Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк», Банк ) звернулось до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Свій позов позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.06.2013 року (далі Договір) відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком, договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі, надав обумовлений кредит. В порушення умов договору відповідач не виконував належним чином зобовязання, за ним рахується заборгованість 19269,35 грн., яка визначена станом на 31.01.2017 року та складається з: 290,40 грн. заборгованості за кредитом; 13885,17 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 3700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 грн. штрафу фіксованої частини і 893,78 грн. штрафу процентної складової, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. Позивач просить стягнути дану заборгованість, а також понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], про стягнення заборгованості задоволений частково. З відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.06.2013 року, яка виникла станом на 31.01.2017 року у сумі 14675 (чотирнадцять тисяч шістсот сімдесят пять) грн. 57 коп., з яких: 290,40 грн. заборгованість за кредитом; 13885,17 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 500,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 56 коп. В іншій частині позову відмовлено. Відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції просить скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в частині заборгованості за кредитом у розмірі 290,40 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 396,49 грн. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не навів жодних фактичних розрахунків та формально підтримав позивача, який безпідставно нарахував загальну суму з процентами з накопичувальним підсумком за 3,5 роки у сумі 13 885,17 грн. без будь-якого детального розрахунку та пояснень саме з чого складається загальний залишок заборгованості за такими відсотками, враховуючи, що по кожному місяцю при незмінності у кількості днів затримки, залишку простроченого боргу та однакової ставки такий процентний залишок значно коливається з 300,00 грн. до700,00 грн. Зазначає, що формула, запроваджена банком з 04.2014 року, та за якою позивач нараховував проценти на поточну та на прострочену заборгованість, суперечить умовам договору та суперечить ч.2 ст.550 ЦК України, відповідно до якої проценти на неустойку не нараховуються Вказує, що він був позбавлений можливості отримати в момент підписання кредитної угоди вичерпну інформацію про фінансові особливості даної послуги. Звертає увагу на те, що судом не було здійснено перевірку фактів часткової сплати боргу, не встановлено, чи саме ним було здійснено часткове погашення боргу у липні 2014 року, що має значення для застосування позовної давності. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання апеляційного суду не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином. В наданій апеляційному суду заяві просить розглянути справу без його участі ( вх..ЕП -7623/18. 28.11.17р. ) У судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі. Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не зявилися, оскільки відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п.4.ч.1.ст 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Встановлено, що відповідач 31.05.2017 року подав суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 49-50). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON] підтвердив, що при укладанні договору на отримання банківських послуг він отримав кредитну карту «Універсальна» строком дії на три роки, тобто по 03.06.2016 року. З матеріалів справи вбачається, що відповідач останній платіж здійснив 25.07.2014 року. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 19.04.2017 року, то висновок суду першої інстанції про те, що позов заявлений у межах позовної давності є обґрунтованим, підстав для відмови в позові у зв»язку з пропуском позовної давності не вбачається. Також вірним є висновок суду першої інстанції стосовно визначення розміру пені. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р, Донецька область, м. Білицьке, віднесено до вказаного переліку. Останнє відоме місце реєстрації відповідача, згідно довідки Білицької міської ради від №368 від 03.04.2017р. це Донецька область, м. Добропілля, м. Білицьке, вул. Паркова(Радянська) 34/18. Суд першої інстанції вірно застосував відносно відповідача норми вищевказаного закону та визначив до стягнення заборгованість за пенею частково у розмірі 500,00 грн., яка утворилась за період до 14.04.2014 р. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен сплачувати проценти за користування наданими йому коштами та погодився з умовами договору щодо розміру процентів. Проте, з таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі погодитись не можна, оскільки він не в повній мірі відповідає нормам матеріального права, якими врегульований дані правовідносини. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до Правового висновку викладеному у Постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2315цс16 боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Апеляційним судом встановлено, що 03.06.2013 року між сторонами дійсно був укладений кредитний договір б/н. Відповідачем отримано кредитну картку з тарифом обслуговування «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», кредитний ліміт складає 300,00 грн., базова процентна ставка у місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у рік) складає 2,5 % тобто 30% річних з подальшим збільшенням з 01.09.2014 р. 2,9 у місяць, 01.04.2015р. 3,6% у місяць. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений з розміром підвищеної процентної ставки й дав згоду на отримання кредитних коштів саме за умови сплати за користування коштами у розмірі зміненої в односторонньому порядку процентної ставки, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення заборгованості по процентам підлягає частковому задоволенню у розмірі 396,49 грн. з розрахунку %= L(сума боргу) х 30%/100% : 360 х кількість прострочених днів. З цих підстав апеляційна скарга у цій частині підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення розміру заборгованих процентів. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну розміру процентів, які належить стягнути з відповідача, то зміні підлягає і розмір остаточної заборгованості, яка складається : 290,40 грн. борг за кредитом, 396,49 грн. заборгованість за процентами, 500 грн. заборгованість по пені, всього стягненню підлягає 1186,89 грн. (одна тисяча сто вісімдесят шість грн.. 89 коп.) Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: partial