Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), мотивуючи свої вимоги тим, що за період з 01.03.2014 р. по 31.01.2018 р. загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, наданих відповідачам на адресу надання послуг [ADDRESS] складає 31\~761,66 грн. 20.08.2018 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя було винесено заочне рішення по справі. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 27.09.2019 року заочне рішення по справі від 20.08.2018 року було скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судовому засіданні [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові конверти, які повернулися на адресу суду за закінченням терміну зберігання, у судове засідання не з`явилися, про причину неявки суду не повідомили. Від відповідача по справі [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просила відмовити у позові в зв?язку зі спливом строку позовної давності, так як позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 01.03.2014 року по 30.04.2015 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.67,68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Ст.64 ЖК України\~визначає, що члени сім?ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з договору найму житлового приміщення. За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Споживач згідно ч. 3ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За нормами ст. 32\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. За змістом статті 24 ч. 3 Закону України «Про теплопостачання»споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач у період з 01.03.2014 року по 31.01.2018 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у приміщення, яким користується відповідач та яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 31 761,66 гривень. Вказане достовірно підтверджується розрахунком позивача про утворення заборгованості відповідача з опалення (особистим рахунком) [NUMBER] . Отже, названий розмір заборгованості достовірно підтверджено, на його спростування сторона відповідача доказів суду не подавала. Згідно ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк(термін)його виконання,то воно підлягає виконанню у цей строк. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (статті\~256\~та\~257 ЦК України). Статтею 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 256 ЦК України\~встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як встановлено судом з розрахунку заборгованості відповідача, перша несплата ним за отримані послуги відбулася за березень 2014 року. Позивач з даним позовом у цій справі про стягнення заборгованості звернувся у травні 2018 року, тобто, за загальним правилом, поза межами строку позовної давності, встановленого законом, що відповідно до ч. 4\~ст. 267 ЦК України, що має бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у заявленому розмірі. Перебіг позовноїдавності перериваєтьсявчиненням особоюдії,що свідчитьпро визнаннянею свогоборгу абоіншого обов`язку. Післяпереривання перебігпозовної давностіпочинається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст. 264 ЦК України). При цьому, у відповіді на відзив позивач й наполягав на тому, що строк позовної давності переривався, але суд не погоджується з таким. Як встановлено судом з розрахунку заборгованості відповідача, у період з листопада 2014 року по грудень 2014 року відповідач неодноразово здійснював платежі за отримані послуги, але у меншому розмірі ніж йому нараховувався позивачем, що саме по собі не може свідчити про визнання відповідачем заборгованості у нарахованому позивачем розмірі за вказаний період, з чого суд дійшов до висновку про те, що у вказаний період перебіг позовної давності не переривався. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач скориставшись своїм правом передбаченим вимогами\~ст. 267 ЦК України, подав до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Таким чином, враховуючи ту обставину, що позивач звернувся з позовом лише у травні 2018 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності визначеного вимогами\~ст. 257 ЦК України, у стягненні заборгованості, що виникла до 01 травня 2015 року, слід відмовити. В порядку\~ст. 141 ЦПК України, на користь Концерну\~Міські теплові мережі\~м. Запоріжжя підлягає стягненню з відповідача відповідний судовий збір, пропорційно задоволеним позовними вимогам. Враховуючи те, що задоволено 61,73 % позовних вимог (28 326, 58 грн. від 31 761,66 грн. складає 89,18 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 1 571,35 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1762,00 грн. х 89,18 % / 100).

Outcome: partial