Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

АТ "Універсал Банк" звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Просили стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» суму боргу у вигляді інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі 53 530,28 грн., три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі - 15 331, 46 грн. Свої вимоги обґрунтовують наступними доводами. 30 квітня 2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № СL36392, за умовами якого Відповідач отримала кредит в розмірі 7 500, 00 дол. США. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору № СL36392 від 30.04.2008 р. між позивачем та [PERSON] був укладений Договір поруки № С L 36392 від 30 квітня 2008 року. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09.03.2010 р. по справі № 2-2609/10 за позовом ПАТ «Універсал Банк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» до [PERSON] та [PERSON] було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 75 058 гривень, 19 копійок, вирішено питання щодо відшкодування судових витрат. 29.09.2010 р. Рівненським міським судом Рівненської області по справі № 2-2609/10 було видано виконавчі листи, котрі в подальшому Банком було пред`явлено до примусового виконання. Відповідно до постанови Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 21.04.2020 р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2609/10, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 29.09.2010 р. про стягнення з [PERSON] коштів закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до постанови Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 28.11.2019 р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2609/10, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 29.09.2010 р. про стягнення з [PERSON] коштів закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт укладання між ВА І «Універсал Банк» та [PERSON] Кредитного договору № CL36392 від 30.04.2008 p.; між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] договору поруки № CL36392 від 30 квітня 2008 року; факт отримання кредитних коштів та факт порушення умов кредитного договору та договору поруки встановлено судовим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09.03.2010 р. по справі № 2-2609/10, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також гри проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 р. по справі № 758/1303/15-ц надано висновки про правильне застосування норм права, де вказано, що «Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який мас право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.» За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи, що рішення суду с обов`язковим, зокрема, й для відповідачів, та з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до розрахунку від 06.04.2020 р. інфляційні втрати AT «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань (встановлених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09.03.2010 р. по справі № 2- 2609/10) становлять 53 530,28 гри., три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань становить 15331,46 грн. Всього 68861,74 грн. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю Ганенко О.І. підтримала позов у межах його доводів та просила задовольнити повністю. Заперечила доводи представника відповідачки [PERSON] щодо стягнення заборгованості у межах строків позовної давності. Відповідачка [PERSON] позов не визнала повністю та просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Янчишина Я.А. позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Кохана О.О. вважає, що пред`явлений до суду позов у разі доведення позовних вимог позивачем, може бути задоволений частково у межах строку позовної давності, про що вони вона заявляє у судовому засіданні. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Суд визнав за можливе провести судове засідання у відсутність відповідачки за представництвом її інтересів адвокатом Коханої О.О. Ухвалою суду від 21.05.2020р. у справі відкрите спрощене позовне провадження. Призначене судове засідання з викликом сторін. Оскільки судом було встановлено, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , тому ухвалою суду відкрите провадження на ім`я відповідачки замість [PERSON] . Письмових відзивів відповідачі на позов не подавали. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 30 квітня 2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № СL36392, за умовами якого Відповідач отримала кредит в розмірі 7 500, 00 дол. США. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору № СL36392 від 30.04.2008 р. між позивачем та [PERSON] був укладений Договір поруки № С L 36392 від 30 квітня 2008 року. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09.03.2010 р. по справі № 2-2609/10 за позовом ПАТ «Універсал Банк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» до [PERSON] та [PERSON] було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 75 058 гривень, 19 копійок, вирішено питання щодо відшкодування судових витрат, що підтверджується оглянутим судом рішенням суду. 29.09.2010 р. Рівненським міським судом Рівненської області по справі № 2-2609/10 було видано виконавчі листи, котрі в подальшому Банком було пред`явлено до примусового виконання. Відповідно до постанови Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 21.04.2020 р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2609/10, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 29.09.2010 р. про стягнення з [PERSON] коштів закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до постанови Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 28.11.2019 р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2609/10, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 29.09.2010 р. про стягнення з [PERSON] коштів закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт укладання між ВА І «Універсал Банк» та [PERSON] Кредитного договору № CL36392 від 30.04.2008 p.; між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] договору поруки № CL36392 від 30 квітня 2008 року; факт отримання кредитних коштів та факт порушення умов кредитного договору та договору поруки встановлено судовим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09.03.2010 р. по справі № 2-2609/10, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. З оглянутого судом розрахунку до позовної заяви про стягнення заборгованості , втрат від інфляційних процесів та трьох процентів річних за період з 09.03.2010р. по 07.10.2019р. вбачається, що загальна сума заборгованості становить 68861,74 грн. , яка складається : 15331,46 грн. - 3% річних; 53530,28 - інфляційні втрати. Розрахунок проведений окремо за кожний місяць вказаного періоду. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також гри проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що рішення суду було виконане 28.11.2019р., тому право на отримання коштів за порушення грошового зобов`язання відповідно до положень ст. 625 ЦК України діяло до даної дати. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд вважає, що рішення суду було виконане 28.11.2019р., тому право на отримання коштів за порушення грошового зобов`язання відповідно до положень ст. 625 ЦК України діяло до даної дати. Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 8.11 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, ст.. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2009 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 21 квітня 2015 року (дата останнього платежу з погашення боргу). Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до 21 квітня 2015 року. Аналіз змісту глави 19 ЦК України дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 21 квітня 2015 року (дата остаточного 16 Рішення, внесені до ЄДРСР за період з 01.11.2019 по 30.11.2019 Дайджест судової практики ВП ВС погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідачів перед банком за Кредитним договором припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Таким чином, помилковим є висновок колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідно до ст.. 257 ЦК, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Кохана О.О., не визнаючи позовні вимоги до її довірительки, усно заявила клопотання щодо застосування строків позовної давності у разі визнання пред`явленого позову до суду позову обгрунтовани та доведеним. Таким чином, оцінивши допустимість , достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному, повному , об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково у межах строків позовної давності. Так, позовна заява була пред`явлена до суду 06.05.2020р.. Як встановлено, судом рішення суду було виконане 28.11.2019р. Трьохрічний строк звернення з позовом до суду починає відлік з 06.05.2017р., три роки, що передували подачі позову до суду та закінчується 28.11.2019р. - моменту виконання зобов`язання. Отже, період за який підлягає до стягнення борг за порушення грошового зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України становить з 06.05.2017р. по 28.11.2019р. Заборгованість, яка підлягає до стягнення суд розраховує шляхом арифметичного підрахунку, виходячи з поданого позивачем до суду розрахунку, оскільки відповідачами будь-яких доказів на його спростування не надано, а судом не встановлено. Так, станом на визначений судом період за який піддягає до стягнення заборгованість судом береться до уваги заборгованість за рішенням суду, яка періодично погашалася відповідачами, у розмірі 39 029.82 грн. станом на 06.05.2017р. (гр..4 рядок 52 розрахунку). За даним розрахунком, підлягає до стягнення: 3% річних у сумі - 2053,49 грн.; та інфляційні втрати в сумі - 6916,00 грн. за період з 26.05.2017р. Окрім того, за період 06.05.2017р. по 25.05.2017р. підлягає до стягнення: 3% річних у сумі - 64,16 грн., та інлфційні втрати в сумі - 453,25 грн. (згідно розрахунку калькулятора , використаного в системі Інтернету,який додається до справи). Таким чином, суд прийшов до висновку, що підлягає до стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість в сумі 9486,90 грн. з розрахунку: інфляційні втрати в сумі - 7369,25 грн. та 3% річних в сумі - 2117,65 грн. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати з відповідачів на користь позивача підлягають до стягнення пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з відповідачів на користь позивача підлягають до стягнення солідарно судові витрати в сумі 372 (триста сімдесят дві) грн. 52 коп. з розрахунку: 2102,00 грн. ( сплачений судовий збір) х 9486,90 грн. ( стягнута заборгованість за рішенням суду) : 53530,28 грн. (пред`явлена до стягнення сума). На підставі викладеного,

Outcome: partial