Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] на офіційній Інтернет-сторінці Глевахівської селищної громади в соціальній мережі Facebook зі свого особистого акаунту відповідач [PERSON] розмістив статтю під назвою «[INFO]» (посилання на публікацію - [INFO]). Ту саму статтю [PERSON] також розмістив на його персональному каналі в YouTube, що являєтья надзвичайно популярним відеохостингом, який надає послуги розміщення відеоматеріалів (посилання на публікацію [INFO] ). Позивач стверджує, що за допомогою вказаних статей [PERSON] розповсюдив недостовірну інформацію в мережі Інтернет щодо нього, чим грубо порушив його немайнові права та інтереси. Позивач зазначає про особистий YouTube-канал, що належить автору недостовірної статті [PERSON] та про індивідуальну Інтернет-сторінку Глевахівської селищної ради, яка належить останній. Посилаючись на те, що у тексті статті кілька разів вживається його ім`я, позивач вважає, що дана стаття стосується його особи, а факт поширення та розповсюдження недостовірної інформації стосовно нього - очевидним і безумовним. Поширену відповідачем [PERSON] інформацію позивач вважає недостовірною і такою, що не відповідає дійсності, оскільки жодних доказів викладених тверджень у статті не наведено. Вказуючи на те, що у своїй публікації автор необґрунтувано, безпідставно і привселюдно стверджує про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, позивач стверджує, що поширена про нього інформація є негативною, недостовірною, ганьбить його честь й завдає непоправної шкоди діловій репутації. На думку позивача, зміст статті свідчить про те, що негативна інформація стосовно позивача, яка була доведена до відома широкого кола осіб, була розповсюджена з метою формування негативної думки останніх щодо позивача. Безпідставними публічними обвинуваченнями осоромлено ім`я позивача, принижено гідність, а також нанесено непоправної моральної шкоди. Вказане позивач визначив як стресову ситуацію, що психологічно травмує (здатна спричинити страждання) та спричиняє йому моральну шкоду. Посилаючись на те, що вказана інформація за своїм змістом принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача в громадській думці з точки зору додержання ним закону, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, позивач просить визнати недостовірними і такими, що принижують честь, гідність та його ділову репутацію відомості, опубліковані [PERSON] у статті від [INFO] під назвою «[INFO]» на офіційній Інтернет-сторінці Глевахівської селищної громади в соціальній мережі Facebook та його персональному YouTube-каналі, зобов`язати [PERSON] у місячний строк після набрання рішенням суду законної сили, спростувати недостовірну інформацію про нього у такий же спосіб, у який вона була поширена, шляхом опублікування на офіційній Інтернет-сторінці Глевахівської селищної громади в соціальній мережі Facebook та YouTube-каналі статті із її спростуванням, зобов`язати Глевахівську селищну раду Васильківського району Київської області розмістити вищевказане спростування на офіційній Інтернет-сторінці Глевахівської селищної ради в соціальній мережі Facebook та стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 35 000 гривень. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Відповідач Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області надала суду відзив на позов у якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на той факт, що Інтернет-сторінка в соціальній мережі Facebook, на якій було розміщено спірну статтю [PERSON] не належить Глевахівській селищній раді та не є її офіційною сторінкою. Відповідач [PERSON] у наданому ним відзиві на позов також заперечив щодо вимог позивача та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на такі обставини. Офіційна інтернет-сторінка Глевахівської селищної ради знаходиться за електронною адресою: https://hlevakha.gov.ua. Офіційною сторінкою Глевахівської селищної ради в соціальній мережі Facebook є спільнота «Глеваська об`єднана територіальна громада» за адресою [INFO] . Однак, спірна стаття розміщена на офіційній інтернет-сторінці Глевахівської селищної громади в соціальній мережі FaсеЬоок за посиланням [INFO] і до вказаного інтернет-ресурсу Глевахівська селищна рада не має жодного відношення, а адміністратором вищевказаного ресурсу є [PERSON] . Отже, Глевахівська селищна рада не є належним відповідачем у даній справі, а тому і позовні вимоги до неї задоволенню не підлягають. Посилаючись на відповідні норми законодавства щодо свободи вираження поглядів, на свободу думки і слова, відповідач [PERSON] вказує на оціночний характер висловленої ним інформації, яка не є конкретними твердженнями щодо особи позивача. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Під час розгляду справи встановлено наступне. 16 листопада 2019 року о 10 годині 54 хвилини [PERSON] в мережі Інтернет на офіційній інтернет-сторінці Глевахівської селищної громади в соціальній мережі FaсеЬоок за посиланням [INFO] , розмістив статтю під назвою «[INFO]» наступного змісту: «Відео з камер внутрішнього спостереження Глевахівської селищної ради від 14.11.2019 року. 13.11.2019 року до Васильківського відділу поліції було направлено заяву про скоєння кримінального правопорушення з боку попереднього керівництва селищної ради на чолі з [PERSON] . На сесії селищної ради 14.11.2019 року було оприлюднено основні положення цієї заяви, головне з яких - викрадення/знищення документів сесій селищної ради за період каденції [PERSON] та секретаря [PERSON] (приховування слідів злочинної діяльності). Зранку 14.11.2019 року, знаючи, що селищний голова [PERSON] здійснює в цей день прийом громадян в с Мархалівка, колишній голова [PERSON] в