Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У листопаді 2013 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.11.2014 року скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2014 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 27.07.2006 року між позивачем та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого, в свою чергу, є позивач було укладено кредитний договір № PL3-001/017/2006 (далі - договір), згідно умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 12000,00 грн., строком до 27.07.2011 рік., зі сплатою 22,00 % річних. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. Станом на 17.10.2013 року заборгованість відповідача становить 74775,53 грн., що складається із: залишку заборгованості за кредитом в сумі 7813,61 грн., суми несплачених відсотків за користування кредитом - 8267,15 грн., пені за прострочення виконання зобов'язань - 58694,77 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 74775,53 грн. та судовий збір - 747,46 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Повно та всебічно дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У судовому засіданні було встановлено, що 27.07.2006 року між позивачем та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого, в свою чергу, є ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № PL3-001/017/2006, згідно умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 12000,00 грн., строком до 27.07.2011 рік., зі сплатою 22,00 % річних. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 25.06.2011 р. ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг» прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі, відповідно до витягу з Додатку № 1, за вищезазначеним кредитним договором між сторонами. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором, який міститься в матеріалах справи, станом на 17.10.2013 року заборгованість відповідача становить 74775,53 грн., що складається з: залишку заборгованості за кредитом в сумі 7813,61 грн., суми несплачених відсотків за користування кредитом - 8267,15 грн., пені за прострочення виконання зобов'язань - 58694,77 грн. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При оскарженні заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2014 року відповідачем заявлено вимогу про застосування строків позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст. 266 ЦК України). Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Додатком № 1 до договору, визначено графік погашення кредиту та сплати відсотків щомісяця починаючи з 28.08.2006 р. по 27.07.2011 р., тобто 60 платежів. У правовій позиції Постанови Верховного Суду України від 18.06.2014 р. по справі №6-61цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ст. 360-7 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідач перестав виконувати зобов'язання з серпня 2006 р., а позивач звернувся до суду лише 04.11.2013 р., а отже позивачем не пропущено строк позовної давності лише щодо вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами починаючи з 26.11.2010 р. відповідно до графіку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором за платежами № 52-60, починаючи з 26.11.2010 р., відповідно графіку, а саме: 2983,37 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial