Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що між позивачем та [PERSON] був укладений 15.02.2011\~ року кредитний договір № AN9MCC9FU40025, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 43600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» та Тарифами банку, складають між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. [PERSON] своєчасно зобовязання за договором не виконував, у звязку з чим станом на 23.09.2016 року має заборгованість в сумі 85653,11 гривень, яка складається з наступного: 7785,75 гривень - заборгованість за кредитом, 1,99 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3708,48 грн. заборгованість по комісії; 74156,89 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань. На підставі викладеного, посилаючись на діюче законодавство, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 85653,11 гривень, а також судові витрати в сумі 1378,00 гривень. Представник позивача, діючий за довіреністю, [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутності, при цьому на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розгляд справи провести за його відсутності,\~ заборгованість визнав частково, а саме 7785,75 гривень - заборгованість за кредитом, 1,99 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3708,48 грн. заборгованість по комісії, до пені за несвоєчасність виконання зобовязань в розмірі 74156,89 гривень просив застосувати строк позовної давності та відмовити в її стягненні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.02.2011 року ПАТ «Акцент-Банк» уклав з [PERSON] договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 43600,00 грн. та зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.\~\~ Відповідач підтвердив свою згоду з умовами договору кредиту, підписавши останній та заяву. Таким чином, судом встановлено, що при укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договорів. Договір сторони уклали в письмовій формі. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами. ПАТ «Акцент- Банк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а відповідач, в свою чергу порушив свої зобовязання перед банком. За загальним правилом (ч.1ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування позивних вимог ПАТ «Акцент-Банк». Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно дост.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору. Відповідно дост.509 ЦК України зобов'язанням визнається право відношенням, на підставі якого одна сторона боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майна, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші право чини відповідно дост.11 ЦК України. Згідност.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У разі порушення зобов'язань відповідно дост.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Згідно до ч.1.ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч1.ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до кредитного договору відповідач зобовязався виконувати погашення кредиту в порядку та строки відповідно до договору. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має загальну заборгованість, яка утворилася за кредитним договором від 15.02.2011 року станом на 23.09.2016 року в сумі 85653,11 гривень, яка складається з наступного: 7785,75 гривень - заборгованість за кредитом, 1,99 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3708,48 грн. заборгованість по комісії; 74156,89 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань. Таким чином судом встановлено факт наявності у відповідача відповідальності перед ПАТ «Акцент-Банк»\~ за невиконане зобовязання по кредитному договору від 15.02.2011 року. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. У зв'язку з тим, що відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності, із даним позовом банк звернувся до суду 17 жовтня 2016 року, вимоги заявлено за період станом на 23 вересня 2016 року, а тому суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності до неустойки за період з моменту утворення заборгованості по 16 жовтня 2015 року. У той же час суд також враховує наступні обставини. 14 жовтня 2014 року набрав чинності\~Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в статті 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього\~Закону\~зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч. 1 цього Розпорядження м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом», район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України»\~затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Маріуполь Маріупольської міської ради. Згідно даних Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області від 25 жовтня 2016 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. На підставі наведеного позов в частині стягнення з відповідача пені не підлягає задоволенню: до 16 жовтня 2015 року - з підстав, передбачених ч.2 ст. 258 ЦК України, а з 14 жовтня 2014 року - з підстав, передбачених ст. 2 Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Отже, враховуючи наведене, суд приходе до висновку про частквое задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь ПАТ Акцент-Банк\~ за невиконане зобовязання по кредитному договору від 15.02.2011\~ року грошової суми у розмірі 11496,22 грн., що складається з заборгованості за кредитним договором 7785,75 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 1,99 грн., та заборгованості\~ по комісії за користування кредитом -3708,48 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено\~рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~судові витрати. Якщо\~позов\~задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено\~\~\~\~ за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). На підставі зазначеного з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 184 грн. 95 коп. (1378,00*11496,22 / 85653,11). На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 551, 610, 1054 ЦК України, \~ \~ \~ \~ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ППВСС України №10 від 17 жовтня 2014 року,

Outcome: partial