Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся в суд із позовом, яким просить стягнути із [PERSON] на його користь 3 045,56 грн. боргу. Позовні вимоги мотивував тим, що у липні 2011 року позичив відповідачу 5000 ,00 доларів США строком на 6 місяців. В обумовлений строк відповідач позику не повернув, в результаті чого змушений звернутися був до суду із позовом про стягнення боргу . Вказані обставини встановлені рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.08.2013 року та не потребують доказування. Зазначеним рішенням стягнуто з відповідача на його користь 43 719,85 грн. та ухвалами вищих судів залишено без змін. На виконання рішення суду 22.05.2014 року видано виконавчий лист, який він пред'явив до Ленінського відділу державної виконавчої служби. Сплату відсотків в розписці не відображали. Статтею 625 ЦК передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. 02.12.2016 року боржник із ним розрахувався. 25.07.2016 року ним подано новий позов про стягнення із відповідача суми відсотків та індексації за період з 08.2013 року по 06.2016 року. 15.03.2017 року Кіровським районним судом м. Кіровограда, а 30.05.2017 року Апеляційним судом Кіровоградської області прийняті рішення про часткове задоволення його вимог, після чого виконавчі листи передано на виконання до виконавчої служби. Посилаючись на зазначене, просить суд стягнути із відповідача на його користь 3 % річних за користування грошима за період з 20.07.2016 року по 01.12.2016 року (134 дня) та інфляційні нарахування за період з 01.07.2016 року по 01.12.2016 року. Сума боргу -40 600,00 грн. 134 днів 40 600 ,00 грн./ 365 (кількість днів у році) х 3 % х 134 (фактична кількість прострочення повернення боргу)= 447,16 грн. Результати розрахунку інфляції: 09.2016 р.: 40 600 ,00х 101,8/100-40 600 ,00= 730,8 грн.; 10.2016 р.: 40 600,00х 102,8/100-40 600,00= 1 136,8 грн.; 11.2016 р.: 40 600,00х 101,8/100-40 600,00= 730,8 грн. Загальна сума індексації становить- 2 598,4 грн. Результат загального розрахунку: Сума відсотків (447,16 грн.) = Сума індексу інфляції ( 2 598,4 грн.)+ 3 045,56 грн. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги підтримав, просив задовольнити повністю. Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, через канцелярію суду, подав відзив на позов, згідно якого у задоволенні вимог просив відмовити. Вказав, що позивач вже стягнув із нього 3 % річних та індекс інфляції більш, як за чотири з половиною роки. Тепер, подаючи позовну заяву, знову просить суд стягнути з нього 3 % річних за період з 20.07.2016 року по 01.12.2016 року в сумі 447,16 грн., інфляційні нарахування за період з 01.07.2016 року по 01.12.2016 року в сумі 2 598,40 грн. Так, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. В зв'язку з тим, що між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, до спірних правовідносин не застосовується положення закону, який регулює порядок сплати боргу, визначеного договором у гривні, а тому в частині задоволення позовної вимоги про стягнення суми індексу інфляції слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України №6-4599св07 від 24.03.2010 року. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов»язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, у липні 2011 року [PERSON] дав у борг [PERSON] 5000,00 доларів США, що підтверджується розпискою від 11 липня 2011 року, складеною відповідачем. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2014 року, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в розмірі -43 719 грн. 85 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судові витрати в розмірі 437 грн. 19 коп. Зазначеним рішенням встановлено, що відповідач отримав позику, в строк, обумовлений договором та не повернув її, тому позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 40300,00 грн. боргу, 2249,00 грн. процентів за користування позикою та сума інфляційних нарахувань в розмірі 1168,7 гривень, а всього - 43719, 85 гривень. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 червня 2014 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 9 квітня 2014 року залишено без змін. 22 травня 2014 року видано виконавчий лист за рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.08.2013 року по цивільній справі №404/6299/13-ц (2/404/2571/13) про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі- 43 719 грн. 85 коп. Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції [PERSON] від 27.05.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №404/6299/13-ц, 2/404/2571/13, виданого 22.05.2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 43719 грн. 85 коп. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми Закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом ч. 3 ст. 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати суми передбаченої ст. 625 цього Кодексу. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому, індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Так, з"ясовано, що згідно постанови старшого державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області Касьянової Ю.В. від 02 грудня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №404/6299/13-ц , виданого 22.05.2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 43719 грн. 85 коп. закінчено, в зв"язку з повним та фактичним виконанням згідно платіжного доручення №3661 від 01.12.2016 року. Крім того, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 березня 2017 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу - задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних за період з 20.08.2013 року по 19.07.2016 року в розмірі - 3 524,32 грн. Стягнуто із [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі - 551,20 грн. У задоволенні решти вимог -відмовлено. Згідно рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування індексу інфляції скасовано. Позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення індексу інфляції задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] Бекир-огли на користь [PERSON] індекс інфляції у розмірі 29580 (двадцять дев'ять тисяч п'ятсот вісімдесят) грн. 20 коп. Суд вважав, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають із зобов'язальних. Тому, існування між сторонами зобов'язальних правовідносин дає позивачеві право вимагати відшкодування матеріальних втрат у вигляді стягнення 3% річних, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України за період з 20.07.2016 року до 30.11.2016 року, а також індекс інфляції. Індексом інфляції є показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей, який розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня ( а.с. 6). При цьому, суд зазначає, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2013 року, яке набрало законної сили 09.04.2014 року та яке виконано у грудні 2016 року, стягнуто із відповідача борг у національній грошовій одиниці - гривні в розмірі 43719 грн. 85 коп. , зокрема: 40300,00 грн. боргу, 2249 ,00 грн. процентів за користування позикою та сума інфляційних нарахувань в розмірі 1168,7 грн . Отже, розмір простроченої суми боргу становить 40 300,00 грн., з якої і слід здійснювати розрахунок втрат від інфляції та трьох відсотків річних, передбачених ст. 625 ЦК України, а не так як просить позивач з суми 43719,85 грн. Разом з тим, моментом фактичного повернення боргу є 01 грудня 2016 року, як про це вказано у постанові старшого державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області Касьянової Ю.В. Тому, підлягають стягненню 3 % річних за період з 20.07.2016 року до 30.11.2016 року та індекс інфляції з 01.07. 2016 року до 30.11.2016 року. Також, суд звертає увагу, що згідно листа Інституту української мови НАН України від 31.03.2015 р. № 307/209 (за підписом директора Інституту, доктора філологічних наук, професора П.Ю. Гриценка) вбачається, що прийменники до і по в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь. При цьому, кінцева дата входить до визначеного часового терміну і вона є останнім днем чинності або виконання чого - не будь. Тому, вживати після цієї дати прислівник «включно» зайве. У межах цього спільного часового значення розрізняються лише сферами свого використання: до вживають в офіційно-діловому стилі, передусім у текстах ділових документів - накази, заяви, розпорядження тощо, по закріплений за розмовним стилем. Суд зазначає, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідно місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Інфляційні втрати розраховуються за формулою: (С х 684 306), де С - сукупний індекс інфляції, який розраховується за формулою Пс - (П1:100) х (П2:100) х (П3:100) х…(Пп:100). Пс - сукупний індекс інфляції, П1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, П2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення, П3 - індекс інфляції за третій місяць прострочення, Пп - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Суму 3% річних необхідно обраховувати, виходячи з розрахунку: С х 3% х Д:365:100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Тому, інфляційні втрати з 01.07. 2016 року до 30.11.2016 року складають: 99,9 : 100 х 99,7 : 100 х 101,8 : 100 х 102,8: 100 х 101,8 : 100 х 40 300,00= 42 718 - 40 300 = 2 418,00 грн. Три відсотки річних за період з 20.07.2016 року до 30.11.2016 року в розмірі - 443,85 грн. (40 300 х 3 / 100 / 365 х 134 = 443,85 грн.). Таким чином, із [PERSON] підлягає до стягнення на користь позивача 2 418,00 грн. - інфляційних втрат; 443,85 грн.- 3 % річних, а відтак вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача - 640,00 грн. (дата подання позову до суду 11.07.2017 рору) судового збору на користь держави, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду був звільнений від його сплати, є інвалідом 2-ї групи ( а.с. 10). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial