Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви про видачу судового наказу в суд 15 липня 2020 року та до досягнення дитиною повнолітття. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку, яка проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо від них та не надає жодної матеріальної допомоги, а вона на даний час не може працювати, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьохрічного віку. Відповідач має постійне місце роботи, іншої сім`ї немає. Ухвалою від 24 листопада 2020 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просить стягнути аліменти з 15 липня 2020 року, оскільки в цей день звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, але судом було відмовлено у видачі судового наказу, бо відповідач не має зареєстрованого місця проживання в м.Рівне, хоча місце проживання відповідача зареєстровано у встановленому законом порядку в с.Новогригорівка Генічеського району Херсонської області. З вини суду не було вчасно вирішено питання щодо стягнення аліментів, тому цей перід вважає ухиленням відповідача від сплати аліментів. Відповідач періодично надавав кошти на утримання дитини. Просить позов задовольнити. Відповідач позов в частині розміру аліментів визнає. Пояснив, що аліменти сплачував в добровільному порядку. 17 липня 2020 року переказав дружині 1000 грн, 27 липня 2020 року 3000 грн, 23 листопада 2020 року 4000 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі з 23 березня 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якої серії [NUMBER] відповідач записаний батьком. Малолітня дочка проживає з позивачем, про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи № 65846 від 16 жовтня 2019 року та не заперечувалося відповідачем. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З довідки №20.1.0.0.0/7 від 1 грудня 2020 року встановлено, що позивач працює в АТ КБ «Приватбанк» з 8 грудня 2015 року. З 6 серпня 2018 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Відповідач з 1 червня 2020 року працює на посаді дорожнього працівника в Приватному підприєстві "МВМ Шляхбуд", про що свідчить довідка № ШБ00-000003 від 11 грудня 2020 року. Враховуючи визнання відповідачем розміру аліментів, позовна вимога про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) батька дитини підлягає задоволенню. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів з 15 липня 2020 року необхідно відмовити з огляду на таке. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. 15 липня 2020 року [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів. Ухвалою від 5 жовтня 2020 року суд відмовив у видачі судового наказу. Вказана ухвала позивачем не оскаржувалася. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Однак, позивач не надала суду доказів звернення до відповідача щодо одержання аліментів та ухилення останнього від їх сплати. Більше того, в судовому засіданні представник позивача підтвердила, що відповідач передавав позивачу кошти в сумі 4000 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір, від оплати якого позивач звільнена. На підставі наведеного та

Outcome: partial