Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даною позовною заявою, якою просить визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] , та зняття його з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, хоча фактично з 2016 року по даний час в зазначеному будинку не проживає та не з`являвся. Відповідач участі в утриманні будинку, оплаті комунальних послуг не приймає. Наведене створює для неї низку перешкод, вона змушена нести додаткові витрати з утримання житла з урахуванням зареєстрованого у будинку відповідача. Вважає, що відповідач, не проживає у жилому приміщенні понад встановлені строки, а тому втратив право користування вказаним житлом. Позивачка в судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги. Просила суд їх задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації та публікацією судових викликів на офіційному веб-сайті "Судова влада". За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про часткове задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наведеного. Судом встановлено, що позивачка є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. 26 лютого 2002 року за реєстровим № 1-352. Також право власності позивачки на будинок [ADDRESS] підтверджується реєстраційним посвідченням виданим Маріупольського бюро технічної інвентаризації № 13108 від 29 квітня 2002 року. Згідно інформації Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 10 квітня 2019 року № 04-10-1612 в будинку [ADDRESS] зареєстрований: [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила,що вона мешкає в будинку [ADDRESS] . Пояснила, що відвідує позивачку, однак відповідача не бачила за місцем своєї реєстрації більше трьох років. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила,що вона мешкає в будинку [ADDRESS] . Добре знає позивачку. Відповідача за місцем його реєстрації не бачила вже три або чотири роки, та підтвердила, що він не мешкає за вказаною адресою. Відповідно до ст.ст.317,321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно з вимогами ст. 150 ЖК України,ст. 383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями ст. ст.319,391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом виселення осіб, які не набули право на користування таким майном. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Так, відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже в аспекті ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Отже враховуючи, що відповідач, будучи членом сім`ї позивачки, понад встановлені законодавством строки відсутні за місцем реєстрації без поважних причин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, у позовній заяві позивачка просила суд зняти з реєстраційного обліку відповідача. Статтею 7 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, зі змісту даного нормативно-правового акта вбачається, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання, тому вирішення питання щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку у спірному будинку не входить до компетенції суду, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: partial