Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що в провадженні державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві Гевел О.О. перебуває виконавче провадження №48212672, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом міста Києва від 28.07.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми грошових коштів заборгованості за договором позики. В якості забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором позики боржником в заставу позикодавцю було передано автомобіль АКУРА МDХ 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Він (позивач) перебуває з [PERSON] в добрих стосунках, знайомі протягом багатьох років, є колегами, і він особисто приймав участь в судових засіданнях по справі про стягнення заборгованості з [PERSON], надавав йому консультативну допомогу як під час слухання справи в суді, так і під час виконавчого провадження. [PERSON] неодноразово йому телефонував та радився стосовно організації належного з правової точки зору процесу передачі заставного майна державному виконавцю. Наприкінці травня 2016 року йому зателефонував [PERSON] та повідомив, що домовився з державним виконавцем Гевел О.О. про дату, місце - 30.05.2016 року, де він має передати заставне майно - автомобіль. Також він повідомив, що хвилюється за належне фіксування стану транспортного засобу, враховуючи неприязні стосунки з працівниками ВДВС, та тому попросив бути присутнім при цих подіях. Однак, із-за зайнятості в першій половині дня він (позивач) не міг бути з [PERSON], проте з метою належного фіксування вказаної виконавчої дії, погодився надати йому свою особисту відеокамеру JVC GR-PD1e, індивідуальний номер 16860145, чорного кольору, яку він використовує під час своєї професійної діяльності. Сумнівів, що [PERSON] не поверне йому відеокамеру не було, оскільки і раніше давав її [PERSON] у тимчасове користування і жодних проблем не було ніколи. При цьому він попросив [PERSON] продовжувати запис на вільному місці, а не здійснювати запис з початку плівки, оскільки на плівці вже були його (позивача) особисті записи. 30.05.2016 року [PERSON] телефонував йому приблизно об 11.30 год., потім десь 12.00 год. та повідомив спочатку про те, що на місце передачі автомобіля прибули невідомі особи з виконавцем, один з них почав ображати його, погрожувати, давати вказівки виконавцю Гевел О.О. внести в акт опису майна неіснуючі на автомобілі пошкодження, а в наступний раз - що після повідомлення про те, що він ([PERSON]) буде скаржитися у відповідні правоохоронні органи з приводу порушень, допущених під час складання акту опису та арешту майна, у нього вихопили відеокамеру та було наказано виконавцю Гевел О.О. включити її до акту опису та арешту майна. Після отримання такої інформації він (позивач) прибув на місце, повідомив, що він, як і [PERSON], мають статус адвокатів, що відеокамера та касета належать йому (позивачу), і що у разі продовження неправомірних дій - вони будуть нести відповідальність. Однак, відеокамеру та касету не повернули. Ними (позивачем та [PERSON]) була викликана поліція, за допомогою якої, з великим трудом вдалося лише вмовити державного виконавця Гевел О.О. та її колегу, що неправомірно вихопив камеру, принаймні належним чином опечатати відеокамеру та не дати стерти записи, що перебували на касеті. Зауваження щодо вказаної виконавчої дії власноручно написав [PERSON] в акті опису. У зв'язку з викладеним, для захисту своїх прав звернувся до суду з даним позовом та з урахуванням уточнень, просив суд визнати право власності на відеокамеру та касету в ній, виключити їх з акту опису та арешту майна, складеного 30.05.2016 року та повернути їх власнику - позивачу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити. Всі обгрунтування, пояснення позивача підтримав та підтвердив. Зазначив, що ним подавалися скарги на вказані дії працівників ВДВС, однак це нічого не дало. Зазначені відеокамера та диск належать позивачу, він - [PERSON] іноді брав в користування її у власника - позивача, з яким багато років знайомі. Про те, що камера не належить йому, він повідомляв працівників ВДВС. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував щодо їх задоволення. Зазначив, що в діях працівників ВДВС ніяких порушень не було, відеокамеру було вилучено на законних підставах. Представники третьої особи ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві позов вважали безпідставним, таким, що не підлягає задоволенню. Зазначили, що всі дії при описі автомобіля та вилученні відеокамери з касетою та включенні їх в акт опису та арешту майна були здійснені у відповідності до вимог закону, порушень не було. Представник третьої особи в судовому засіданні вважав позов безпідставним. Вислухавши пояснення всіх сторін, дослідивши матеріали справи, та дослідивши шляхом оголошення всіх документів виконавчого провадження, суд приходить до наступного. В суді встановлено, що в провадженні державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві Гевел О.О. перебуває виконавче провадження №48212672, відкрите згідно виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом міста Києва від 08.07.2015 року на підставі рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики з урахуванням інфляції, 3% річних та штрафних санкцій, у сумі 699 024 грн. 90 коп. Постанова про відкриття вказаного виконавчого провадження від 21.07.2015 року винесена державним виконавцем Вікуловою І.І., яка згідно документів, що містяться у оригіналі (прошитому) виконавчого провадження, оглянутого судом в судовому засіданні, була визначена згідно автоматичного розподілу. В подальшому, згідно матеріалів, що містяться в оригіналі виконавчого провадження, виконавчі дії здійснювалися виконавцем Торбинською О.М., а потім - Гевел О.О. При цьому, жодного документу щодо підстав визначення (передачі) іншим державним виконавцям вказаного виконавчого провадження - не виявлено. Відсутня та невідповідна інформація про державних виконавців вказаного виконавчого провадження і в Інформації про виконавче провадження, що міститься в Електронному реєстрі виконавчих проваджень (а.с.141-146). В суді було встановлено, що в якості забезпечення виконання зобов'язання за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з невиконанням якого було судове рішення та вказане виконавче провадження, боржником [PERSON] в заставу позикодавцю [PERSON] було передано автомобіль АКУРА МDХ 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Згідно Вимоги державного виконавця, датованої 27.05.2016 року, підписаної державним виконавцем Гевел О.О., зобов'язано особу [PERSON] з'явитися та надати 30.05.2016 року о 10.00 годині за адресою: м.Київ, вул.Березняківська,31 для проведення опису та арешту майна боржника, а саме - транспортний засіб АКУРА МDХ 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (а.с.92). Підтвердженим та неоспореним сторонами є той факт, що дана вимога була виконана боржником і у вказані дату, час та місці була здійснена виконавча дія, вказана у вимозі державного виконавця Гевел О.О. від 27.05.2016 року, про що було складено Акт опису та арешту майна від 30.05.2016 року, згідно якого було описане майно - автомобіль АКУРА МDХ 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та передане на відповідальне зберігання ДП "Сетам" в особі представника Кохан В.Д. Крім цього, встановленим та неоспореним є те, що в цей же день - 30.05.2016 року, окрім запланованої та узгодженої виконавчої дії - опис автомобіля, державним виконавцем з іншими виконавцями та третіми особами було забрано у [PERSON] та описано майно - відеокамеру JVC GR-PD1e, індивідуальний номер 16860145 та відеокасету, що перебувала у вказаній відеокамері, якою [PERSON] фіксував виконавчу дію по опису автомобіля. Факт того, що [PERSON] та сам позивач, який прибув також на місце здійснення опису (виконавчої дії), повідомляли державних виконавців про те, що відеокамера та касета є власністю позивача, а не боржника, сторонами стягувача та виконавчої служби в суді не спростований та додатково підтверджений тим, що у зв'язку саме з вилученням відеокамери викликалася поліція, в подальшому писалися скарги. Позивачем пред'являлася коробка від відеокамери. Державним виконавцем Гевел О.О., не дивлячись на те, що 30.05.2016 року запланованою була конкретна виконавча дія - опис автомобіля боржника (а не в загальному опис майна боржника), не дивлячись на те, що належність відеокамери боржнику заперечувалась останнім та позивачем, не було вчинено ніяких дій щодо з'ясування, перевірки цього питання. Суд звертає увагу на те, що через тиждень після вказаних подій позивач звернувся до суду за захистом своїх прав власності на майно з даним позовом. Представники ВДВС, як і представник стягувача, який також безпосередньо приймав участь в подіях 30.05.2016 року, були присутні в кожному судовому засіданні, і не дивлячись на те, що спір стосується відеокамери, її належності позивачу, здійснили реалізацію цього майна, передавши його у власність стягувачу після електронних прилюдних торгів, які не відбувалися із-за відсутності покупців, з зарахуванням коштів в рахунок боргу. Про ці події суд дізнався випадково, перед завершенням розгляду справи, і жоден з вказаних сторін (державні виконавці, представник стягувача) про це суд не повідомляли. Таким чином, факт належності відеокамери з касетою боржнику - [PERSON] не було доведено ні представниками ВДВС, ні стягувачем, і останніми не було спростовано факт належності вказаних відеокамери та касети позивачу. Не дивлячись на те, що державний виконавець відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень (в редакції 2012 року), має право описувати та накладати арешт на майно боржника, а саме, на майно, яке належить боржнику, яке є його власністю, державний виконавець Гевел О.О. порушила вказані вимоги законодавства, та при здійснені конкретної, визначеної в повідомленні виконавчої дії - описі та арешті автомобіля, який був переданий в заставу, здійснила вилучення та опис майна - відеокамери, належність якої на праві власності боржнику не перевірялася, не встановлювалася. Дану відеокамеру було вилучено та визначено, що вона належить боржнику, лише тому, що вона була в руках останнього. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ч. 2 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 321, 391 ЦК України право власності є непорушним; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Норма даної статті встановлює, що доказування є обов'язком сторони. Суд не вправі вимагати у сторін надавати докази. Саме позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову. Таким чином, розподіл обов'язків щодо доказування у цивільній справі здійснюється на підставі одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Все викладене вище дає підстави суду для задоволення вимоги про визнання права власності та для відмови у вимозі про виключення відеокамери та касети з акту опису майна (вибуло у відповідача за час перебування справи в суді). На підставі викладеного та

Outcome: partial