Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 05.04.2019 року роз`єднано позовні вимоги та виділено вимоги про стягнення аліментів в самостійне провадження. Свої вимоги про стягнення аліментів позивач мотивує тим, що з 13.06.2008 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, між нею та відповідачем не досягнуто домовленостей щодо того, в який спосіб відповідач буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед дітьми та, відповідно, який розмір аліментів буде сплачувати. На момент подання позову відповідач сплачує орієнтовно 6000-7000 грн., в листопаді 2017 року сплатив 12 000,00 грн. Однак, такі виплати мають нестабільний характер, а наявність конфлікту щодо визначення місця проживання дітей дає підстави вважати, що відповідач припинить матеріально забезпечувати дітей. За підрахунками позивача, орієнтовна сума місячних витрат на дітей складає 13 000,00 грн. Оскільки її заробітна плата складає 5000,00 грн., то вона не має можливості самостійно утримувати дітей та забезпечувати належний рівень їх життя. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач працює, матеріально забезпечений, інших утриманців не має, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 4000,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 10.04.2019 року цивільну справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 06.06.2019 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 29.07.2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 13.08.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача зазначає про те, що відповідач дійсно надавав позивачу кошти на утримання дітей в добровільному порядку. Це були різні кошти, які надавались в основному за рахунок коштів, отриманих від батьків, які є дідусем та бабусею малолітніх [PERSON] та [PERSON] . На даний час його батьки не мають можливості допомагати грошовими коштами, а тому він має змогу сплачувати аліменти лише за рахунок власної заробітної плати. Представник відповідача зазначив і про те, що при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати і стан здоров`я відповідача, який у 2006 році отримав ножове поранення в серце, внаслідок чого він змушений кожен рік проходити необхідні обстеження та підтримувати серце відповідними препаратами за призначенням лікарів, а тому він вимушений пожиттєво витрачати значні кошти на обстеження та ліки для підтримки своєї життєдіяльності. На даний час відповідач працює і його дохід переважно складає менше 10 000,00 грн. на місяць, інших джерел доходу він не має. При цьому, відповідач несе витрати на дітей, купує їм одяг, їжу, подарунки, а також несе витрати на власне утримання. Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що враховуючи матеріальний стан, стан здоров`я, відсутність фінансової допомоги, інших джерел доходу, відповідач не має змоги сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, проте, вважає можливим визнати розмір аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 2118,00 грн. на кожну дитину щомісячно від дня прийняття рішення у справі. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстровану шлюбі, від якого мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.16, 17, 18). В судовому засіданні також встановлено, і даний факт визнано сторонами, що малолітні діти сторін проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 2118,00 грн. на кожну дитину щомісячно. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, малолітні діти сторін проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач є працездатним, працює, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дітей. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, суду не надано. Також, суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців. При цьому суд враховує і те, що відповідач працює у ДУ «Інститут серця МОЗ України» на постійній основі (а.с.171). Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 2118,00 грн. на кожну дитину щомісячно, виходячи з законодавчо встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на час постановлення рішення. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дітей, а тому задовольняє позовні вимоги частково. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір заробітку відповідача, стан його здоров`я. Так, за висновком ДУ «Інститут серця МОЗ України» за травень 2018 року, відповідач потребує тривалого медикаментозного лікування, нагляду лікаря-кардіолога, санаторно-куротного лікування раз на рік та контрольного обстеження внаслідок отриманого поранення (а.с.162). Вказана медична документація позивачем та її представником не спростована. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд не приймає до уваги посилання позивача та її представника на те, що відповідач має неофіційно значні доходи, оскільки відсутні будь-які належні та допустимі докази в їх обґрунтування. Твердження ж позивача та її представника про те, що таким доказом є факт неодноразових подорожей відповідача до інших країн також є недоведеними. Так, дійсно протягом 2018-2019 року відповідача 4 рази залишав територію України. Проте, відсутні будь-які докази вартості таких поїздок, їх причин тощо. Тобто, сам по собі факт перетину кордону не свідчить про наявність у відповідача значних доходів, що могло б вплинути на вирішення питання про розмір аліментів. Відтак, суд вирішує питання щодо розміру аліментів, виходячи з довідки про заробітну плату відповідача. Посилання ж позивача та її представника на те, що відповідач має у власності автомобіль, також підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі не дають, оскільки сторонами під час розгляду підтверджено факт того, що на даний час у суді розглядається спір між сторонами щодо поділу автомобіля як спільного майна подружжя. Суд також не приймає до уваги і надані відповідачем квитанції, які за його твердженням свідчать про те, що він в добровільному порядку надавав допомогу на утримання дітей шляхом прямих витрат на навчання, їжу, дозвілля, ліки, одяг та подарунки, тощо (а.с.184-192), оскільки зазначені квитанції не містять жодної ідентифікуючої інформації, яка б дозволила однозначно встановити, що кошти за цими квитанціями витрачені саме відповідачем саме на потреби дітей. Інші доводи та твердження сторін на висновки суду не впливають та підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі не дають. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 17.05.2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідач та позивач є звільненими від сплати судового збору, то судові витрати відносяться за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial