Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) в розмірі 10674,00 грн. за несплачені аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період з квітня 2017 року по липень 2019 року та заборгованість по аліментам в сумі 34030,00 грн, а разом: 44704,00 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 15.05.2017 року було розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.08.2017 року з відповідача на її користь на утримання сина було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач, в результаті не виконання свого обов`язку по сплаті аліментів, має заборгованість по аліментам в сумі 34 030,00 грн. за період з квітня 2017 року по липень 2019 року, а тому позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь вказану заборгованість по аліментам, а також неустойку в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з квітня 2017 року по липень 2019 року, що складає 10 674,00 грн. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надав. Враховуючи викладене, та зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства " кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із матеріалів справи вбачається, що за виконавчим листом № 2/488/1141/17, виданим на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.08.2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття. Згідно довідки державного виконавця Корабельного відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відповідач має заборгованість по аліментам за виконавчим листом № 2/488/1141/17 станом на 01.07.2019 року в сумі 34 030,00 грн. Стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» роз`яснює порядок стягнення аліментів та за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови відповідно до положень Закону. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз`яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів. Таким чином, аліменти на користь позивачки вже стягнуті рішенням суду, а тому повторному стягненню вони не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача у порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, статтею 71 ЗУ «Про виконавче провадження» і відповідно до цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Отже, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав щодо задоволення вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по аліментам в сумі 34030,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому, відповідно до ст. 60 ЦПК України обов`язок доказування того, що несплата аліментів була наслідком наявності поважних причин, покладено на платника аліментів, а суд, за аналогією з цивільним законодавством, повинен виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. Отже, за змістом статті 196 СК України суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, в її виникненні та залежно від цього вирішити питання щодо права одержувача аліментів на стягнення неустойки. За такого, є підстави вважати, що через ухиляння [PERSON] від виконання батьківського обов`язку по утриманню свого неповнолітнього сина [PERSON] до його повноліття, виникла заборгованість зі сплати аліментів, а відповідно, він повинен нести цивільно-правову відповідальність за це, сплативши [PERSON] пеню. Правила нарахування пені за заборгованість по сплаті аліментів підтверджені Постановою Верховного Суду від 25.04.2018 року (справа №572/1762/15-ц). Загальна сума пені має розраховуватися за формулою: p=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Згідно розрахунку виконаному позивачем [PERSON] сума пені на заборгованість по аліментам за період з з квітня 2017 року по липень 2019 року складає 10 674,00 грн. Відповідно до ст. 3 ЦК України, суд виходить з загальних засад цивільного законодавства про справедливість, розумність та добросовісність, і не допуску таких ситуацій, коли прогресуючий розмір неустойки призводитиме до того, що аліментнозобов`язані особи не здатні будуть погасити заборгованість взагалі, оскільки практично усі їх кошти будуть йти на погашення пені. Враховуючи викладене та відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) по аліментам за період з квітня 2017 року по липень 2019 року у розмірі 10 674,00 грн. Доказів, які б спростовували висновки суду, матеріали справи не містять. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial