Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

В грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» (надалі -ТОВ «Служба термінового кредитування») звернулося до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вказали, що відповідно до укладеного договору № 140930-102216 від 30.09.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 1500грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 420 грн., що складає разом 1920 грн. з кінцевим терміном повернення 13.10.2014 року. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач 14.10.2014 року відповідно до п.2.3 Договору сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 300 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 420грн. та пролонгував договір строком до 28.10.2014 року. 28.10.2014 сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 420 грн. та пролонгував договір строком до 11.11.2014 року.13.11.2014 року відповідач сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 60 грн.,відсотки за користування кредитом в сумі 420 грн. та пролонгував договір строком до 27.11.2014 року., зобов`язавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 1500 грн.Станом на 19.11.2018 року відповідач не виконує свої зобов`язання щодо повернення отриманих грошових коштів, а також сплати процентів за користування кредитом, узв`язку з чим, станом на 19.11.2018 року має заборгованість 47289,62 грн., яка складається з: 1500 грн. -основного боргу; 420 грн. -проценти за договором, 43 590 пеня за несвоєчасне повернення кредиту, які просили стягнути з відповідача, а також судові витрати про справі. Ухвалою суду від 24 січня 2019 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 25 квітня 2019 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про повернення позовної заяви. 25 квітня 2019 року ухвалою суду за клопотанням представника відповідача витребувано у позивача оригінал кредитного договору № 140930-102216 від 30.09.2014 року та документи на підтвердження надання відповідачу коштів на виконання вказаного договору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій підтримує в повному обсязі позовні вимоги, просить суд ухвалити рішення на користь позивача, та не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, погодившись, що підлягає поверненню відповідачем сума в розмірі 600 грн. Також, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідачка дійсно отримала від позивача кредит на суму-1500 грн., проте до 13.11.2014 року повернула позивачучастину коштів на загальну суму- 1350 грн.., які позивачем були неправомірно зараховані в рахунок погашення пені та відсотків. Вважали, що п. 3.4 Договору та розрахунок основної суми боргу не відповідає ст.19 Закону України «Про споживче кредитування», за змістом якого в першу чергу мала бути погашена прострочена заборгованість за тілом кредиту, після чого проценти та інші платежі.Вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. ч. 1,ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Оскільки розмір пені, визначений у позовній заяві значно більший від розміру боргового зобов`язання та враховуючи бездіяльність банку, що сприяла її збільшенню, просили суд застосувати до спірних правовідносин положення частини третьої статті 551 ЦК України та зменшити розмір пені з 43 590 грн. до 750 грн.Крім того, відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України просили застосувати до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) спеціальну позовну давність в один рік. 10 травня 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивач зазначає, що 30 вересня 2014 року [PERSON] уклала з ТОВ "Служба термінового кредитування" договір № 140930-102216 та отримала кредит розмірі 1500 грн. Відповідно до умов п.1.2 якого відповідач отримала 1500 грн. на споживчі цілі на строк до 13.10.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2% за кожен день користування кредитом (730 % річних). Відповідно до п.2.2. зазначеного кредитного договору позичальник підтвердив отримання суми кредиту у повному обсязі.Відповідно до п.6.1. цього кредитного договору сторони погодили, що у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до позичальника застосовуються штрафні санкції згідно п.6.2. кредитного договору. Пунктом 6.2. договору визначено, що за порушення строків повернення кредиту позичальник повинен сплатити кредитодавцю неустойку у вигляді пені з розрахунку 2 % від суми кредиту, що вказані п.1.2 цього договору за кожен день прострочення платежу за кредитним договором.Крім того, згідно п 9.2. кредитного договору-строк договірної позовної давності 10 років. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за договором від 30.09.2014 р. станом на 19.11.2018р. склала45 510,00 грн.. з яких 1 500,00 грн.-заборгованість за кредитом, 420,00 грн. - проценти за договором, 43 590,00 грн. - пеня за договором.При цьому, розмір пені було визначено, виходячи з положень п.6.2. вищезазначеного кредитного договору за період 28.11.2014 - 19.11.2018р.р. із розрахунку 1 453 днів прострочення. Оскільки [PERSON] у встановлений договором строк не сплатила суму кредиту, проценти за користування грошовими коштами, тобто не виконала зобов`язання належним чином відповідно до договору кредиту, ці суми підлягають стягненню з неї на користь позивача. 22 травня 2019 року представником відповідача надані суду заперечення на відповідь на відзив, в якому викладено позицію, аналогічну змісту відзиву, окрім іншого зазначено, що позивач не надав належних письмових доказів, які б документально підтверджували, видачу готівкових коштів відповідачу [PERSON] , та підтверджували те, коли і в якій сумі відповідач вносила платежі з оплати кредиту. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідно до укладеного договору № 140930-102216 від 30.09.2014 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 420 грн., що складає разом 1920 грн. з кінцевим терміном повернення 13.10.2014 року. ТОВ «Служба термінового кредитування» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 3.3. Договору відповідач була зобов`язана повернути отримані грошові кошти в розмірі 1500 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 420грн., що разом складає 1920,00 грн., у строк до 13.10.2014 року. Станом на 19.11.2018 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором із процентами та пенею за несплату в розмірі 47289,62 грн. (а.с. 9-34) У судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем укладений, передбачений ст. 1054 ЦК України, кредитний договір. Відповідно до ст.ст.526,527,530ЦК України зобов`язання повинні виконувати належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як випливає зі змістуст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно дост.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно достатей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Згідно п.3.3 Договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у розмірі, вказаному в п.1.2. даного договору, а також сплатити проценти у розмірі 420 грн, нараховані починаючи з дати видачі кредиту і закінчуючи датою повернення кредиту, разом 1920 грн. У пункті 9.2 зазначено, що сторони домовились про договірну позовну давність - 10 років. Як вбачається з наданого розрахунку, та не заперечувалось позивачем. [PERSON] сплатила 14.10.2014 року позивачу грошові кошти в сумі 450 грн., з яких 420 грн. було направлено на погашення відсотків за договром, а 30 грн. на погашення пені. 28.10.2014 року [PERSON] сплатила позивачу 420 грн. на виконання зобов`язань за договором, які знову були направлено на погашення відсотків. 13.11.2014 року [PERSON] також сплатила позивачу 480 грн., з яких 420 грн. було направлено на погашення відсотків за договором, а 60 грн. на погашення пені. Згідно п.2.3 Договору, на підставі заяви позичальника, поданої Кредитодавцю не пізніше ніж за 2 робочих дні до дати повернення кредиту, кредитодавець, діючи на власний розсуд, має право шляхом повідомлення Позичальника надати йому відстрочення щодо повернення кредиту на строк не більше 14 календарних днів. У цьому випадку позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю проценти у розмірі, визначеному п.3.1 Договору, та проценти за час наданої відстрочки. Відстрочення дати повернення кредиту оформлюється шляхом укладання сторонами Договору про внесення змін до цього Договору. Позивач, посилаючись на зміст вказаного пункту Договору, посилався на обставини пролонгування відповідачем строку дії Договору у зв`язку з частковим погашенням боргу у вказані дати. Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаних вимог закону, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин дотримання сторонами вимог п.2.3. Договору, а саме не надано доказів звернення позичальника до Кредитодавця не пізніше ніж за 2 робочих дні до дати повернення кредиту із відповідною заявою, а також доказів повідомлення Позичальника про надання йому відстрочення щодо повернення кредиту на строк не більше 14 календарних днів. Крім того, зі змісту п. 2.3. Договору, вбачається, що відстрочення дати повернення кредиту оформлюється виключно шляхом укладання сторонами Договору про внесення змін до цього Договору, який позивачем суду також не наданий. Клопотань про витребування відповідних доказів не заявлено. Будь-яких інших вимог щодо автоматичної пролонгації строку дії Договору зміст самого договору не передбачає. Згідно п. 8.1 Договору, внесення змін і доповнень до цього договору здійснюється за взаємною згодою сторін і оформляється додатковим договором. Враховуючи встановлені обставини, суд відхиляє посилання позивача на обставини пролонгування строку дії Договору з кожною датою сплати відповідачем грошових коштів, а отже позивачем безпідставно зараховано на погашення відсотків кожного разу грошові кошти в сумі 420 грн., шо були сплачені відповідачем, оскільки п.3.3 Договору передбачає повернення процентів в фіксованому розмірі 420 грн. Крім того, нарахування процентів після закінчення строку кредитування є безпідставним та суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18). Згідно п.3.4. Договору при внесенні суми, що є недостаньою для погашення кредиту повністю, кошти зараховуються у наступному порядку:1.Проценти за кредитом. 2. Сума неустойки. 3.Сума кредиту. Згідно ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд погоджується з посиланням відповідача на невідповідність умов кредитного договору діючим вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до ст. 19Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Враховуючи, що згідно наданого розрахунку відповідачем сплачено позивачу грошові кошти на виконання умов договору на загальну суму 1350 грн., з яких 900 грн. мали бути зараховані на погашення тіла кредиту, 420 грн. на відсотки, а 30 грн. на погашення пені. Таким чином, сума, що підлягає стягненню з відповідача складає 600 грн. заборгованості за тілом кредиту (1500 грн.- 900 грн.). Згідно до ст.ст. 549,550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3ст. 551 ЦК України). Відповідно до ч.3ст. 509 ЦК Українизобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Аналізуючи обсяг відповідальності позичальника за порушення умов кредитного договору, визначений розмір відсотків за користування кредитом2% в день, суд приходить до висновку, що визначений Умовами розмір пені не відповідає засадам розумності та справедливості. З урахуванням ст. 23 ЦПК Українищодо загальних засад та завдань цивільного судочинства та ч.4ст. 12 ЦПК Українивідносно обов`язку суду сприяти сторонам в здійсненні їхніх прав, застосовуючи положення ч.3ст. 551 ЦК Українисуд вправі зменшити розмір неустойки (пені) як цивільно-правової відповідальності боржника за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року у справі №6-100цс14. Враховуючи встановлені обставини, ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, зокрема добровільного погашення більшої частини кредиту в сумі 900 грн., а також відсутність доказів звернення позивача з досудовими вимогами до відповідача для погашення ним заборгованості в добровільному порядку в розумні строки, а не зі спливом 5 років, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення ч.3ст. 551 ЦК Українита зменшити розмір пені до 900 грн., що кореспондується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 04.11.2015 року у справі № 6-1120цс15, від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14. Відповідно до ст.ст.133,141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір в розмірі 1762,00 грн., сплачений при зверненні до суду. Щодо вимог про стягнення з відповідача комісії банку, сплаченої у зв`язку з перерахуванням суми судового збору, то такі судові витрати не передбаченіст.133 ЦПК України, тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial