Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 20107,92грн., моральної шкоди в розмірі 8000,00грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00грн. зазначивши в позовній заяві, що 10 лютого 2016року його було прийнято на роботу до Командитного товариства запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов і компанія» складальником трансформаторів третього розряду. 06.06.2016 року позивача було звільнено за його власним бажанням. У відповідності до ст. 116 КЗпП України, відповідач був зобовязаний в день звільнення, виплатити йому всі належні йому суми, однак розрахунок з ним було проведено лише 28.09.2016 року. Вважає свої права порушеними, та просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку, моральну шкоду та витрати на правову допомогу. У судовому засіданні позивач та його представник, підтримали уточнені позовні вимоги, просили суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 18671,64грн., моральну шкоду в розмірі 8000,00грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00грн Представник відповідача проти позову заперечував частково з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного: 10 лютого 2016року позивача було прийнято на роботу до Командитного товариства запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов і компанія». 06.06.2016 року позивача було звільнено за його власним бажанням відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України. Факт і строки трудових відносин підтверджуються записами в трудовій книжці позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні, підприємство має виплатити працівнику всі належні йому сум, а про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Розрахунок з позивачем було проведено лише 28.09.2016 року. 28.09.2016 року позивач отримав належну йому заробітну плату у розмірі 6472,66грн. Відповідно до ч. 3 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власники або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. З огляду на те, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на користь останнього підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку, виходячи з середньоденного доходу позивача, який складав 239,38грн., та становить, за період з 06.06.2016р. по 27.09.2016р. - 18671,64грн. Відповідно до частини 1 ст. 237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязані відшкодувати завдану ними моральну шкоду працівнику. Ст. 23 ЦК України зазначають, що особа мас право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд, вважає заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 8000,00грн. не обґрунтованими та такими, що не відповідають вимоги розумності і справедливості, оскільки позивач пропрацював на підприємстві лише чотири місяці, після чого звільнився. Розрахунок позивач отримав через три місяці після звільнення, що безумовно, свідчить про порушення роботодавцем діючого законодавства, однак, вказаний проміжок часу не є значним. Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження його моральних страждань, тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду співрозмірну, завданим йому моральним стражданням у розмірі 500,00грн. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00грн., суд вважає такими що не підлягають задоволенню у звязку з недоведеністю. Позивачем не надано належних доказів сплати витрат на правову допомогу, а саме - належним чином завіреної квитанції або платіжного доручення з зазначенням відповідної суми, крім того, позивачем не надано, розрахунку виконаних робіт з зазначенням відповідних послуг та їх ціни. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в розмірі 1280,00грн.

Outcome: partial