Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить cтягнути з відповідача на його користь 100 000,00 грн. завданої моральної (немайнової шкоди). В позові посилається на те, що 26.09.2018 р. у приміщенні адміністративної будівлі виконавчого комітету Бердянської міської ради (пл. Єдності, 2, м. Бердянськ) відбулася інформаційна зустріч міського голови та його заступників із журналістами місцевих ЗМІ, на якій були присутні посадові особи виконавчого комітету Бердянської міської ради, представники засобів масової інформації, журналісти, а також представники громадськості м. Бердянськ. Дана зустріч транслювалася у прямому ефірі на каналі Сармат ТV в соціальній мережі Facebook, запис якої викладений у мережі Інтернет. Під час проведення вказаного заходу відповідачем було публічно здійснено на адресу позивача, який є Бердянським міським головою, такі висловлювання: «Ми написали, щоб пройшло обговорення, без цього обговорення не можуть видати ліцензію. Але Ви підробили документи, ми Вас у цьому звинувачуємо...»; «Вони найняли часну охорону, а потім вбивають ту людину, яка, вибачте, вам задавала питання, а у вас нічого не сталося... ви кримінальні справи проти неї повідкривали... ви і по два слова не можете сказати скільки коштів вони платять, а мохіто ви «кришували» і ця особа зараз заарештована, відповідайте на запитання». Зазначає, що вищезазначені висловлювання є надуманими, такими, що не відповідають дійсності, не підтвердженні жодними доказами, не містять обґрунтованої критики, натомість є негативними та образливими, чим порушили права позивача на недоторканість честі, гідності, ділової репутації, а також завдали моральної шкоди. Посилається на те, що з висновку за результатами проведення лінгвістичного дослідження № 46/18 від 29.09.2018 р., здійсненого експертом ПП «Науково-дослідна лабораторія судових експертів», вбачається таке: «1.У висловлюваннях позивача: «Ми написали, щоб пройшло обговорення, без цього обговорення не можуть видати ліцензію. Але Ви підробили документи, ми Вас у цьому звинувачуємо»; «Вони найняли часну охорону, а потім вбивають ту людину, яка, вибачте, вам задавала питання, а у вас нічого не сталося, ви кримінальні справи проти неї повідкривали, ви і по два слова не можете сказати скільки коштів вони платять, а мохіто ви «кришували» і ця особа зараз заарештована, відповідайте на запитання», наявних у текстовому відтворенні відеозвукозапису зустрічі представників міської влади міста Бердянська з журналістами, яка відбулася 26.09.2018 р.(у часовому відрізку 28:08 - 41:07), що транслювався у прямому ефірі на каналі Сармат ТV в соціальній мережі Facebook, запис якої викладений у мережі Інтернет, міститься інформація негативного характеру щодо особи міського голови міста Бердянська [PERSON] Інформація негативного характеру щодо особи міського голови міста Бердянська [PERSON], яка міститься у репліках [PERSON] , наявних у текстовому відтворенні відеозапису зустрічі представників міської влади міста Бердянська з журналістами, яка відбулася 26.09.2018 р. (у часовому відрізу 28:08 - 41:07), що транслювався у прямому ефірі на каналі Сармат ТV в соціальній мережі Facebook, запис якої викладений у мережі Інтернет, викладена: - у висловлюваннях: «Ми написали, щоб пройшло обговорення, без цього обговорення не можуть видавати ліцензію. Але Ви підробили документи, ми Вас у цьому звинувачуємо», у формі фактичного твердження, а не оціночного судження; - у висловлюваннях: «Вони найняли часну охорону, а потім вбивають ту людину, яка, вибачте, вам задавала питання, а у вас нічого не сталося, ви кримінальні справи проти неї повідкривали, ви і по два слова не можете сказати скільки коштів вони платять, а мохіто ви «кришували» і ця особа зараз заарештована, відповідайте на запитання», - у формі оціночних суджень, а не фактичних тверджень. У репліці [PERSON] : «Вони найняли часну охорону, а потім вбивають ту людину, яка, вибачте, вам задавала питання, а у вас нічого не сталося, ви кримінальні справи проти неї повідкривали, ви і по два слова не можете скільки коштів вони платять, а мохіто ви «кришували» і ця особа зараз заарештована, відповідайте на запитання», наявній у текстовому відтворенні відеозвукозапису зустрічі представників міської влади міста Бердянська з журналістами, яка відбулася 26.09.2018 (у часовому відрізку 28:08 - 41:07), що транслювався у прямому ефірі на каналі Сармат ТV в соціальній мережі Facebook, запис якої викладений у мережі Інтернет, міститься висловлювання образливого характеру щодо особи [PERSON] » При цьому, у описовій частині дослідження експерт приходить до висновку, що обидва учасники діалогу (позивач та відповідач), виходячи з їх реакції на висловлювання, повністю розуміють, про які події та обставини іде мова. В обґрунтування суми моральної шкоди зазначає, що позивач обіймає найвищу посаду в системі органів місцевого самоврядування м. Бердянськ; онлайн трансляція заходу, яка відбувалася на сторінці Facebook на каналі Сармат ТV, станом на момент подання позову набрала близько 5,9 тисяч переглядів ([INFO]). Вважає, що за умов наявності порушення особистих немайнових прав, моральна шкода завдається завжди, незалежно від того, чи підтверджена вона документально. Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати. 11.02.2019 р. до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що приймав участь у вищевказаному заході як журналіст Запорізької обласної національної спілки журналістів України. В рамках свого журналістського розслідування про взаємодію місцевої влади з МСП (мале та середнє підприємництво) та стосовно законності та ефективності використання земельних ресурсів громади, задавав питання; які мають суспільний інтерес для громади, на які очікував отримати відповідь від присутніх представників влади. Посилається на те, що враховуючи суспільний інтерес, завдані питання формулював гостро, можливо навіть провокаційно, зокрема: «Вони найняли часну охорону, а потім вбивають ту людину, яка, вибачте, вам задавала питання, а у вас нічого не сталося... ви кримінальні справи проти неї повідкривали, ви і по два слова не можете сказати скільки коштів вони платять, А Мохіто ви кришували?!! І ця особа зараз заарештована. Відповідайте на питання!». Надалі, на заяву [PERSON] - 38хв. 42с.- «[PERSON] , я офіційно Вам заявляю...[PERSON] прошу... Я офіційно Вам заявляю, що я на Вас подаю в суд за клевету, что я крышую Мохито, я участвовал в убийстве [PERSON] . Я на Вас официально на клевету подаю» пояснив, що не звинувачував конкретно позивача в кришуванні «Мохіто» та участі у вбивстві [PERSON]. - 39:06 «Я такого не казав!», роз`яснив та конкретизував своє питання - 39: 07 : «При всій повазі, я просто кажу, що Ви не можете пояснити скільки платить «Азмол» в бюджет. Ви не можете пояснити як один підприємець...приходить поліція... а Мохіто було куча звернень, а виконком не реагував». Позивач відповів - 40:10 - «Я ще раз повторюю для всіх.. я вже давав це в ЗМІ .. в 17 му році була проблема, виходила наша комісія, депутатська, адмінвідділ ..в 17 році він там чи закопав чи прикопав щось.... В 18 му році не одної заяви у нас не було». [PERSON] , отримавши відповідь подякував - 40:29 «Дякую». Відтак, за отриманням відповіді на задане питання щодо «Мохіто», відповідач закрив дискусію без висловлювання будь - яких коментарів. Зазначив, що завдані питання адресував не конкретно позивачу, а усім присутнім представникам влади. З яких підстав позивач вирішив, що питання завдавалося йому конкретно, не зрозуміло. Вказав, що його метою було отримання суспільно важливої інформації, відповідно умисел журналіста в розумінні ст.17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів». Також, надав інформацію представникам виконавчого комітету Бердянської міської ради про те, що звинувачую виконком Бердянської міської ради у підробці документів - 35:16 «Ви написали що пройшло обговорення, без цього обговорення не можуть видати ліцензію. Але Ви підробили документи, ми Вас у цьому звинувачуємо. .. що у нас обговорення пройшло в громаді». У контексті - документи стосовно необхідного громадського обговорення звіту ТОВ «СП Азмол БіПі», який планував здійснювати виробничу діяльність у сфері поводження з небезпечними відходами, з оцінки впливу на довкілля. Зазначена інформація не стосувалася конкретно позивача, а відносилася до органу влади в цілому. При цьому після дискусії з позивачем 35:26- 35:40, який роз`яснив, що обговорення у нього не було. [PERSON] . зазначив - 35:40 - «Поважаю, молодець. Це було помимо [PERSON]». Зауважив, що його висловлювання, які є предметом цього позову, висловлені журналістом на адресу публічної особи з питань, що становлять значний суспільний інтерес. Так, інформація щодо громадського обговорення оцінки впливу на довкілля діючого виробничого об`єкту ТОВ «СП АЗМОЛ-БіПі», який планує здійснювати виробничу діяльність у сфері поводження з небезпечними відходами, є екологічною інформацією в розумінні ст.13 Закону України «Про інформації». Інформація щодо порушень з боку кафе «Мохіто» також становить суспільний інтерес, так як це питання турбує громадян міста Бердянськ, неодноразово висвітлювалося в пресі та обговорювалося на публічних зустрічах. Інформація щодо складових місцевого бюджету, в тому числі надходжень від плати за землю, наявних порушень з цього приводу також є предметом суспільного інтересу. З огляду на викладене та з урахуванням приписів чинного законодавства України і усталеної практики Європейського суду з прав людини, вважає, що ці висловлювання є оціночними судженнями. Також зазначає, що обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду може бути покладено на особу лише у випадку якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію. Проте, у позовній заяві відсутні будь-які обґрунтування чи докази того, що відповідач висловив свої думки в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Не вбачається таких обставин і з доданого відеозапису та стенограми зустрічі. Яким чином затронуті честь, гідність позивача та порушена його ділова репутація в позовній заяві не вказано, докази таких обставин не надано. Заявляючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди позивач мав обґрунтувати факт її завдання, роз`яснити в чому вона полягає і які саме душевні страждання були йому завдані. Так само необхідно обгрунтувати і розмір заявленої моральної шкоди. Також вважає, що позивачем до позову додано неналежні та недопустимі докази, оскільки детальну стенограму відеозапису у часовому відрізку «28:08 -41:07», однак, текстове відтворення не співпадає за змістом з відео сюжетом. Так, містяться неточності висловів відповідача, пропущено певні фрагменти висловлювань, які суттєво впливають на зміст висловлювань, що були підставою позову. Висновок №46/18 за результатами проведення лінгвістичного дослідження від 29.09.2018 року ПП «Науково-дослідної лабораторії судових експертиз» також вважає неналежним доказом, оскільки стенограма, надана позивачем на дослідження, є неповною та неточною. За таких обставин є невідомим який саме відео звукозапис досліджувався. Поза увагою експерта, виходячи із висновку залишилося те, що [PERSON] приймав участь у заході саме як журналіст, журналістська свобода якого включає також можливість перебільшень або навіть провокацій. Поза увагою експерта залишився суспільний інтерес до обговорюваних питань. Експерт не досліджує обговорення питань в цілому, що, відповідно, призводить до поверхових, необгрунтованих висновків, поза увагою експерта залишаються висловлювання відповідача, відсутні у наданій позивачем стенограмі. Здійснюючи аналіз змісту висловлювання промовця [PERSON] у відео звукозаписі, експерт Долинська (Мізерна) С.А. перевищує свої повноваження, так як не має права здійснювати лінгвістичне дослідження усного мовлення. Також, відсутні зазначення того, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Тобто, наданий висновок не відповідає встановленим до нього вимогам. Посилається на те, що реалізовував гарантоване право на збирання інформації, без наявності умислу, спрямованого на порушення права позивача на недоторканість честі, гідності, ділової репутації. Як публічна особа позивач повинен бути готовим до повсякденного контролю своєї діяльності, поведінки, гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як він виконував або виконує свої функції. При цьому публічні особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче розкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Вбачає в даному позові спосіб тиску на нього, як на журналіста. 05.04.2019 р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача адвокат Пеньков О.Ю. посилається на те, що наявність у відповідача членського квитка Запорізької обласної організації Національної спілки журналістів України не надає останньому прав та гарантій журналіста. Підставою позову є не порушення прав на честь, гідність, ділову репутацію поширенням недостовірної інформації про публічну особу у ЗМІ, а порушення прав однієї фізичної особи іншою фізичною особою шляхом публічного звинувачення у вчиненні правопорушень. Для розгляду даної справи не має значення, чи є висловлювання фактичними твердженнями чи оціночними судженнями. Суспільний інтерес до обговорюваних під час інформаційного дня 26.09.2018 р. тем не має нічого спільного зі звинуваченнями у підробці документів та «кришуванні» кафе. Принизливий та непристойний характер спірних висловлювань підтверджується дослідженням. Відповідач хибно вважає, що моральна шкода позивачу завдана душевними стражданнями, оскільки приниження честі, гідності, ділової репутації є самостійною причиною завдання моральної шкоди. Відповідач, називаючи подані позивачем докази неналежними та недопустими, не подає власних. 12.04.2019 р. до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач надає заперечення, аналогічні викладеним у відзиві. В судовому засіданні представник позивача адвокат Пеньков О.Ю. підтримав заявлені вимоги та обставини, викладені у позові, просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що визнає, факт того, що відповідач є журналістом, маючи членський квиток Запорізької обласної організації Національної спілки журналістів України,але при подіях, які мали місце 26.09.2018 р. у приміщенні адміністративної будівлі виконавчого комітету Бердянської міської ради (пл. Єдності, 2, м. Бердянськ) де відбулася інформаційна зустріч міського голови та його заступників із журналістами місцевих ЗМІ, на якій були присутні посадові особи виконавчого комітету Бердянської міської ради, представники засобів масової інформації, журналісти, а також представники громадськості м. Бердянськ, [PERSON] , діяв не як журналіст, що підтверджується поясненнями свідків та поясненями самого відповідача, зокрема з приводу того, що акредитацію в той день він не проходив. Зазначаючи, що відповідач працював над журналістським розслідуванням, теми його не назвав та результати такого не опубліковано також. Послався на ч. 2 ст. 31 Закону України «Про інформацію», якою передбачена можливість для посадових і службових осіб на захист честі, гідності та ділової репутації в суді. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов. Додатково зазначив, що при складенні висновку лінгвістичного дослідження експерт керувалася російськомовною літературою, також маються розбіжності в текстовому відтворенні порівняно з відеозаписом, та окремі висловлювання ним були зроблені не в стверджувальній формі, а в формі запитання. Представник відповідача адвокат Калаянов В.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позов, зазначивши що позовні вимоги є безпідставними. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, пояснення експерта, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що 26.09.2018 р. у приміщенні адмінбудівлі виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області відбулася інформаційна зустріч міського голови та його заступників із журналістами місцевих ЗМІ, на якій були присутні посадові особи виконавчого комітету Бердянської міської ради, представники засобів масової інформації, журналісти, а також представники громадськості м. Бердянська. Дана зустріч транслювалася у прямому ефірі на каналі Сармат ТV в соціальній мережі Facebook, запис якої викладений у мережі Інтернет. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є журналістом та був присутнім 26.09.2018 р. у приміщенні виконавчого комітету Бердянської міської ради на інформаційному дні, який проводили міський голова та його заступники із журналістами місцевих ЗМІ. Пояснив, що такий захід проводиться саме із журналістами, але бували непоодинокі випадки, коли присутніми є також представники громадськості. При цьому працівник виконкому перед цим заходом візуально перевіряє присутніх та може запитати документи у незнайомої для неї особи. Бували випадки, коли на інформдні присутніми були лише журналісти, а бувало - журналісти та громадські діячи. Саме 26.09.2018 р. документи не перевірялися у присутніх на інформдні, але зазначає, що пропускали лише журналістів. [PERSON] знали як журналіста з попередніх інформднів, а тому він був присутнім на інформдні 26.09.2018 р. Зазначив, що був безпосереднім свідком подій, які мали місце 26.09.2018 р. на інформдні, так відповідач у своїй промові звертався до членів призидії та до Бердянського міського голови [PERSON] в тому числі, при цьому виступ [PERSON] був гучним та ємоційним, але необразливим. Свідок [PERSON] пояснив, що був присутнім 26.09.2018 р. у приміщенні виконавчого комітету Бердянської міської ради на інформаційному дні, як громадський діяч, саме 26.09.2018 р. перешкод йому ніхто не чинив, щоб потрапити на інформдень в якості громадського діяча. Зазначив, що [PERSON] мав дискусію з членами президії та міським головою зокрема, майже на всі запитання відповідав Бердянський міський голова [PERSON] Вираз «ви кришували Мохіто» свідок сприйняв як запитання, зазначивши, що при цьому [PERSON] хотів отримати інформацію. Аналізуючи покази свідків [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до висновку, що обмежень, щодо присутності лише журналістів на інформаційному дні 26.09.2018 р., який відбувся у приміщенні виконавчого комітету Бердянської міської ради, не було. На даному заході були присутні, як журналісти так і представника громадськості. Відповідач [PERSON] є журналістом Запорізької обласної національної спілки журналістів України, що підтверджується членським квитком (а.с.53) та довідкою НСЖУ (а.с.38). Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що на інформдні 26.09.2018 р. [PERSON] діяв саме, як журналіст. Відповідач зазначає, що його присутність на даному заході та поставлені питання стосувалися його журналістського розслідування, але доказів цього відповідачем суду не надано (теми журналістського розслідування, його опублікування). Позивачем в якості письмового доказу надано висновок 46/18 за результатами проведення лінгвістичного дослідження від 29.09.2018 р. «Науково-дослідної лабораторії судових експертиз», експерт Долинківська С.А. (а.с.15-25). У висновку зазначено, що для його проведення надійшли текстове відтворення фрагмента відеосюжету інформдня 26.09.2018 р. та електронний носій інформації із записом інформдня 26.09.2018 р. При проведенні дослідження експерт дійшов наступних висновків: «1.У висловлюваннях позивача: «Ми написали, щоб пройшло обговорення, без цього обговорення не можуть видати ліцензію. Але Ви підробили документи, ми Вас у цьому звинувачуємо»; «Вони найняли часну охорону, а потім вбивають ту людину, яка, вибачте, вам задавала питання, а у вас нічого не сталося, ви кримінальні справи проти неї повідкривали, ви і по два слова не можете сказати скільки коштів вони платять, а мохіто ви «кришували» і ця особа зараз заарештована, відповідайте на запитання», наявних у текстовому відтворенні відеозвукозапису зустрічі представників міської влади міста Бердянська з журналістами, яка відбулася 26.09.2018 р.(у часовому відрізку 28:08 - 41:07), що транслювався у прямому ефірі на каналі СарматТV в соціальній мережі Facebook, а також запис якої був викладений у соціальній мережі Facebookза інтернет посиланням [INFO] , міститься інформація негативного характеру щодо особи міського голови міста Бердянська [PERSON]; 2. інформація негативного характеру щодо особи міського голови міста Бердянська [PERSON], яка міститься у репліках [PERSON] , наявних у текстовому відтворенні відеозапису зустрічі представників міської влади міста Бердянська з журналістами, яка відбулася 26.09.2018 р. (у часовому відрізу 28:08 - 41:07), що транслювався у прямому ефірі на каналі СарматТV в соціальній мережіFacebook, а також запис якої був викладений у соціальній мережі Facebookза інтернет посиланням https:/[INFO], викладена: у висловлюваннях: «Ми написали, щоб пройшло обговорення, без цього обговорення не можуть видавати ліцензію. Але Ви підробили документи, ми Вас у цьому звинувачуємо», - у формі фактичного твердження, а не оціночного судження; у висловлюваннях: «Вони найняли часну охорону, а потім вбивають ту людину, яка, вибачте, вам задавала питання, а у вас нічого не сталося, ви кримінальні справи проти неї повідкривали, ви і по два слова не можете сказати скільки коштів вони платять, а мохіто ви «кришували» і ця особа зараз заарештована, відповідайте на запитання», - у формі оціночних суджень, а не фактичних тверджень; 3. У репліці [PERSON] : «Вони найняли часну охорону, а потім вбивають ту людину, яка, вибачте, вам задавала питання, а у вас нічого не сталося, ви кримінальні справи проти неї повідкривали, ви і по два слова не можете скільки коштів вони платять, а мохіто ви «кришували» і ця особа зараз заарештована, відповідайте на запитання», наявній у текстовому відтворенні відеозвукозапису зустрічі представників міської влади міста Бердянська з журналістами, яка відбулася 26.09.2018 (у часовому відрізку 28:08 - 41:07), що транслювався у прямому ефірі на каналі Сармат ТVв соціальній мережі Facebook за інтернет посиланням [INFO], міститься висловлювання образливого характеру щодо особи [PERSON] ». При цьому, у описовій частині дослідження експерт приходить до висновку, що обидва учасники діалогу (позивач та відповідач), виходячи з їх реакції на висловлювання, повністю розуміють, про які події та обставини іде мова. Відповідачем зазначається у відзиві та неодноразово наголошувалося під час розгляду справи, що зазначений вище висновок №46/18 не відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України. З цього приводу суд зазначає, що зазначений доказ суд оцінює як письмовий доказ, а не висновок експерта в порядку ст.106 ЦПК України, про що і позивачем не заявлялось. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Експерт Долинківська С.А. , яка надала пояснення суду з приводку складеного нею висновку проведення лінгвістичного дослідження № 46/18 від 29.09.2018 р., зазначила, що провела лінгвістичне дослідження на замовлення «Науково-дослідної лабораторії судових експертиз» до якої звернувся адвокат Пеньков О.Ю., що діє в інтересах [PERSON] . При проведенні дослідження вона працювала з текстовим відтворенням події 26.09.2018 р. та ознайомлювалася також з відеозаписом інформдня 26.09.2018 р., які були надані на дослідження. При цьому текстове відтворення (стенограмма) за своїм змістом та значенням відтворює події, що зафіксовані на відео інформдня від 26.09.2018 р. Підтвердила складений нею висновок. Судом не встановлено будь-яких обставин, які б спростовували, або ставили під сумнів правильність проведення лінгвістичного дослідження № 46/18 від 29.09.2018 р. або компетентність експерта, яка має експертну спеціальність 1.1Дослідження почерку і підписів та 1.2 Дослідження писемного мовлення, що підтверджується карткою атестованого судового експерта (а.с.24), враховуючи, що експерт досліджувала письмовий текст, а не усний, як це і передбачено її кваліфікацією. Натомість відповідачем доказів, що спростовують висновки за даним дослідженням суду не надано та відповідних клопотань також не заявлялося. Твердження відповідача про те, що текстове відтворення не співпадає за змістом з відео сюжетом та містяться неточності висловів відповідача, пропущено певні фрагменти висловлювань, які суттєво впливають на зміст висловлювань, що були підставою позову, не знайшли свого підтвердження під час дослідження відеозапису інформдня 26.09.2018 р. судом. Крім того між стенограмами наданими позивачем та відповідачем, наявні розбіжності, які не мають сенсового навантаження та не відносяться до предмету розгляду даного спору. З оглянутого відеозапису інформаційного дня 26.09.2018 р. (а.с.7), вбачається, що відповідач [PERSON] був присутній на данному заході, членами президії були - міський голова міста Бердянська [PERSON] та його заступники, під час «виступу» відповідача його аппонентом в дискусії був саме міський голова [PERSON] , а не інші члени президії. При цьому з відеозапису чітко вбачається, що фраза [PERSON] «а мохіто ви «кришували» за своєю інтонацією має стверджувальну форму, а не є питанням, як заперечує відповідач. Інші висловлювання також є стверджувальними - «Ми написали, щоб пройшло обговорення, без цього обговорення не можуть видати ліцензію. Але Ви підробили документи, ми Вас у цьому звинувачуємо...»; «Вони найняли часну охорону, а потім вбивають ту людину, яка, вибачте, вам задавала питання, а у вас нічого не сталося... ви кримінальні справи проти неї повідкривали... ви і по два слова не можете сказати скільки коштів вони платять», а мохіто ви «кришували» і ця особа зараз заарештована, відповідайте на запитання». Посилання відповідача, що тема, якої стосувалися його висловлювання в дискусії з міським головою, має високий суспільний інтерес не спростовують доказів, які надані позивачем в обгрунтування позовних вимог, а саме висновку лінгвістичного дослідження та відеозапису від 26.09.2018 р. Крім того, стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує абсолютної свободи вираження поглядів навіть у разі висвітлення у пресі питань, що становлять значний громадський інтерес. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нікула проти Фінляндії» від 21.03.2002 р. суд насамперед зауважив, що межі допустимої критики стосовно державних службовців можуть бути ширшими у порівнянні із межами такої ж критики щодо звичайних громадян. Поряд з тим, не можна стверджувати, що державні службовці можуть зазнавати за свої дії та слова такої ж критики, яка часто адресується політичним діячам. Саме тому є важливим захистити державних службовців від образливих і злочинних випадів у їхній бік, особливо коли йдеться про виконання ними службових обов`язків. У постанові Верховного Суду України у справі № 6-639цс17 від 29.11.2017 р. зазначено таке: «У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Проте, ухвалюючи рішення в справі про захист гідності, честі чи ділової репутації публічної особи, суд також повинен дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості». Отже, за будь-яких обставин широка межа допустимої критики публічної особи може стосуватися виконання цією особою своїх функцій, проте не повинна перетворюватися на прямі ствердні звинувачення, в. т. ч. у вчиненні кримінальних правопорушень, а також на відверту образу. Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦК України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Статтею 302 ЦК України передбачено, що фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію не повинна порушувати права, свободи і законні інтереси інших громадян. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Так, підставою позову позивач зазначив зокрема ч. 2 ст.30 Закону України «Про інформацію», згідно з якою якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно. Ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Дана правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 30.05.2018 р. у справі № 308/2695/15-ц, провадження №61-5012св18. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч.2 та ч. 3 статті 34 Конституції України, визначаючи за кожним право на свободу вираження поглядів, водночас містять застереження про те, що здійснення цього права може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно із ч.1 статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України, передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Так, частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Отже, висловлювання в такій формі можуть бути як фактичними твердженнями, так і оціночними судженнями, проте це не звільняє особу від відповідальності за завдання моральної шкоди. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Перевіривши надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог, приймаючи до уваги заперечення відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд враховує практику ЄСПЛ (рішення від 27.07.2004 р. у справі «Ромашов проти України»), а також правову позиція Верховного Суду України (постанова від 27.09.2017 р. у справі № 6-1435цс17). Згідно з даною практикою суди виходять з так званої «презумпції завдання моральної шкоди», яка полягає в тому, що за умов наявності порушення особистих немайнових прав, моральна шкода завдається завжди, незалежно від того, чи підтверджена вона документально. Суд приходить до висновку, що факт порушення особистих немайнових прав позивача є встановленим та доведеним. Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, судом враховано, що позивач обіймає найвищу посаду в системі органів місцевого самоврядування м. Бердянська, відео сюжет інформдня 26.09.2018 р. мав онлайн трансляці,яка відбувалася на каналі Сармат ТV в соціальній мережі Facebook та мала чисельні перегляди. Враховуючи, засади справедливості, добросовісності, розумності та співмірності із заподіяною шкодою, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково в розмірі 30 000 грн. Оцінюючи зібрані у справі докази як в цілому, так і кожний доказ окремо суд приймає до уваги висновок лінгвістичного дослідження № 46/18 від 29.09.2018 р., з якого вбачається, що у висловлюваннях відповідача: «Ми написали, щоб пройшло обговорення, без цього обговорення не можуть видати ліцензію. Але Ви підробили документи, ми Вас у цьому звинувачуємо...»; «Вони найняли часну охорону, а потім вбивають ту людину, яка, вибачте, вам задавала питання, а у вас нічого не сталося... ви кримінальні справи проти неї повідкривали... ви і по два слова не можете сказати скільки коштів вони платять, а мохіто ви «кришували» і ця особа зараз заарештована, відповідайте на запитання» міститься інформація негативного та образливого характеру щодо особи міського голови міста Бердянська [PERSON] На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні право допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду № 826/1216/16 від 27.06.2018 року до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вимоги про стягнення витрат на правову допомогу є документально підтвердженими, а саме: договором про надання професійної правової допомоги від 26.06.2018 р. (а.с.26-27), копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 28), актом прийому-передачі професійної правничої (правової) допомоги від 10.12.2018 р., в якому наведено перелік наданої правової допомоги (а.с. 29), а також копією квитанції від 26.09.2018 року на суму 8 000 грн. (а.с. 30), що також узгоджується з позицією викладеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду № 826/1216/16 від 27.06.2018 року. Витрати, понесені позивачем на оплату проведення лінгвістичного дослідження, які підтверджені копією квитанції від 26.09.2018 року на суму 15 000 грн. також підлягають задоволенню. Окрім того, позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в сумі 1762 грн. Загальна сума судових витрат позивача складає 24762 грн. (1762+8000+15000=24762). Судові витрати підлягають стягненню відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 7428,60 грн.

Outcome: partial