Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про достягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] у 2008 році було укладено кредитний договір відновлювальної кредитної лінії. Позивач виконав умови договору надавши відповідачу кредит на споживчі цілі в сумі 210000 грн. строком на 120 місяців із розрахунку 18,5 % річних. 04.09.2008 року сторони домовилися внести зміни до кредитного договору, а тому був укладений додатковий договір в якому банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти в сумі 500000 грн. З метою належного виконання позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого поручитель зобовязується відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязання за кредитним договором. Відповідачі взяті на себе зобовязання по кредитному договору не виконали у звязку з чим утворилась заборгованість. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 277305,96 грн. Станом на 19.03.2014 року банком був стягнутий з боржників за рішенням суду борг по кредиту в сумі 277305,96 грн. та припинено нарахування відсотків, але зобовязання по кредиту не були припинені і боржниками на даний час зобовязання залишилися не виконаними. Станом на 30.09.2015 року боржники мають заборгованість за кредитним договором по донарахованим відсоткам на загальну суму в розмірі 108618,20 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідачі та їх представник позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити, оскільки заборгованість за кредитним договором перед банком погашена, а донарахована пеня та відсотки не передбачена умовами кредитного договору. В подальшому представником було надано заяву про застосування строків позовної давності. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково із таких підстав. Так, судом встановлено, що 30 травня 2008 року між позивачем [PERSON] акціонерним товариством «Державний ощадний банк України в особі керуючого Фастівським відділенням № 2877 (на даний час територіально відокремлене безбалансове відділення № 10026/0657 філії Головного управління по м. Києву і Київській області АТ «Ощадбанк») та відповідачем [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 3700, відповідного до якого був наданий кредит на споживчі цілі в сумі 210 000,00 грн., строком на 120 місяців із розрахунку 18,5 річних. На виконання Постанови КМУ затвердженої за № 502 від 06.04.2011 року «Про внесення змін до постанови КМУ від 25.02.2003 року № 261» у назві і Статуті ВАТ «Державний ощадний банк України» було замінено назву на ПАТ «Державний ощадний банк України». Згідно п.1.7 Кредитного договору, позичальник зобовязався щомісячно до останнього банківського дня, наступного за звітним, здійснювати платежі по погашенню кредиту та сплачувати нараховані банком проценти згідно графіку в сумі по 2 187,05 гривень з червня 2010 року по квітень 2018 року, а останній платіж в сумі 2187,5 грн. не пізніше дати остаточного погашення кредиту, що визначена договором 30.05.2018 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] 30.05.2008 року був укладений іпотечний договір № 12754, предметом якого є земельна ділянка площею 0,0632 га з цільовим призначенням земельної ділянки будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та розташований на ній загальною площею 143,8 кв.м., житловою площею 76,1 кв.м. і належних до нього відповідних надвірних будівель, а саме сарай, гараж, що знаходяться за адресою Київська область, місто Фастів, вулиця Набережна 149. 04.09.2008 року сторони домовилися внести зміни до кредитного договору №3700, а тому був укладений додатковий договір №1 де зазначено, що банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти в сумі 500000 гривень, а позичальник повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 18,5% (п.1.1 Договору), п.1.6 -позичальник зобовязується щомісячно здійснювати платежі по погашенню кредиту щомісячно з червня 2010 року по квітень 2018 року включно рівними частинами в сумі по 5 208,34 гривень, а останній платіж в сумі -5 207,70 гривень. З метою забезпечення належного виконання зобовязання позичальником 30.05.2008 року був укладений договір поруки № 12755 з фінансовим поручителем [PERSON], згідно якого поручитель зобовязалася перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязання по кредитним договорам. Згідно з п.3.3.2. Боржник відповідає перед кредитором по своїх зобовязаннях, що випливають з кредитного договору і договорів, повязаних з даним Договором, всіма власними коштами та майном. Позивач свої зобовязання за договором відновлювальної кредитної лінії № 3700 від 30.05.2008 року виконав належним чином, надавши грошові кошти в той час як боржники платежі та відсотки за користування кредитом у встановлені договором строки не сплачували. У звязку з порушення відповідачами у мов кредитного договору, Банком було подано позовну заяву до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2014 року, з відповідачів, солідарно, стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 277305,96 грн. Як вбачається з письмових матеріалів, а саме наданого позивачем, витягу з протоколу №37 від 14.05.2015 року засідання кредитного комітету, після винесення вказаного рішення суду, було прийняте рішення про зупинення нарахування відсотків в обліку. В подальшому відповідачі звернулися заявою до Фастівського міськрайонного суду про розстрочку виконання рішення, яка була задоволена але Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28.09.2015 року, ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2015 року скасовано. У квітні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Банку з заявою про добровільне виконання рішення суду шляхом сплати заборгованості рівними частинами по 2000 грн., щомісячно, з подальшою реалізацією нерухомого майна (будинку). 