Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивачки [PERSON] (до зміни прізвища - [PERSON] ), яка діяла в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина [PERSON] , та [PERSON] звернулися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. Свої позовні вимоги позивачки обґрунтовували тим, що вони є власниками 2/3 частин квартири [ADDRESS] . Іншим співвласником згаданої квартири є [PERSON] , якому належить 1/3 частини квартири. Загальна площа квартири [ADDRESS] становить 64,5 кв. м. Вона обладнана лоджією площею 6,7 кв. м та складається з трьох кімнат житловою площею 40,7 кв. м, у тому числі: перша кімната площею 10,7 кв. м, друга кімната площею 13,3 кв. м, третя кімната площею 16,7 кв. м, кухні площею 7,9 кв. м, коридору площею 12,0 кв. м, ванної площею 2,5 кв. м, вбиральні площею 1,4 кв. м. [PERSON] та [PERSON] стверджували, що вони не можуть дійти згоди з відповідачем щодо порядку користування квартирою [ADDRESS] . Відповідач вчинив насильство в сім`ї психологічного характеру щодо позивача [PERSON] . З урахуванням наведеного позивачки просили суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши позивачам в користування кімнати площею 16,7 кв. м, 13,3 кв. м та лоджію, а відповідачеві [PERSON] - кімнату площею 10,7 кв. м, залишивши у спільному користуванні коридор, кухню, ванну та вбиральню. У судовому засіданні позивачка [PERSON] просила суд задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві, просила суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши їй в користування кімнату 13,3 кв. м, [PERSON] - кімнату площею 16,7 кв. м та лоджію, а відповідачеві - кімнату площею 10,7 кв. м, залишивши у спільному користуванні коридор, кухню, ванну та вбиральню. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні просила суд задовольнити позов з мотивів, наведених у позовній заяві, просила суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши їй в користування кімнату площею 16,7 кв. м та лоджію, [PERSON] - кімнату площею 13,3 кв. м, а відповідачеві - кімнату площею 10,7 кв. м, залишивши у спільному користуванні коридор, кухню, ванну та вбиральню. Представник позивачів підтримав вимоги своїх довірителів, просив суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши [PERSON] в користування кімнату площею 16,7 кв. м та лоджію, [PERSON] - кімнату площею 13,3 кв. м, а відповідачеві - кімнату площею 10,7 кв. м, залишивши у спільному користуванні коридор, кухню, ванну та вбиральню. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково, просив суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши йому в користування кімнату площею 13,3 кв. м, позивачам - кімнату площею 16,7 кв. м та лоджію, а малолітньому сину [PERSON] - кімнату площею 10,7 кв. м, залишивши у спільному користуванні коридор, кухню, ванну та вбиральню. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти виділення в користування його доньки [PERSON] кімнати площею 16,7 кв. м, колишній дружині [PERSON] - кімнати площею 10,7 кв м, а йому просив виділити у користування кімнату площею 13,3 кв. м. Інші приміщення квартири відповідач просив суд залишити у спільному користуванні сторін справи. Заслухавши вступні слова позивачів, їх представника, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Матеріалами справи засвідчується, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є колишнім подружжям, а позивач [PERSON] - їх донькою. Судом з`ясовано, що сторонам справи на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Кожен з них є власником 1/3 частини згаданого об`єкта нерухомості. У технічному паспорті на квартиру зазначено, що її загальна площа становить 64,5 кв. м. Вона обладнана лоджією площею 6,7 кв. м та складається з трьох кімнат житловою площею 40,7 кв. м, у тому числі: перша кімната площею 10,7 кв. м, друга кімната площею 13,3 кв. м, третя кімната площею 16,7 кв. м, кухні площею 7,9 кв. м, коридору площею 12,0 кв. м, ванної площею 2,5 кв. м, вбиральні площею 1,4 кв. м. (а. с. 24). Судом встановлено, що між сторонами справи склались неприязні стосунки, між ними виникають конфлікти, позаяк вони не можуть досягти згоди щодо порядку користування квартирою [ADDRESS] . На сьогодні позивач [PERSON] користується кімнатою площею 16,7 кв м, позивач [PERSON] - кімнатою площею 10,7 кв. м, а відповідач - кімнатою площею 13,3 кв. м. За приписами ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Ч. 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Нормою ч. 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Норма ч. 3 ст. 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленості. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У цій справі спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, у користування сторонам спору необхідно надати приміщення, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 08 серпня 2018 року у справі №308/11707/14-ц, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зважаючи на те, що сторонам справи неможливо виділити в користування ті частини спільного майна в натурі, які б точно відповідали їх частці у праві спільної часткової власності, суд при встановленні порядку користування квартирою [ADDRESS] вважає за необхідне відійти від відповідності реальних часток ідеальним. Встановлюючи порядок користування квартирою [ADDRESS] , суд виходить з того порядку, який склався між сторонами на сьогодні, ураховує те, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не заперечували проти виділення в користування позивачеві [PERSON] кімнати площею 16,7 кв. м. При цьому суд звертає увагу на те, що малолітній син [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] не є співвласником квартири, а тому не може заявляти вимог про встановлення порядку користування нею. Таким чином, [PERSON] не вправі пред`являти такий позов в інтересах сина. Отже, суд дійшов висновку про необхідність виділити в користування [PERSON] кімнату площею 16,7 кв. м, [PERSON] - кімнату площею 10,7 кв. м, а [PERSON] - кімнату площею 13,3 кв. м. Також суд залишає у спільному користуванні сторін справи коридор, кухню, ванну, вбиральню та лоджію. Необхідність залишення лоджії у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] обґрунтовується тим, що згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] вихід на лоджію можливий не тільки з кімнати площею 16,7 кв. м, яку суд виділив в користування [PERSON] , а й з кухні, яка залишена судом у спільному користуванні сторін. Відповідно до ст. ст. 15, 16, 356, 358, 382, 383 ЦК України,

Outcome: partial