Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради про відібрання дитини та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначала про те, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 05.03.2005 року по червень 2013 року, вони мають чотирьох дітей: доньку [PERSON] [INFO]; доньку [PERSON] [INFO]; сина [PERSON] [INFO]; сина [PERSON] [INFO]. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 17.11.2014 року шлюб між ними розірвано, визначено місце проживання дітей із нею, а з [PERSON] стягнуті аліменти на дітей в розмірі 1\\2 частини з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 01.03.2016року встановлено спосіб участі батька - [PERSON], у вихованні дітей шляхом побачення з ними щотижнево, один раз на тиждень у суботу із 09 години до 19 години. 03.03.2016 року під час її роботи в Понятівській загальноосвітній школі відповідач самочинно без її згоди, із застосування фізичного насилля, забрав із собою сина [PERSON] [INFO]. Зараз син [PERSON] проживає з відповідачем у м. Херсоні, з вересня 2016 року не відвідує Понятівську загальноосвітню школу де навчався до викрадення, відповідач повернути сина відмовляється і не дає їй можливості спілкуватися із сином. З приводу протиправних дій відповідача щодо самочинного відібрання дитини та спричинення їй тілесних ушкоджень вона звернулася із заявою до Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області, по даному факту були внесені відомості до ЄРДР та на даний час обвинувальний акт відносно відповідача перебуває на розгляді Білозерського районного суду Херсонської області. Всі її звернення до правоохоронних та державних органів не сприяли поверненню їй сина. У зв'язку з неправомірними діями відповідача, утриманням усупереч її волі та рішення суду про визначення місця проживання дітей із нею, відповідач протиправно протягом тривалого часу утримує сина у себе, перешкоджає їй навіть спілкуватися з ним, з цього приводу вона сильно переживає за долю сина, все це завдає їй сильних моральних страждань, оскільки вона не розлучалася із сином з часу його народження, піклувалася про нього, виховувала та дбала. Все це призвело до порушення нормального укладу життя, у неї погіршився сон, вона змушена звертатися з приводу незаконного утримання сина до правоохоронних та державних органів, до юриста для складення відповідних документів, до суду з метою захисту своїх порушених прав, все це вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, поновлення порушеного права, яке триває значний проміжок часу. З огляду на викладене, норми ст.162 СК України, ст.ст. 23, 1167ЦК України позивач просила прийняти рішення про відібрання її сина [PERSON] [INFO] від відповідача [PERSON] і повернути сина їй. Стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. в якості компенсації за завдану їй моральну шкоду, внаслідок неправомірних дій, а також стягнути з [PERSON] понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні збільшили позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, а також просили позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] і [PERSON] перебували в шлюбі з 05.03.2005 року по червень 2013 року. Вони мають чотирьох дітей: доньку [PERSON] [INFO]; доньку [PERSON] [INFO]; сина [PERSON] [INFO]; сина [PERSON] [INFO]. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 17.11.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судом стягнуті з [PERSON] аліменти на дітей в розмірі 1\\2 частини з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO] з матір'ю [PERSON](а.с. 5-8) Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 01.03.2016року встановлено спосіб і участь батька - [PERSON] у вихованні дітей: [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO] у вигляді побачення щотижнево, один раз на тиждень у суботу із 09 години до 19 години(а.с.9-10). 03.03.2016року [PERSON] на території Понятівської загальноосвітньої школи самочинно без згоди [PERSON] із застосуванням до неї фізичного насилля забрав сина [PERSON] 18.04.2009року народження. За даним фактом позивач 10.03.2016року звернулася із відповідною заявою до Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області(а.с.11-12). Згідно до висновку експерта за №333 від 12.03.2016року [PERSON] спричиненні легкі тілесні ушкодження у вигляді подряпин нижнього лівого віка, 5-го пальця правої кісті, що виникли від дії тупих предметів, не виключено 03.03.2016року(а.с.13). 10.08.2016року заступником начальника слідчого відділення Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області [PERSON] оголошено підозру в вчиненні кримінального правопорушення(злочину), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, ознаками якого є умисне легке тілесне пошкодження(а.с. 14). В період з березня 2016 року позивач зверталася із заявами про незаконне утримання відповідачем її сина до Служби у справах дітей Суворовської районної ради у м. Херсоні, Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонської області, Прокуратури Херсонської області, Бериславської місцевої прокуратури, проте питання повернення їй сина вирішено не було(а.с. 16-24). Отже, встановленими судом обставинами справи та відповідними доказами підтверджено, що відповідач неправомірно самочинно змінив місце проживання сина [PERSON] [INFO], який проживав із матір'ю [PERSON], яка здійснювала право його виховання та утримання на законних підставах, а тому відповідно до приписів ст.162 СК України дитину слід відібрати та повернути матері [PERSON] Згідно до частини другою статті 162 СК особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким проживала дитина. Матеріальна шкода може складатися з витрат: на пошуки дитини (витрати на поштову переписку, консультації юристів; витрати на проїзд у транспорті, крім таксі; витрати на проживання в готелях, харчування тощо); на інформаційно-технічне забезпечення; на правову допомогу; пов'язаних із залученням свідків тощо. Моральна шкода відшкодовується за правилами статті 23 ЦК України. Частиною третьої статті 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин справи, які мають істотне значення. Як роз'яснив, Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (ст.ст. 23, 1167 ЦК України). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Із матеріалів справи вбачається, що негативні явища в житті позивача, пов'язані зі самочинною зміною відповідачем місця проживання малолітнього сина [PERSON] [INFO], яке мало місце 03.03.2016року та триває протягом більше півтора року. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який розмір може мати суто умовний вираз. При визначені розміру відшкодування, суд враховує тривалість періоду протягом якого позивач позбавлена можливості бачити сина, спілкуватися із ним, вимушені зміни в її житті, страждання завдані фізичним болем та отриманими тілесними ушкодженнями і з урахуванням вимог розумності і справедливості, вважає необхідним визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких також належать витрати на правову допомогу. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., а також витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.. При визначені розміру витрат на правову допомогу суд не приймає до уваги витрати зазначені в розрахунку, які документально не підтверджені та не доведенні, а також витрати, що стосуються аналізу судової практики, подання клопотань та скарг у кримінальному провадженні, які не є процесуальними діями в судовому та позасудовому засідання, а тому знаходяться поза межами визначеного законом граничного розміру на правову допомогу і не підлягають стягненню з відповідача.. Згідно до п.5 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. На підставі викладеного, ст.162 СК України,ст.ст.23,1167 ЦК України,

Outcome: partial