Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Франківського районного суду м.Львова з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, участі у її вихованні, в якому просить зобов`язати відповідачку [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова Мартинишин М.О. від 22.04.2021 року матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, участі у її вихованні передано за підсудністю до Залізничного районного суду м.Львова. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова Боровкова Д.О. від 14.05.2021 року матеріали вищезазначеної цивільної справи передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Львова. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Львова від 03.06.2021 року - справа розподілена головуючому судді Донченко Ю.В. В обгрунтування позову позивач посилається на те, що 27.12.2013 року він зареєстрував шлюб з громадянкою [PERSON] . [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Зазначає, що після реєстрації шлюбу позивач та відповідачка [PERSON] проживали у квартирі [ADDRESS] . В сім`ї панувало нормальне взаєморозуміння та ввічливі відносини. За час спільного проживання із сім`єю позивач матеріально забезпечував сім`ю, багато часу приділяв доньці, та в них ніколи не виникало суперечок щодо дитини. Вказує, що влітку 2017 року між сторонами виникли непорозуміння через числені кредитні угоди відповідачки, які нею були укладені ще до реєстрації шлюбу, внаслідок чого дружина [PERSON] пішла проживати з донькою на іншу квартиру. Відносини між ними загострились, що стало причиною для подачі позивачем позову до суду про розірвання укладеного у 2013 шлюбу, який за рішенням суду був розірваний 15.07.2020 року, після чого позивач почав проживати за місцем своєї реєстрації. З часу розірвання шлюбу відповідач [PERSON] стала чинити позивачу перешкоди бачитись з донькою, спілкуватись з нею. За заявою відповідачки на позивача було складено протокол про вчинення домашнього насильства в сім`ї, однак такий факт не знайшов свого законного підтвердження, що вбачається з постанови Франківського районного суду м.Львова від 12.10.2020 року. Разом з тим позивач змушений був звернутись до служби у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради з заявою про надання йому побачень з дитиною за визначеним графіком. Згідно Розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 09.12.2020 року позивачу було встановлено наступні дні та години зустрічей з малолітньою донькою [PERSON] , 2014 року народження, а саме : 3 субота місяця з 13 год. до 17 год., 4 неділя місяця з 13 год. до 17 год. Відповідачку [PERSON] зобов`язано не чинити перешкод позивачу [PERSON] , як батькові зустрічам та спілкуванні з донькою [PERSON] . Проте відповідачка даного розпорядження не виконує, продовжує чинити йому перешкоди у побаченнях з донькою. Покликаючись на норми сімейного законодавства просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою від 09.06.2021 р. судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 19 липня 2021 року відповідачкою [PERSON] подано відзив на позов, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити, у зв`язку з тим, що за час перебування в шлюбі позивач вчиняв психологічгне та фізичне насильство в сім`ї, що призвело до появи у дитини психологічних проблем. Увалою судді від 20.07.2021 року підготовче провадження закрито, справа призначалась до судового розгляду по суті на 11:20 год. 28.07.2021 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Дитинич П.І. підтримав думку позивача. Відповідачка у судовому засіданні у побаченні з дочкою заперечила у повному обсязі. Пояснила суду, що під час перебування сторін у шлюбі та проживання позивач вчиняв психологічгне та фізичне насильство в сім`ї, що призвело до появи у дитини психологічних проблем. Представник відповідача - адвокат Кобрин Л.О. підтримала думку відповідачки. Представник третьої особи Брухаль Л.Б. просив суд визначити способи участі позивача у вихованні та спілкуванні із [PERSON] згідно висновку органу опіки і піклування. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши докази по справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Зі змісту позовних вимог встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано. Під час перебування позивача і відповідача у шлюбі, в них народилася дочка- [PERSON] , [INFO] . Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 6 вказаної Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до Розпорядження № 602 від 19.12.2020 року Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, вирішено дозволити [PERSON] зустрічатись з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] два рази в місяць: третя субота місяця з 13:00 год. до 17:00 год.; четверта неділя місяця з 13:00 год. до 17:00 год. Матір [PERSON] зобов`язано не чинити перешкод зустрічам та спілкуванню батька [PERSON] з донькою [PERSON] . Статтею 2 СК України встановлено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. За змістом положень ч.ч.7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принциповим є положення про те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Суд враховує те, що батько займався вихованням доньки і надалі хоче допомагати їй у розвитку та навчанні, піклуватися про неї, оскільки, він приймав участь догляді за дитиною з моменту народження та до моменту, доки мати її не забрала. Відповідач [PERSON] заборонила [PERSON] бачитися, спілкуватися та приймати будь-яку участь у вихованні його доньки, [PERSON] . П. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Окрім положень ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», право на сім`ю також гарантується Цивільним кодексом України. Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 291 ЦК України, фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Оскільки [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , працюючий, з позитивною характеристикою з місця праці, має право та зобов`язаний піклуватися про дитину, в свою чергу у дитини є право на спілкування та підтримання зв`язку із ним, і він не може бути позбавлений такого права. Крім того, Законом України №166-V від 20.09.2006 року було ратифіковано Конвенцію про контакт з дітьми від 15.05.2003 року. У преамбулі даної Конвенції зазначається, що держави - члени Ради Європи та інші держави, що підписали цю Конвенцію: - усвідомлюючи потребу в додаткових положеннях для забезпечення контактів між дітьми і їхніми батьками та іншими особами, що мають сімейні зв`язки з дітьми, які захищаються статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року; - беручи до уваги Європейську Конвенцію про здійснення прав дітей та бажаність сприяння заходам, спрямованим на надання допомоги дітям у справах стосовно контакту з батьками та іншими особами, що мають сімейні зв`язки з дітьми; - погоджуючись стосовно потреби дітей контактувати не лише з обома батьками, а й з певними іншими особами, які мають сімейні зв`язки з дітьми, та стосовно важливості для батьків й інших таких осіб зберігати контакт з дітьми з урахуванням найвищих інтересів дитини. В свою чергу, ч.ч.1,2 ст.159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, виходячи із позовної заяви та заперечень відповідача вбачається, що між сторонами відсутня узгоджена домовленість щодо порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, що є підставою для вирішення цього спору в судовому порядку. Суд враховує, що під час розгляду справи не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про наявність визначених законодавством перешкод для реалізації права позивачем [PERSON] на участь у вихованні та спілкуванні з [PERSON] , а також їх тривале спілкування та час проживання дитини разом із позивачем і відповідачем однією сім`єю, окрім того, що під час проживання позивача та відповідача однією сім`єю, позивач вчиняв домашнє насильство, за що працівниками поліції на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення. При цьому суд враховує, що постановою Франківського районного суду м.Львова провадженя у справі відносно [PERSON] закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Враховуючи, що в ході судового розгляду здобуто докази, які свідчать про обмеження права позивача на спілкування з [PERSON] , як і доказів того що таке спілкування має чи може мати негативний вплив на дитину, суд приходить до переконання, що позивач має право на спілкування з дитиною в присутності матері. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Аналізуючи наявні у справі докази в сукупності з вищевказаними правовими нормами, суд приходить до висновку про те, що підстави для усунення батька від спілкування з дитиною відсутні, а тому, враховуючи відсутність згоди між сторонами щодо порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, такий порядок підлягає встановленню в судовому порядку. Вирішуючи питання участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд виходить також з положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Досліджуючи Розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 09.12.2020 №602, суд вважає, що таке є обґрунтованим, та не суперечить інтересам дитини, а тому бере його до уваги. Визначення такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідає віковим потребам малолітньої дитини, та за сумлінного відношення позивача до виконання свого обов`язку є достатнім для забезпечення участі його у процесі виховання дитини.

Outcome: partial