес-накладної № 59000576930959, який вручити одержувачу 31.10.2020 року о 17-00 годині; гриль вагою 82,96 кг, вартістю 13050,0 грн., згідно експрес-накладної № 5900057665029 який вручити одержувачу 29.10.2020 року о 12-00 годині; телевізор вагою 41,9 кг, вартістю 13490,0 грн., згідно експрес-накладної № 59000575808853, який вручити одержувачу 30.10.2020 року о 12-00 годині; телевізор вагою 41,9 кг, вартістю 13490,0 грн., згідно експрес-накладної № 59000575806347, який вручити одержувачу 30.10.2020 року о 12-00 годині; телевізор вагою 16,97 кг, вартістю 13500,0 грн., згідно експрес-накладної № 59000575803642, який вручити одержувачу 30.10.2020 року о 12-00 годині; телевізор вагою 41,9 кг, вартістю 13490,0 грн., згідно експрес-накладної № 59000575809582, який вручити одержувачу 30.10.2020 року о 12-00 годині. Наведене стверджується експрес-накладними від 28.10.2020року №59000575806347, №59000575803642, №59000575808853, №59000575804805, №59000575809582, №59000575665029, №59000575662985 №59000576930959 та товарними чеками №1338.10.2020, №1339.10.2020, №1340.10.2020, №341.10.2020, №1342.10.2020, № 343.10.2020, №1345.10.2020, №1346.10.2020, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Однак, як стверджує позивач, [PERSON] не отримав товар, а його видано працівниками відповідача сторонній особі. Позивач 31.10.2020 року звернувся до відповідача з претензією, в якій просив відшкодувати вартість втраченого товару. Відповідач відмовив позивачу в цьому, надіславши лист від 26.11.2020 року № 25164, у якому зазначає, що оскільки товар було видано отримувачу, особу якого встановлено на підставі відповідного документу, по факту можливого шахрайства оформлено звернення в поліцію, правових підстав для задоволення вимог позивача немає. З відеозапису події отримання товару у відділенні «Нової пошти» № 1 у м. Рівне 30.10.2020 року, який знаходиться в матеріалах справи та переглянуто в судовому засіданні вбачається, що особа, яка отримує товар, пред`явила працівнику відділення паспорт громадянина України паперового зразка, однак в матеріалах справи наявна копія паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] , [INFO] у виді ID-картки, що видана 12.02.2019 року. Даний факт свідчить також про те, що, товар на загальну суму 108510,00 грн. за експрес-накладними від 28.10.2020 року №59000575806347, №59000575803642, № 59000575808853 , № 59000575804805 , № 59000575809582 , № 59000575665029 , № 59000575662985 , № 59000576930959 видано не [PERSON] , а сторонній особі. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором. Частиною 3 статті 909 ЦК України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладеної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Відносини сторін регулюються нормами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта». Відповідно до ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому. Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони. Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема, внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом. Пошкодження вантажу це зміна його фізичних властивостей (механічні поломки, дефекти, бій); нестача вантажу доставка вантажу одержувачу в меншій кількості, ніж оголошено до перевезення. Стаття 924 ЦК України передбачає принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (частина перша статті 924 ЦК України) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (частина друга статті 924 ЦК України). Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобовязаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин незалежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин; перевізник не міг запобігти цим обставинам. Таким чином, перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої статі 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу. Переважному застосуванню підлягають саме норми статті 924ЦК України в частині обов`язку доведення вини, оскільки зазначена стаття передбачає підстави звільнення перевізника від відповідальності. Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу. Судом встановлено, що одержувач [PERSON] 30.10.2020 року фізично не перебував в м. Рівному та не отримував в цей день вантаж у відділенні «Нової пошти» № 1, м.Рівного, про що ствердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Також судом встановлено, що вантаж отримала стороння особа за паспортом громадянина України паперового зразка, оскільки [PERSON] отримав паспорт громадянина України у виді ID-картки ще 12.02.2019 року. Стороною відповідача ці доводи в ході розгляду справи не були спростовані, як і не було надано суду належних та достатніх доказів того, що вантаж було вручено в м. Рівному саме [PERSON] , як одержувачу за експрес-накладними. Суд відмічає, що інші наведені стороною відповідача доводи у відзиві на позовну заяву не спростовують наведених висновків суду, зокрема, що видача вантажу відбулась неналежному одержувачу, та в діях відповідача, в зв`язку з цим, наявна вина, яка призвела до втрати вантажу. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позову знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та судом було встановлено, що вантаж за експрес-накладними було видано не одержувачу, а іншій особі, та стороною відповідача ці доводи не було спростовано, а відтак наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача компенсації за втрачений товар. Що стосується стягнення штрафу в розмірі 26 291,97 грн. згідно п.п. 7.2.4 публічного договору про надання послуг з організації перевезень, то суд приходить до висновку, що в задоволенні даної позовної вимоги необхідно відмовити, оскільки підпункт 7.2.4 пункту 7.2 Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень регулює порядок виплати штрафу в розмірі 24,23% від суми відшкодування у разі виплати експедитором (відповідачем) у досудовому порядку за результатами розгляду претензії про відшкодування (а не після відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду), що сплачується у зв`язку з втратою або пошкодженням відправлення на користь замовника - фізичної особи. Даний пункт Публічного договору передбачає собою штраф за втрату, пошкодження або часткове пошкодження відправлення, яке здійснюється в досудовому порядку за результатами розгляду претензії замовника. Вказаний штраф при виплаті додається до оголошеної вартості відправлення. Щодо судових витрат, то частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представник позивача - адвокат Возняк В.Я. подав суду заяву, в якій просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10500,00 грн. До заяви представник додав копії документів: договір про надання правничої допомоги № 2212 від 22.12.2020 року, акт приймання передачі наданої правничої допомоги, згідно якого сума, що підлягає сплаті становить 10500,00 грн. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Дослідивши подані представником позивача документи щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн., суд приймає такі до уваги, як такі, що відповідають вимогам ст. 137 ЦПК України, тому заява про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1085,10 грн грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial