Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, в якій з урахуванням уточненої позовної заяви зазначає, що 31 серпня 2016 року позивач звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг по утриманню будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] 04 жовтня 2016 року Ухвалою відкрито наказне провадження, а 06 жовтня 2016 року було видано судовий наказ. Ухвалою суду від 18 липня 2018 року судовий наказ було скасовано. В зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даний позовом. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до рішення Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року за № 140 Комунальне підприємство «ТЖКП» є виконавцем житлово-комунальних послуг у м. Тернівка. Згідно з Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VІІ КП «ТЖКП» протоколами загальних зборів у м. Тернівка Дніпропетровської області визнано управителем багатоквартирного будинку по [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем. Відповідач є власником [ADDRESS] . Не зважаючи на те, що між відповідачем та позивачем не має письмового договору, позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідач фактично їх отримує, а тому у нього виникає зобов`язання оплатити спожиті послуги на користь виконавця цих послуг КП «ТЖКП». Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати фактично наданих послуг. Сума заборгованості за період з 01 березня 2012 року по 01 серпня 2018 року складає 20076 грн. 54 коп., з яких заборгованість за послугу: з управління будинку, споруди та прибудинкової території в розмірі 4455 грн., з управління багатоквартирним будинком в розмірі 1434 грн. 53 коп., з централізованого опалення в розмірі 9071 грн. 92 коп., з водопостачання та водовідведення в розмірі 4856 грн. 80 коп., з вивезення твердих побутових відходів в розмірі 258 грн. 29 коп. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача на користь Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство» заборгованість за оплату житлово-побутових послуг в загальному розмірі 20076 грн. 54 коп. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути без представника позивача. Крім того, в письмовій заяві зазначила, що не погоджується з аргументами, викладених у письмових поясненнях відповідача, оскільки наявна на особовому рахунку заборгованість відповідача зазначається у довідках про заборгованість. Відповідачем не надано доказів щодо підтвердження факту проживання або не проживання в квартирі та не отримання ним комунальних послуг. Крім того, нарахування вартості послуг з центрального опалення проводиться відповідно опалювальної площі квартири незалежно від кількості зареєстрованих споживачів та фактичного там їх проживання. Межа розподілу послуги від виконавця до споживача є відгажування від стояків у межах квартири, тобто виконавець надає послугу обладнання (радіаторів), які знаходяться в приміщенні споживача. В акті від 18 січня 2019 року зазначено, що стояк, в якому надається послуга до точки розподілу - теплий. Роботи з відключення окремої врізки (самовільна врізка) проводились з підвального приміщення, що ніяким чином не обмежує відповідача в отриманні послуги з теплопостачання. Обов`язок відключення, відновлення інженерного обладнання покладається на споживача про що відповідач був повідомлений. Крім того, посилання відповідача на акт від 18 січня 2019 року є безпідставним, так як час складання акту виходить за межі заявлених позовних вимог. В зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 20076 грн. 54 коп. в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що КП «ТЖКП» пред`являє вимоги по стягненню боргу за комунальні послуги за період з 01 березня 2012 року, що виходить за межі позовної давності. 04 жовтня 2016 року ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області було відкрито наказне провадження в цивільній справі № 194/1058/16-ц, чим було перервано перебіг позовної давності в межах трьох років до відкриття наказного провадження, тобто останній день, який може бути включено до періоду заборгованості є 04 жовтня 2013 рік, в зв`язку з чим просить застосувати положення ч. 1 ст. 257 ЦК України про позовну давність. Також, зазначила, що [ADDRESS] набута у власність [PERSON] , але за час спільного проживання з [PERSON] , тобто дана квартира є спільною сумісною власністю, а тому борг за комунальні послуги не може бути покладено виключно на відповідача. Крім того, відповідач та [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] , та зазначена інформація відома представнику КП «ТЖКП». За адресою: кв. 77, буд. 3 по бульвару Г.Космосу, в м. Тернівка ніхто не проживає та не отримує комунальні послуги від КП «ТЖКП». Відповідно до довідки КП «ТЖКП» від 18 січня 2019 року, замір температури повітря в [ADDRESS] склав 11,7 та 12,4 С, при нормальній 18 С та зазначено, що наприкінці минулого опалювального сезону (2017-2018 року) була відключена окрема врізка по кухні, тобто з довідки видно, що централізоване опалення не надавалося з 2017 року. А тому, розрахунок, наданий КП «ТЖКП» викликає сумніви в його достовірності, оскільки покладені в його основу докази, які надані суду, не є первинною документацією позивача у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88. Крім того, вважає, що у разі не укладення сторонами договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території позивач повинен довести надання таких послуг. В зв`язку з чим, просить проводи розгляд справи без нього та його представника, застосувати позовну давність та відмовити в позовних вимогах. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 25 вересня 2006, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори, та зареєстровано в реєстрі № 3641 (а.с. 8). Рішенням Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року за № 140 виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Тернівка визначено Комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство» (а.с. 131). Згідно з протоколом зборів співвласників (власників квартир та нежитлових приміщень) будинку [ADDRESS] від 27 травня 2016 року, Комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство» визначено управителем вказаного будинку (а.с. 132). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з зазначеною статтею, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між Комунальним підприємством «Тернівське житлово-комунальне підприємство» та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки підприємство позивача надає житлово-комунальні послуги з водо-, теплопостачання та водовідведення, утримання будинків і прибудинкових територій, а відповідач ними користується. Отже, відповідач зобов`язаний сплатити гроші за спожиту послугу, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг, виходячи з факту проживання останнього у квартирі, що розташована в багатоквартирному житловому будинку, та ґрунтується на законі. У відповідності ст. 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно з ч. 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності письмового договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 486/156/17 та 17 жовтня 2019 року у справі № 214/7766/15-ц. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] , обліковий рахунок № [NUMBER] , але не сплачує комунальні послуги, в зв`язку з чим за період з 01 березня 2012 року по 01 серпня 2018 року виникла заборгованість по сплаті комунальних послуг на загальну суму 20076 грн. 54 коп., з яких заборгованість за послугу: з вивезення твердих побутових відходів в розмірі 258 грн. 29 коп., з водопостачання та водовідведення в розмірі 4856 грн. 80 коп., з централізованого опалення в розмірі 9071 грн. 92 коп., заборгованість за оплату послуги з управління будинком в розмірі 5889 грн. 53 коп., про що свідчить довідка абонентського відділу КП «ТЖКП» (а.с. 6-7). В письмових поясненнях відповідач зазначив, що КП «ТЖКП» пред`являє вимоги по стягненню боргу за комунальні послуги за період з 01 березня 2012 року, що виходить за межі позовної давності, в зв`язку з чим просить суд застосувати позовну давність щодо пред`явлених вимог. При вирішенні питання відповідача щодо застосування позовної давності суд керується наступним. Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Судом встановлено, що з даним позовом КП «ТЖКП» звернулося до суду 28 серпня 2018 року, що підтверджується штемпелем Терівського міського суду Дніпропетровської області (а.с. 3) та в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за комунальні послуги за період з 01 березня 2012 року по 01 серпня 2018 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З довідки, виданої абонентським відділом КП «ТЖКП», видно, що заборгованість за комунальні послуги по кв. [ADDRESS] , що належить [PERSON] , станом на 01 вересня 2016 року складає 10479 грн. 73 коп. (а.с. 5). На підставі даної довідки позивач 06 вересня 2016 року звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та плату по утриманню будинку та прибудинкової території на користь КП «ТЖКП» в сумі 10479 грн. 73 коп. (а.с. 9). 04 жовтня 2016 року ухвалою суду відкрито наказне провадження у справі за заявою КП «ТЖКП» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та послуг по утриманню будинку та прибудинкової території з [PERSON] (а.с. 10). Судовим наказом від 06 жовтня 2016 року по справі № 194/1058/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь КП «ТЖКП» заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та плату по утриманню будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , станом на 30 вересня 2016 року включно в сумі 10479 грн. 73 коп. (а.с. 11). Ухвалою суду від 18 липня 2018 року судовий наказ, виданий Тернівським міським судом Дніпропетровської області 06 жовтня 2016 року по справі № 194/1058/16-ц за заявою КП «ТЖКП» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та послуг по утриманню будинку та прибудинкової території з [PERSON] скасовано (а.с. 12). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд вважає, що клопотання відповідача про застосування позовної давності підлягає частковому задоволенню, оскільки період стягнення заборгованості з [PERSON] з урахуванням перебігу позовної давності, починається з 06 вересня 2013 року, тобто за три роки до подачі судового наказу до суду, а тому періодом нарахування заборгованості, яка підлягає стягненню є період з 01 жовтня 2013 року по 01 серпня 2018 року. Відповідно до п. 18 «Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць, а тому суд бере до уваги період нарахування заборгованості саме з 01 жовтня 2013 року по 01 серпня 2018 року. Доводи відповідача з приводу того, що [ADDRESS] набута у власність [PERSON] , під час спільного проживання з [PERSON] , та дана квартира є спільною сумісною власністю, а тому борг за комунальні послуги не може бути покладено виключно на відповідача, до уваги судом не береться з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. У разі коли житлове приміщення належить одній особі на праві приватної власності, а інші особи мають тільки право користування, то належним відповідачем за позовами про стягненню заборгованості за комунальні послуги є власник житлового приміщення. Учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (власник). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім. Відповідачем та представником відповідача не надано суду жодного доказу з приводу того, що в [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] , проживали інші особи, зокрема, члени його сім`ї, які б могли нести солідарну відповідальність перед позивачем. До того ж, згідно наданого відповідачем акту від 29 серпня 2019 року (а.с. 153), в квартирі [ADDRESS] з березня 2012 року ніхто не проживає. Щодо наданого відповідачем акту від 18 січня 2019 року (а.с. 150), суд зазначає наступне. Згідно цього акту, складеного начальником ЖРЕУ-10 Долговою Т. І ., начальником ЖРЕУ - 7 Станищевою О.С. , в присутності мешканця кв. [ADDRESS] - [PERSON] , [INFO] , проведено замір температури повітря в квартирі № 77 , яка склала 11,7 та 12,4 градусів Цельсія, при нормативній 18 градусів Цельсія, регістри (батареї) - холодні, а стояк теплий, в кінці попереднього опалювального сезону 2017-2018 року була відключена окрема врізка по кухні, власника квартири попередили по телефону про відключення та про поновлення центрального опалення. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що ним не отримувались послуги з централізованого опалення, що підтверджується, на думку відповідача, вищенаведеним актом від 18 січня 2019 року, оскільки КП «ТЖКП» подано позовну заяву про стягнення заборгованості за період з 01 березня 2012 року по 01 серпня 2018 року, а зазначений акт складено лише 18 січня 2019 року. Крім того, відповідачем не доведено, що КП "ТЖКП" проводило відключення батареї по всій площі спірної квартири від загальнобудинкової системи опалення, та як вбачається з акту від 18 січня 2019 року, власника квартири було попереджено про відновлення централізованого опалення. Якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти - претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення. Таких документів споживачем у справу надано не було. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі № 750/12850/16-ц, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Суд вважає встановленим той факт, що матеріалами справи підтверджується надання позивачем та отримання відповідачем (споживачем) комунальних послуг з опалення. Також, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що розрахунок, наданий КП «ТЖКП» викликає сумніви в його достовірності, оскільки не є первинною документацією відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, оскільки на відомості особового рахунку № [NUMBER] , зазначено адресу квартири, на яку нараховуються житлово-комунальні послуги, а власником зазначеної квартири відповідно до договору купівлі-продажу від 25 вересня 2006 року, є відповідач [PERSON] , відомость містить в собі зміст, обсяг та період нарахування, посаду та особовий підпис особи, відповідальної за здійснення операції та печатку підприємства. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов КП «ТЖКП» до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату послуги по утриманню будинку та прибудинкової території підлягає частковому задоволенню, а тому з відповідача на користь КП «ТЖКП» необхідно стягнути заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 01 серпня 2018 року, за послуги по утриманню будинку, споруди, прибудинкової території та утримання багатоквартирним будинком в розмірі 4588 грн. 15 коп., за послугу з централізованого опалення в розмірі 7406 грн. 43 коп., за послугу водопостачання та водовідведення в розмірі 4467 грн. 75 коп., за вивіз сміття в розмірі 258 грн. 29 коп. Задовольняючи позов частково, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у розмірі 1467 грн. 47 коп.

Outcome: partial