Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просила суд стягнути 500000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що 04.06.2016 року приблизно о 10-45 год. відповідач, керуючи транспортним засобом «Опель Астра» д.н.з.[NUMBER], рухаючись по сухому, чистому дорожньому покритті правої смуги руху проспекту Науки в м. Києві в напрямку вулиці Столичне Шосе, в районі будинку № 45, порушила вимоги п.п. 2.3 б, 10.1, 11.4 та п. 1.3 розділу 34 горизонтальна дорожня розмітка ПДР України, проявила неуважність, відповідно не зреагувала на зміну дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху в ліву сторону не переконалась, що це буде безпечно, перетнула дорожню розмітку 1.3 ПДР України, виїхала на середню смугу руху проїзної частини зустрічного напрямку руху, яка має більше двох смуг руху в одному напрямку, при цьому створила перешкоду та небезпеку для руху та допустила зіткнення з автобусом «Богдан А-09201» д.н.з.[NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП, позивач, як пасажир автобуса, отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07.08.2017 року, [PERSON] було визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2017 року, відповідача було звільнено від відбування основного покарання на підставі п. г ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році». У зв»язку із отриманням тяжких тілесних ушкоджень позивач зазнала моральних страждань, які нею оцінені в сумі 500000 грн. та які вона просить стягнути з відповідача. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Позивач вказала, що зазнала моральних страждань внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до необхідності, зокрема, і на даний час відновлювати свій фізичний та психологічний стан, проходячи постійні медичні обстеження, лікування. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково на суму 6400 грн. та просили позов задовольнити частково з викладених у відзиві підстав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. [PERSON] 04.06.2016 року приблизно о 10.45 год., керуючи технічно справним автомобілем «Опель Астра», рухалася по крайній правій смузі руху транспортних засобів проїзної частини проспекту Науки в напрямку вулиці Столичне Шосе в м. Києві, в районі будинку № 45. [PERSON] допустила порушення вимог п.п. 2.3 б); 10.1; 11.4 та 1.3 дорожньої розмітки ПДР України, проявила неуважність, неправильно зреагувала на зміну дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху в ліву сторону не переконалася що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перетнула дорожню розмітку 1.3 ПДР України, виїхала на середню смугу руху проїзної частини зустрічного напрямку руху, яка має більше двох смуг руху в одному напрямку, при цьому створила перешкоду та небезпеку для руху та допустила зіткнення з автобусом марки «Богдан А-09201», під керуванням водія [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку. Як наслідок, пасажир автобуса [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. Порушення водієм [PERSON] вимог 2.3 б); 10.1;11.4 та 1.3 дорожньої розмітки ПДР України, знаходяться у прямому причинному зв»язку з виникненням даної ДТП та її наслідками. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07.08.2017 року, [PERSON] визнано винуватою та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки (а.с.7-10). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2017 року, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Клопотання [PERSON] задоволено та на підставі п. г ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» звільнено [PERSON] від відбування основного покарання, призначеного їй за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07.08.2017 року (а.с.11-13). Судом встановлено, що в ході розгляду кримінальної справи потерпілою -позивачем по справі [PERSON] цивільний позов заявлено не було, та шкода обвинуваченою - відповідачем по справі [PERSON] відшкодована не була. Статтею 1172 ЦК України передбачено, що відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням майна, в фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоровя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз»яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов'язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 1000 - 5000 євро. Таким чином визначений розмір спричиненої позивачеві моральної шкоди цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Так, рішенням від 27.07.2004 р. по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Протесудврахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. Як вбачається з позовної заяви, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині заподіяння моральної шкоди позивач вказала, що внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення вона зазнала неабияких моральних страждань, які обґрунтовує: стражданнями, яких вона зазнала, у зв'язку з отриманням тяжких тілесних ушкоджень, необхідністю лікування та проходження подальшої реабілітації, в зв»язку з чим змінився звичайний спокійний ритм її життя, докладення додаткових зусиль та затрат для відновлення фізичного, психічного та психологічного стану, проходячи медичні обстеження та лікування, залучаючи для цього своїх друзів та близьких людей, що пригнічує її та завдає додаткових хвилювань. Виходячи з обсягу спричинених страждань, характеру душевних страждань, внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень позивачем під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце через винні дії [PERSON], суд дійшов висновку про справедливість заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди. При цьому, вирішуючи, питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд керується принципами виваженості, розумності та справедливості, та приймає до уваги молодий вік позивача, характер отриманих ушкоджень та необхідність відновлення стану здоров»я, порушення звичайного способу життя, в зв»язку з цим, та приходить до висновку, що справедливим може бути визнано розмір відшкодування такої моральної шкоди позивачу у сумі 150 000 грн., оскільки, визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди у 500 000,00 грн., є, на погляд суду, завищеним, не доведеним та не обґрунтованим. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню на відшкодування моральної шкоди підлягає сума в розмірі 150 000 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути 704,80 грн. судового збору на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial