Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що останній звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву б/н від 21.02.2007 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 1900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. В зв'язку з тим, що позичальник свої зобов'язання по кредитному договору виконав не в повному обсязі, виникла кредитна заборгованість, яка станом на 17.06.2018 року становить 15344 грн. 82 коп. та складається з наступного: 3962,48 грн. - тіло кредиту; 5123,60 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 5051,84 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 706 грн. 90 коп. (процентна складова). Тому позивач просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та витрати, пов'язані з розглядом справи. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій стверджує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутності, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання також не з'явилася, надала відзив в якому зазначила, що визнає позовні вимоги частково, а саме визнає суму борг, що складається: тіло кредиту - 3962,48 грн., відсотки за користування кредитом - 5123,60 грн.; та штраф у розмірі 954,30 грн., просить відмовити у вимогах щодо стягнення пені в розмірі 1206,90 грн. У судовому засіданні були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (зокрема, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.2 ст.633 ЦК України). Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 21.02.2007 року відповідачка підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.11). Таким чином, між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини на підставі укладеного кредитного договору, який складається із Анкети-заяви від 21.02.2007 р. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідачка засвідчила, що була ознайомлена і погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, а також з Тарифами банку, які були надані заявнику для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно, як вбачається з анкети-заяви, заявника було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку розміщені на офіційному сайті банку. [PERSON] зобов'язувалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до положень статей 1048, 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами, у передбачених законом порядку та формі, досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства. Факт використання [PERSON] кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору , в якому відображений рух коштів , а саме: використання і часткове повернення кредитних коштів відповідачкою. З наданого позивачем розрахунку (а.с.9-10) вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов'язань за кредитним договором б/н від 21.02.2007 року станом на 17.06.2018 року становить 15344 грн. 82 коп. та складається з наступного: 3962,48 грн. - тіло кредиту; 5123,60 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 5051,84 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 706 грн. 90 коп. (процентна складова)Позивач посилається на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Розрахунки щодо нарахування процентів за користування кредитом, пені, позивач обґрунтовує умовами, викладеними в Умовах і правилах надання банківських послуг та Тарифах банку. За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) Позичальникові у розмірі та на у мовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частинами першою-третьою ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Виходячи з вимог частини першої ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно- правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно- правової відповідальності за одне і те саме порушення. (Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15). АТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. Конституційний Суд України, у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013. аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні: не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Так, при вирішенні даного спору та винесенні судового рішення по справі суд враховує, що у неї на утриманні перебуває син - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 84), після розірвання шлюбу з [PERSON], свідоцтво [NUMBER] (а.с.83) вона аліменти на утримання сина отримує не своєчасно та не в повному обсязі, що стверджується довідкою-розрахунком державного виконавця (а.с. 87) з якої встановлено що станом на 01.01.2019 року борг по аліментах становить 14208,96 грн. Відповідачка працює у ФОП [PERSON], отримує заробітну плату, за 2018 рік вона склала 34284 грн. (а.с. 85), тобто в середньому 2857 грн. в місяць. Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 вказав, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї 0011 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти га купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається па споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчою кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами. Таким чином з наведених підстав вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1,2 ст.549 ЦК України, та п.2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позики. Вивчивши матеріали справи, суд доходить до висновку про необхідність стягнення неустойки у вигляді штрафу у розмірі 954,30 грн., яка складається з фіксованої частини - 500 грн., та процентної складової - 454,30 коп. - 5% від суми заборгованості (3962,48+5123,60). Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином судом встановлено, що загальна заборгованість відповідача перед банком становить 10040 грн. 38 коп. та складається із: 3962,48 грн. - тіло кредиту; 5123,60 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 954,30 грн., ( 500 грн. фіксована частина, та процентної складової - 454,30 коп. - 5% від суми заборгованості (3962,48+5123,60), тому підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позову.

Outcome: partial