Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача ПАТ «КЗРК» про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з профзахворюванням, яким просить стягнути, відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України - 270 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-9). В обґрунтування вказує, що в період часу з 06.09.1985 р. по 06.05.1997 р. він працював у Товаристві на різних посадах, у шкідливих та тяжких умовах праці, а саме: - з 06.09.1985 р. по 01.01.1995 р. - на посаді підземного токаря з повним робочим днем ш. «Першотравнева-1» Першотравневого РУ. 01.10.1989 р. у зв`язку з ліквідацією Першотравневого РУ ш. «Першотравнева-1» була наділена правами структурної одиниці ДВО «Кривбасруда»; - з 01.01.1995 р. по 06.05.1997 р. - на посаді підземного слюсаря по ремонту обладнання з повним робочим днем в підземних умовах ш. «Першотравнева» ДВО «Кривбасруда. 06.05.1997 р. переведений на поверхню слюсарем по ремонту обладнання ш. «Першотравнева» ДВО «Кривбасруда», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - Відповідач/ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»). 11.11.1997 р. звільнений у зв`язку з переходом на пенсію за віком, ст. 38 КЗпП України. Тривалий стаж роботи на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів, призвели до стійкої втрати професійної працездатності та професійного захворювання, а саме: хронічна дискогенна попереково-крижова полірадикулопатія з помірно вираженим больовим синдромом і статикодинамічними порушеннями на тлі сходового ретроспонділолістеза Л 2, Л 3. Причиною виникнення професійного захворювання стала тяжка фізична праця на підприємстві Відповідача на посадах підземного токаря, підземного електрослюсаря, слюсаря на протязі 11 років. У зв`язку із заподіянням шкоди, 05 лютого 1997 року, позивач вперше, пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією (надалі - ЛТЕК), за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 45% та встановлено третю групу інвалідності, з 27.01.1997 р. по 01.02.1998 р. В подальшому позивач повторно проходив огляди ЛТЕК, останній раз 28.01.2004 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 45% та ТРЕТЮ групу інвалідності, з 01.02.2004 р. - безстроково, визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні за заключенням ЛКК, ЛПЗ, що відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22.01.1997, виникли з вини роботодавця (причинами виникнення зазначено: тяжка фізична праця та довготривалий час роботи в обводнених умовах на посадах підземного токаря, підземного електрослюсаря та слюсаря в шахтаі «Першотравнева» ДВО «Кривбасруда»). Позивач вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, йому важко виконувати будь-яку роботу, позбавлений можливості в достатній мірі реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває стійкий біль та обмеження рухів у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією у нижні кінцівки, який посилюється при кашлі, фізичних навантаженнях, рухах, зміні положення тіла, оніміння по задній частині поверхні лівої ноги та 1,2,3 пальців лівої ступні, судоми м`язів лівої ноги вночі і при ходьбі, слабкість в ній, утруднення ходи, відчуття холоду, повзання мурашок в області сідниць, проміжності та внутрішньої частини стегон, переважно з лівої сторони, біль та обмеження рухливості в колінних суглобах більше в лівому, тяжкість та біль в епігастрії. Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання він постійно відчуваю фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання, що супроводжується значною втратою працездатності, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, поганому сні на фоні больових відчуттів, що в свою чергу приводить до відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги. Все це постійно і негативно позначалося і в теперішній час продовжує позначатись на його душевному та фізичному станах, так як він позбавлений можливості в повній мірі через стан здоров`я приділяти належної уваги своїй родині, виконувати важку та вкрай необхідну фізичну працю по господарству. Наявність даних негативних явищ в його житті свідчить про постійне перенесення больових відчуттів, про необхідність періодично проходити лікування, залучати додаткові зусилля для організації свого життя, а також вказує на відсутність у нього можливості реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які він мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.01.2021 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 27.01.2021, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.67). 16.02.2021 на адресу суду надійшов відзив на позов разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу, а також клопотання про розгляд справи з викликом сторін, особисту участь позивача в судовому засіданні та надання оригіналів документів. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві звертає увагу суду на те, що позивач працював певний період часу (з 04.08,1982 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 11.11.1997) на різних професіях на шахтах «Першотравнева-1», «Першотравнева» ДВО «Кривбасруда». Вказують, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником тієї частини ДВО «Кривбасруда», до якої входили шахти «Першотравнева-1» та «Першотравнева», на яких працював позивач протягом 13 років 03 місяців, та не відповідає за зобов`язання держави (державних підприємств). Станом на 01.01.2020 на обліку ДП «Кривбасшахтозакриття» знаходяться в користуванні землі загальною площею 423,592 га, за якими нараховується та сплачується податок на землю, в т.ч. шахта «Першотравнева» 74,300га.. Дані земельні ділянки розташовані під об`єктами, які рахуються на балансі ДП «Кривбасшахтозакриття». Фактично ДП «Кривбасшахтозакриття» визнає за собою факт правонаступництва шахти «Першотравнева», перебування в бухгалтерському обліку майна шахти «Першотравнева», отримання доходів від перебування майна на балансі підприємства, та на думку відповідача не потребує доказування, посилаючись на інформацію про результати діяльності ДП «Кривбасшахтозакриття» за 2019 рік, за 2013 рік. Зазначає, що програмою реструктуризації гірничорудних підприємств Кривбасу з підземного видобутку залізної руди (Постанова КМУ №258 від 02.03.1998) передбачається ліквідація збиткових шахт, серед них і шахта «Першотравнева». Реалізація заходів по ліквідації виконується за рахунок державного бюджету України. Реструктуризація включає в себе і відшкодування колишнім працівникам підприємства шахти «Першотравнева» втрат немайнового характеру. На середину 2010 року шахта «Першотравнева» входить до складу ВАТ «Північний ГЗК», як цех підземного видобутку руди. Відповідач вважає, що оскільки майно шахти «Першотравнева» обліковується за ДП «Кривбасшахтозакриття» та ПрАТ «Північний ГЗК», відповідно вони, а не ПАТ «Кривбасзалізрудком» є правонаступником майнових та немайнових прав шахти «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», які пов`язані виключно з наявністю майна в бухгалтерському обліку підприємства, чи його відсутністю. Також, позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 18.02.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та визнання явки позивача обов`язковою, для надання оригіналів документів, на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги. Інших письмових клопотань, заяв, заперечень учасники справи суду не надавали. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач з 06.09.1985 по 01.02.1988 працював на посаді підземного токаря з повним робочим днем, а з 01.02.1988 по 01.01.1995 - електрослюсар з ремонту обладнання ш. «Першотравнева-1» Першотравневого РУ. 01.10.1989 у зв`язку з ліквідацією Першотравневого РУ ш. «Першотравнева-1» була наділена правами структурної одиниці ДВО «Кривбасруда» (а.с.17). Шахти «Першотравнева-1» і «Першотравнева-2» входили до складу рудоуправління і розробляли однойменне родовище магнетитових кварцитів, і 01.01.1995 вони були об`єднані в шахту «Першотравнева». З 01.01.1995 по 06.05.1997 позивач працював на посаді підземного слюсаря по ремонту обладнання з повним робочим днем в підземних умовах ш. «Першотравнева» ДВО «Кривбасруда. 06.05.1997 переведений на поверхню слюсарем по ремонту обладнання ш. «Першотравнева» ДВО «Кривбасруда», а 11.11.1997 - звільнений, у зв`язку із виходом на пенсію за віком, що підтверджується записами у тродовій книжці (копії - а.с.10-19). З 1975 року до 01 жовтня 1989 року до ДВО «Кривбасруда» на правах структурного підрозділу входило Першотравневе рудоуправління. З 01 жовтня 1989 року Першотравневе рудоуправління як структурний підрозділ ліквідовано наказом ДВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 зі змінами від 01 листопада 1989 року № 423 (а.с.17). Згідно з пунктом 2 наказу ДВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 з 01 жовтня 1989 року до 01 січня 1995 року до ДВО «Кривбасруда» на правах новостворених структурних підрозділів входили шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2». Наказом ДВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169 (пункт 1) з 01 січня 1995 року шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2» як структурні підрозділи ліквідовані. Відповідно до пункту 2 наказу ДВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169 з 01 січня 1995 року до 01 січня 1998 року до ДВО «Кривбасруда» на правах новоствореного структурного підрозділу входила шахта «Першотравнева». Наказом ДВО «Кривбасруда» від 05 січня 1998 року № 1 з 01 січня 1998 року шахта «Першотравнева» як структурний підрозділ також була ліквідована. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 1998 року № 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського «Сірка» та Стебницького «Полімінерал» Львівської області» пунктом 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 ДВО «Кривбасруда» перейменовано у «Криворізький державний залізорудний комбінат». Правонаступником перейменованого ДВО «Кривбасруда» призначено Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» (пункт 2 наказу № 263). Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 «Про реорганізацію Криворізького державного залізорудного комбінату» та пункту 1 наказу Державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акціонерної компанії «Укррудпром». Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» є правонаступником реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» (пункт 3 наказу № 248). Згідно зі спільним наказом Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19 лютого 2001 року № 66/245 «Про реорганізацію Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» та пункту 1 наказу Державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акціонерної компанії «Укррудпром» шляхом реорганізації перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Отже з вищенаведеного вбачається, що правонаступником усіх прав та обов`язків ДВО «Кривбасруда» (у структурних підрозділах якого працював позивач) є ПАТ «Кривбасзалізрудком». В період роботи позивача у ДВО «Кривбасруда» воно неодноразово було реорганізоване. Всі структурні одиниці ДВО «Кривбасруда», в тому числі Першотравневе рудоуправління, новостворені з 01 жовтня 1989 року шахти «Першотравнева-1» та «Першотравнева-2», новостворена з 01 січня 1995 року шахта «Першотравнева» не мали статусу юридичних осіб, а питання про їх відокремлення зі складу юридичної особи із визначенням правонаступників у передбаченому законодавством порядку не вирішувалося. Таким чином, професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах з ДВО «Кривбасруда», на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого роботодавцем зроблено не було, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань. Правонаступником ДВО «Кривбасруда» є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22.01.1997р. (а.с.22-25) та повідомлення про хронічне професійне захворювання від 14.01.1997, реєстраційний №19 (а.с.21), позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання: хронічна дискогенна попереково-крижова полірадикулопатія з помірно вираженим больовим синдромом і статикодинамічними порушеннями на тлі сходового ретроспонділолістеза Л 2, Л 3. Причиною виникнення професійного захворювання стала тяжка фізична праця на підприємстві Відповідача на посадах підземного токаря, підземного електрослюсаря, слюсаря на протязі 11 років. Позивачу вперше встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 45%, згідно виписки з акту освідування в ЛТЕК від 05.02.1997 та витягу з акту огляду МСЕК на підставі огляду від 05.02.1997 (а.с.26,27). 01.01.1998 відповідно довідки МСЕК позивачу встановлена 3 група інвалідності з причини професійного захворювання, до 01.02.1998 (а.с. 27). В подальшому позивач повторно проходив огляди ЛТЕК та отримав витяги із акту огляду у МСЕК (28-36), останній раз 28.01.2004 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 45% та третю групу інвалідності, з 01.02.2004 р. - безстроково (а.с.34), визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні за заключенням ЛКК, ЛПЗ, що відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22.01.1997, виникли з вини роботодавця (причинами виникнення зазначено: тяжка фізична праця та довготривалий час роботи в обводнених умовах на посадах підземного токаря, підземного електрослюсаря та слюсаря в шахтаі «Першотравнева» ДВО «Кривбасруда»). Зазначеним Актом розслідування також встановлено, що винним у професійному захворюванні позивача є керівництво шахти, в тому числі концерн «Укррудпром» виробничого об`єднання «Кривбасруда», шахти «Першотравнева» виробничого об`єднання «Кривбасруда», в період роботи позивача [PERSON] на цих підприємствах (а.с.22). Відповідно до пункту 38 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р.№472 /далі Правила/ право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Як видно з зазначених доказів право на відшкодування моральної шкоди виникло у [PERSON] з моменту первинного встановлення йому втрати професійної працездатності - 05.02.1997, саме з цього моменту він мав право звернутися з вимогою про відшкодування моральної шкоди. Згідно зі статтею 440-1 ЦК УРСР (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних і моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Пунктом 11 Правил (у редакції, яка була чинною до 24.10.1997 року з дня опублікування Постанови Кабінету міністрів України від 03.10.1997 року) передбачено, що моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Тому суд визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди враховує встановлені законодавством обмеження мінімального та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, які передбачені Правилами на день установлення [PERSON] стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно до ч.1 ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці. Виходячи з зазначеного в положенні цього Закону поняття мінімальної заробітної плати, суд при обрахуванні та стягненні застосовує розмірі мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення. Таким чином максимальний розмір моральної шкоди позивачу обмежується 1 200 000 грн (6000грн. х 200), обрахування слід вести виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої Законом про Державний бюджет України на 2021 рік, як передбачено Правилами та ст.440-1 ЦК УРСР 1963. р. Статтею 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Позивачу як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання встановлене професійне захворювання, виробничими факторами, що спричинили захворювання є тяжка фізична праця та довготривала робота в обводнених умовах. Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 11 років. Суд при вирішення спору керується роз`ясненнями п.п.5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до яких, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При вирішенні спору керується тими нормами законодавства, яке діяло на час спірних правовідносин. При встановленні розміру моральної шкоди, суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, фізичних і моральних страждань позивача у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються медичними документами (а.с.26-58), позов слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 135 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, виходячи із законодавчо встановленого максимуму який обмежує суд при визначенні шкоди. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода в зв`язку із ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. Відповідно до ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПАТ на користь держави судовий збір в сумі 1350,00 грн. На підставі ст.153 КЗпП України, п.11, 38 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації чи уповноваженим ними органом шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров`я, зв`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» затверджених Постановою КМ України №472 від 23.06.1993 р.,

Outcome: partial