Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], до її повноліття у розмірі 2 500 грн., щомісячно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 17.08.2007 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між нею та відповідачем не склалося, та з травня 2017 року шлюбні стосунки між ними були припинені. По домовленості, місце проживання дитини було визначено із позивачем, та відповідач брав на себе обов*язки на добровільне утримання дитини. Дитина відвідує театральну школу, та щомісячно позивач сплачує 280 грн. Але відповідач гроші на утримання дитини надає нерегулярно. В останній раз в грудні 2017 року надав 500 грн, тому позивач була змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Також, позивач зазначила, що їй відомо, що відповідач має стабільний дохід, так як працює в приватній фірмі без оформлення закрійником. Його щомісячна заробітна плата складає в середньому не менше 10\~000 грн. інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні відповідача не має. Тому, позивач вважає, що розмір аліментів на утримання дитини в сумі 2500 грн. щомісячно буде достатнім та справедливим по відношенню як до дитини, так і до матеріального становища відповідача. Ухвалою суду від 16.03.2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п'яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 02.04.2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній просив частково відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви, в частині стягнення 2500 грн. Визначити розмір аліментів на дитину [PERSON] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей 6-18 років а саме 930 грн. В обгрунтування відзиву відповідач зазначив, що по домовленості, місце проживання дитини було визначено з позивачем, і він взяв на себе обов*язки щодо добровільного утримування дитини, які намагається виконувати в міру своїх сил, однак позивача це не влаштовує і вона змушена була звернутися до суду. Позовні вимоги [PERSON] щодо необхідності сплати допомоги на утримання дитини відповідачем у жодному разі не оспорюються і визнаються. Однак, в частині розміру аліментів він не може погодитись з позивачем. Посилання позивача на те, що відповідач працює без оформлення у приватній фірмі та отримує не менш 10\~000 грн, не відповідає дійсності. На сьогоднішній день він офіційно не працевлаштований, має дуже мінливий та не постійний дохід, у зв*язку з чим, стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2500 грн щомісячно на утримання доньки [PERSON] поставить його в дуже скрутне матеріальне становище. Також, відповідач зазначив, що він добровільно сплачує за домовленістю з позивачем, грошові кошти на утримання дитини, однак усі потреби на утримання дитини задовольнити не може. Тому просив суд визначити розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, а саме у розмірі 930 грн, що вважає, буде справедливим та доцільним. 06.04.2018 позивачем до суду надано відповідь на відзив відповідача, в якій позивач зазначає, що відповідач має постійне місце роботи, від якого отримує значний дохід. Працює тривалий час в фірмі «Олімп» без оформлення. Також, він не перебуває на обліку в Центрі зайнятості, так як він не потребує в пошуку постійної роботи. Крім того, між позивачем та відповідачем не було домовленості про утримання дитини. Відповідач грошові кошти на утримання дитини добровільно не надає. У [PERSON] достатній дохід, та розмір аліментів визнаний в розмірі 2500 грн щомісячно, є справедливим щодо обох сторін, та ні в якому разі не порушить суттєво матеріальний стан відповідача. Також просила врахувати статистичну середньомісячну заробітну плату по регіону, яка становить в 2018 році -9762 грн. 17.04.2018 від відповідача до суду надійшли заперечення, відповідно до яких відповідач категорично не погоджується з твердженнями позивача. Так, дійсно відповідач деякий час раніше працював у фірмі «Олімп» без оформлення, але з 20.01.2018 там не працює і у трудових відносинах як з даною фірмою, так і з іншими, не перебуває. Крім того, просив врахувати те, що зараз на його утриманні перебуває його мати [PERSON], яка у 2016 році перенесла інсульт і на даний час є непрацевлаштованою людиною і потребує допомоги. Також зазначив, що має несплачений кредит у ПАТ «ПриватБанк», що ще раз підтверджує, що ніякого значного доходу, на який посилається позивач, він не отримує. Просив врахувати вимоги п.п.2, 4 ч.1 ст.182 СК України, відповідно до яких, при визначенні розміру аліментів, врахувати його матеріальне становище та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, зазначив, він приймає безпосередню участь у вихованні дитини, коли є можливість. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. З матеріалів справи вбачається, що 17.08.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис№ 1631, що підтверджується копією свідоцтво про шлюб серії 1-ВЛ № 069516 від 17.08.2007 року. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ВЛ № 137959 від 18.11.2008 року). Згідно зазначеного свідоцтва про народження, позивачка зазначена матір'ю дитини, відповідач батьком. \~\~ Після розірвання шлюбу відносини між батьками погіршились, дитина залишилась проживати з матір'ю. Судом встановлено, що дитина проживає з матір'ю за адресою: м. Харків, вул. Чайкіної Лізи, буд.4 та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров'я дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз'яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Суду не надано даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей. Щодо наявності на утриманні у відповідача непрацездатних членів сім*ї, відповідач зазначає, що на його утриманні перебуває його мати [PERSON], яка у 2016 році перенесла інсульт і на даний час є непрацевлаштованою людиною і потребує допомоги. Так, відповідно до висновку лікаря Міської клінічної лікарні № 2 щодо проходження спиральної комп*ютерної томографії, у [PERSON] на кт-сканах головного мозгу є ознаки ішеміческого інсульта правової теменної долі на фоні енцефалопатії судинного характеру. Правосторонній етмоідальний синусит. В той же час, з копії трудової книжки серії БТ № 5697178 на ім*я [PERSON], вбачається, що 02.01.2018 було припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідно до п.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного. При цьому, відповідачем до суду надано виписку з ПАТ КБ «ПриватБанк» по картці/рахунку 5168755109963815 за період 09.01.2018 09.04.2018, з якого вбачається, що [PERSON] було надано кредитний ліміт у розмірі 9\~000 грн. Баланс на початок періоду: - 3720 грн, баланс на кінець періоду: -5110 грн. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.3 ст. 181, ч.1 ст. 183 СК України). Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: \~\~\~\~ 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; \~\~\~\~ 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; \~\~\~\~ 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; \~\~\~\~ 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів на дітей у твердій грошовій сумі суд враховує, що відповідач працездатний, однак на час ухвалення рішення судом не працює, інших осіб на своєму утриманні не має. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 7 Закону України № 2246 від 07.12.2017 року «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років - 1860 гривень. Положенням ст. 191 СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом вивчалися надані відповідачем докази, але суд ставиться критично до наданих доказів, бо зазначені документи не звільняють відповідача від обов'язків щодо утримання дитини, яка має право на отримання належного сімейного виховання. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. \~\~ У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» (від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що батьки несуть рівні обов*язки по утриманню дитини, що сторони у справі є працездатними і відсутність постійного місця роботи не звільняє відповідача від надання своїй дочці матеріального забезпечення у вигляді аліментів у розмірі, здатному забезпечити фізичний, духовний, культурний та соціальний розвиток. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів щодо свого та відповідача доходів. Тому, суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідач має сплачувати аліменти у розмірі 2500 грн, а відповідачем не доведено, що є правові підстави для стягнення мінімального розміру аліментів, і ця сума зможе забезпечити потреби дитини. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково - визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Саме вказана сума, з врахуванням встановлених обставин, буде відповідати вимогам розумності та справедливості. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial