Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в якій вказує, що 09.08.1997 року між сторонами було укладено шлюб. 27 серпня 2001 року сторони придбали недобудований житловий будинок, готовністю 57 %, що розташований у м. Чернівці по 3-му провулку Івана Підкови, 2 А. З того часу до серпня 2007 року сторони за спільні кошти почали здійснювати будівництво даного недобудованого будинку. 20 серпня 2007 року даний будинок з належними до нього надвірними спорудами був прийнятий державною приймальною комісією в експлуатацію та в подальшому визнано право власності за [PERSON] на вказаний житловий будинок, про що видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Крім цього, в період шлюбу, відповідачем [PERSON] на підставі рішення 30 сесії Чернівецької міської ради було безоплатно приватизовано земельну ділянку площею 0, 0768 га, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, 3 провулок Івана Підкови, 2 А. Також за період шлюбу сторонами було придбано два автомобілі, а саме [PERSON], 2001 року випуску, д.р.н. СЕ8471АЕ ринковою вартістю 150 000 (сто пятдесят тисяч) гривень та [PERSON] Прімстар 2003 року випуску, д.р.н. СЕ1159АР ринковою вартістю 150 000 (сто пятдесят тисяч) гривень, дані автомобілі зареєстровані за відповідачем. 29.11.2011 року рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області шлюб між сторонами було розірвано, проте вони по цей час проживають разом в одному будинку, ведуть спільне господарство. Вказує, що вона неодноразово намагалась в добровільному порядку узгодити з відповідачем питання про розподіл спільного майна, проте дійти згоди сторони так і не змогли. Позивач вважає, що має право на визнання за нею права власності на половину майна набутого в період шлюбу. У звязку із викладеним, просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки у м. Чернівці по 3-му провулку І.Підкови, 2 та на автомобіль [PERSON] прімстар, 2003 року випуску, набутий сторонами в період шлюбу. Згідно положенням ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. В судовому засіданні представник, який діє від імені позивача, дав пояснення аналогічні викладеним в позові, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, проте підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.08.1997 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований у Виконавчому комітеті Васловівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, про що складено відповідний запис № 08 від 09 серпня 1997 року. (а.с.9) Встановлено також, що відповідно до договору купівлі-продажу АЕВ № 950804 від 27.08.2001 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок, готовністю 57 %, що розташований у м. Чернівці по 3-му провулку Івана Підкови, 2 А, що належав продавцю на підставі рушення № 290/9 від 06.12.1994 року Чернівецької міськради та рішення № 352/10 від 04.05.1995 року Чернівецької міськради. (а.с.14) Згідно технічного паспорту, вказане будинковолодіння складається з житлового будинку літ. «А», Господарського блоку (сараю) літ. «Б», вбиральні літ. «В», криниці І, ями вигрібної ІІ та паркану. (а.с.15-22) Право власності на житловий будинок загальною площею 158,90 кв.м., в тому числі житловою 89,10 кв.м. зареєстроване за [PERSON], як це вбачається із копії свідоцтва про права власності на нерухоме майно серії САВ № 091951. (а.с.23) Відповідно до державного акта на землю серії ЯБ № 188486 від 15.07.2005 року, на підставі рішення 30 сесії Чернівецької міської ради 4 скликання № 673 від 24.02.2005 року [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 0,0768 га у м. Чернівці по вул. І.Підкови, 2 а, кадастровий номер 7310136900:55:004:0008. (а.с.25) Також встановлено, що у 2006 році [PERSON] набув права власності на автомобіль [PERSON], 2001 року випуску, д.р.н. СЕ8471АЕ а у 2009 році на [PERSON] Прімстар 2003 року випуску, д.р.н. СЕ1159АР.(а.с.26-27) Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29.11.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Таким чином, судом встановлено обсяг набутого під час шлюбу майна. Інші докази, надані позивачем та приєднані до матеріалів справи, судом до уваги не беруться, оскільки вони не мають значення для ухвалення рішення у справі. Згідно ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Положення ч. 1 ст. 70 СК України передбачають, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ч.1, 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частина 1 статті 71 СК України передбачає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За таких умов, оскільки спірний будинок був набутий відповідачем в період шлюбу, він вважається спільною сумісною власністю подружжя, а тому враховуючи те, що сторони мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної, суд вважає за можливе визнати за позивачем 1/2 частини будинку у м. Чернівці по вул. І.Підкови, 2 а Ч.2 ст. 71 СК України вказує, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Судом встановлено, що у власності відповідача перебуває два автомобіля, які є неподільними речами, обєктами спільної сумісної власності подружжя. Жодна з сторін не заявила про бажання грошової компенсації за поділ неподільної речі у вигляді автомобіля. Позивач у своєму позові просить визнати за нею право власності на один із вказаних транспортних засобів, а саме [PERSON] Прімстар 2003 року випуску, д.р.н. СЕ1159АР. У звязку із тим, що вказане майно є неподільним, враховуючи принцип рівності часток подружжя та наявність у їх власності ще одного автомобіля, на який позивач не претендує та який залишається у власності [PERSON], у відсутності заперечень відповідача, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на вказаний автомобіль. Що стосується поділу земельної ділянки на якій розміщений будинок, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено раніше, спірна замельна ділянка була набута відповідачем шляхом приватизації відповідно до рішення Чернівецької міської ради. Відповідно до п. 18-2 Постанови Пленуву Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК ( 2768-14 ) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Таким чином, вказана земельна ділянка є особистою власністю [PERSON] та не належить до спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 1, 2 ст 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Варто зазначити, що у разі поділу будинку виділу конкретної її частини позивачу, до позивача перейшло б право власності на земельну ділянку у розмірі частки у праві власності на будинок. Проте, позивач у своєму позові не ставить питання про поділ будинку внатурі із виділенням часток, а прохає тільки визнати за нею право власності фактично на 1/2 ідеальної частини будинку. У такому випадку, оскільки виділення частини з нерухомого майна не є предметом даного спору, як наслідок судом не може бути задоволено вимогу про визнання права власності на земельну ділянку у відповідності до розміру присудженої позивачу конкретної частки будинку, а тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок та автомобіль, судом не може бути вказано в резолютивній частині рішення про вартість такого майна, як про це прохає позивач у своєму позові, оскільки матеріалами справи та наданими доказами не підтверджується зазначена ціна будинку розміром 500000,00 гривень та автомобіля в сумі 150000,00 гривень. За таких умов, прохання про зазначення в рішенні суду про ціну будинку та автомобіля не може бути задоволена судом за недоведеністю та підлягає виключенню із позовних вимог.

Outcome: partial