08.05.2014 року рішенням кредитного комітету банку було надано дозвіл ТВБВ № 10026/0657 відстрочити термін подання до ДВС виконавчих листів суду щодо стягнення заборгованості за умови погашення боржниками судових витрат в сумі 34412 грн. та виконання ними графіку погашення платежів з травня 2014 року по січень 2015 року, щомісячно, в сумі 2000 грн., а в лютому 2015 року 259305,96 грн. за рахунок продажу житлового будинку та присадибної ділянки. Боржниками було сплачено Банку в рахунок погашення боргу 22000 грн. та судові витрати в сумі 3441 грн., а суму кредиту, яка була передбачена до сплати в лютому 2015 року за рахунок продажу будинку не сплатили в звязку з неможливістю його продажу. У листопаді 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] як представника малолітнього [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку та виселення з іпотечного будинку. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2016 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України»задоволено частково, а саме: задоволено позовні вимоги, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнуто судовий збір, у задоволення іншої частини позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19.05.2016 року, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2016 року змінено в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК), що і було зроблено позивачем, шляхом звернення з заявою до суду про стягнення заборгованності за кредитним договором і за вищезазначеним рішенням суду позовні вимоги були задоволенні та стягнуто з відповідачів заборгованність, яка складалась з суми несплаченого кредиту, сума прострочених чергових платежів, сума відсотків, пеня, судовий збір. Позивач в своєму позові посилається на п.п. 1.9,1.10 Договору відновлювальної кредитної лінії № 3700 де зазначено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відповідну плату (проценти) в розмірах та строки, визначені в договорі. проценти нараховуються Банком щомісячно на рахунок, відкритий у банку, починаючи з дня видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит. Станом на 30.09.2015 року мають заборгованість за Кредитним договором по донарахованим відсотках, у таких розмірах: сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом 74099,12 грн., сума пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом 10043,71 грн., сума інфляційних витрат та 3 % річних від прострочених відсотків становить 24475,37 грн. Загальна сума заборгованості за період з 19.03.2014 року по 30.09.2015 року становить 108618,20 грн. Виходячі з письмових матеріалів 12.05.2014 року відповідачі повністю сплатили судовий збір в сумі 3 441 грн. З травня 2014 року по січень 2015 року здійснювали оплату платежів в сумі 2000,00 грн. які були встановленні Банком за рішенням засідання кредитного комітету від 08.05.2014 року. Разом з тим відповідачі не сплатили суму заборгованності в розмірі 259305,96 грн, яка була передбачена до сплати за лютий 2015 року. Дані факти не заперечуються сторонами. За ухвалою Фастівського міськрайсуду відповідачам надано розстрочку по стягненню боргу за рішенням суду від 19 березня 2014 року і на даний час вони щомісячно сплачують заборгованність рівними частинами. У п. 17 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, у справі за № 6-1206цс15, зазначається, що виходячі із системного аналізу ст.ст.525, 526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Отже, чинне законодавство не передбачає стягнення донарохованих відсотків після винесення судового рішення. Стаття 625 ЦК України, передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання. На вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем не надано належного розрахунку у підтвердження позовних вимог щодо стягнення заборгованності в частині інфляційних втрат та 3% річних. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні представником відповідачів подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Представник позивача заперечувала проти застосування спеціальної позовної давності пославшись на п.7.8 Договору відновлювальної кредитної лінії №3700 від 30.05.2008 року, зазначивши, що сторони збільшили строки позовної давності. Однак, суд не може погодитися з даними запереченнями, єдина умова для стягнення неустойки - це обов'язкове складання умови про неустойку позичальником та позикодавцем в письмовій формі та підписання уповноваженими представниками. Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов'язань. Згідно із ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язань повинен бути укладений в письмовій формі; недотримання цієї умови тягне за собою нікчемність, зокрема, умови про неустойку. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення суми пені з врахуванням строку спеціальної позовної давності і становить 7506,54 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial