Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилався на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 13.10.2014 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.10.2014 року, технічним паспортом на квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки (виписки з домової книги про склад родини та прописку) від 01 листопада 2016 року №221, виданої керівником житлово-будівельного кооперативу «Київський 26», у квартирі [ADDRESS], окрім того зареєстрований [PERSON], [INFO]. Згідно актів від 28.10.2015 року, 03.03.2016 року, 08.05.2016 року, 09.08.2016 року, 01.11.2016 року, що складені сусідами позивача, [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [INFO], та [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [INFO], які засвідчені головою правління ЖБК «Київський 26», вбачається, що [PERSON] з грудня 2013 року не проживає в [INFO], особисті речі [PERSON] у вказаній квартирі відсутні. Позивач вважає, що не проживаючи на спірній жилій площі, не маючи ніякого відношення до неї, не несучи ніяких витрат на утримання жилої площі, відповідач [PERSON] втратив право користування нею. Представник позивача в судове засідання зявився, підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався. (а.с. 34,35). Враховуючи вимоги\~ст.157 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав представника позивача, суд доходить висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 13.10.2014 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.10.2014 року, технічним паспортом на квартиру [ADDRESS]. (а.с.7-11,15). Згідно довідки (виписки з домової книги про склад родини та прописку) від 01 листопада 2016 року №221, виданої керівником житлово-будівельного кооперативу «Київський 26», у квартирі [ADDRESS], окрім того зареєстрований, [PERSON], [INFO]. (а.с. 12). Згідно актів від 28.10.2015 року, 03.03.2016 року, 08.05.2016 року, 09.08.2016 року, 01.11.2016 року, що складені сусідами позивача, [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [INFO], та [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [INFO], які засвідчені головою правління ЖБК «Київський 26», вбачається, що [PERSON] з грудня 2013 року не проживає в [INFO], особисті речі [PERSON] у вказаній квартирі відсутні. (а.с. 37-41). Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2\~ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України, визнання особи такою,\~\~що втратила право\~\~користування\~\~жилим приміщенням\~\~внаслідок\~\~відсутності\~\~цієї\~\~особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до\~Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання"\~- громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Що стосується зняття особи\~з реєстраційного обліку, дана вимога не є такою, що підлягає розгляду та вирішенню при розгляді справи у порядку цивільного судочинства. Разом з тим,\~\~на виконання\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у тому числі, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою)\~є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.\~\~ На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі, котра розташована за адресою: [ADDRESS]. В силу\~статті 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 551,20 грн. сплачених позивачем при подачі до суду судового збору.

Outcome: partial