приміщенні Глевахівської селищної ради разом з окремими працівниками апарату ради здійснив дії, що містять ознаки злочину, зокрема - підробку фінансових документів. Очевидно, що такий поспіх був викликаний можливим вилученням фінансової документації з боку правоохоронних органів. На відео: бухгалтер селищної ради надає колишньому голові [PERSON] платіжні доручення на підпис. Після цього їх підписує особа, яка, вірогідно, є головним бухгалтером ради. У дверях на "шухєрі" стоїть завгосп ради. Що тут ще сказати?». Також, вказану інформацію [PERSON] розмістив на каналі в YouTube за посиланням [INFO]. Пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачає, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Факт поширення відповідачем [PERSON] в мережі Інтернет вказаної вище статті сторони не заперечили. З урахуванням способу поширення даної інформації через мережу Інтернет, суд вважає, що її було доведено до відома невизначеному колу осіб. Зокрема, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, відповідачем [PERSON] під час розгляду справи не підтверджено відповідними і належними доказами достовірність поширеної ним інформації про те, що: -« [PERSON] підробив документи в селищній раді»; -«Зранку 14.11.2019 року [PERSON] в приміщенні Глевахівської селищної ради разом з окремими працівниками апарату ради здійснив дії, що містять ознаки злочину, зокрема - підробку фінансових документів»; -«На відео: бухгалтер селищної ради надає колишньому голові [PERSON] платіжні доручення на підпис.». Отже, під час розгляду справи відповідач [PERSON] , відповідно до вимог статті 81 ЦПК України не довів суду, що поширена ним інформація стосовно позивача, а саме: -« [PERSON] підробив документи в селищній раді»; -«Зранку 14.11.2019 року [PERSON] в приміщенні Глевахівської селищної ради разом з окремими працівниками апарату ради здійснив дії, що містять ознаки злочину, зокрема - підробку фінансових документів»; -«На відео: бухгалтер селищної ради надає колишньому голові [PERSON] платіжні доручення на підпис.» - є достовірною та відповідає дійсності. Оскільки, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені), розповсюджену відповідачем [PERSON] відносно позивача інформацію в цій частині слід вважати недостовірною. Одночасно, з урахуванням змісту і смислового значення певних частин поширених відповідачем статей, суд вважає, що усі інша викладена у вказаній статті інформація - є такою, що не містить негативну інформацію щодо позивача. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач частково довів ті обставини, на які він посилаються як на підставу своїх вимог. З наведених підстав, суд не погоджується із доводами представника відповідача [PERSON] щодо характеру поширеної інформації, як оціночні судження, оскільки зазначена інформація містить конкретні твердження, що можуть бути підтверджені конкретними письмовими доказами у вигляді вироку суду щодо вчинення злосину. Відповідно до статті 277 ЦК України фізична юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. При цьому, при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Враховуючи спосіб поширення відповідачем негативної інформації про позивача, суд вважає за необхідне визначити аналогічний спосіб спростування поширеної інформації у такий самий спосіб, у який вона була поширена, зобов`язавши відповідача [PERSON] протягом тридцяти днів з дати набрання законної сили цього судового рішення, за власний рахунок, спростувати вищезазначену інформацію, шляхом розміщення в мережі Інтернет на офіційній інтернет-сторінці Глевахівської селищної громади в соціальній мережі Faсеbоок статтю під назвою «Спростування» наступного змісту: « Я, [PERSON] , заявляю, що інформація, опублікована мною у статті від [INFO]. під назвою «[INFO]», стосовно причетності [PERSON] - колишнього голови Глевахівської селищної ради до будь-яких злочинів, пов`язаних із підробкою документів, є неправдивою та недостовірною.». Враховуючи зазначені вище обставини та вищенаведені положення законодавства, порушені права позивача слід захистити у наведений ним спосіб. Згідно із пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. З огляду на зазначений зміст понять гідності, честі та ділової репутації фізичної особи, а також, зміст розповсюдженої відповідачем інформації про позивача, необхідно зробити висновок, що поширення такої інформації про останнього безумовно порушує його особисті немайнові права, тобто завдає шкоди його особистим немайновим благам, як особистості. Пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», передбачає, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями фізичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Норма частини першої статті 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно із статтею 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Оскільки наведені вище дії відповідача, що полягають у поширенні стосовного позивача недостовірної інформації та порочить його гідність, честь і ділову репутацію, необхідно зробити висновок, що внаслідок поширення такої інформації позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав останній у зв`язку із розповсюдженням відносно нього недостовірної інформації, яка порочить його гідність, честь і ділову репутацію чим порушує його особисті немайнові права. При цьому, слід врахувати наступні обставини. Отже, поширення відповідачем недостовірної інформації про позивача, сформувало у невизначеного кола осіб негативну думку про останнього, внаслідок чого позивач зазнав душевних страждань, що полягають у моральних переживаннях позивача стосовно того, що у зв`язку з такими діями відповідача особа позивача, уособлюється з негативними особистими якостями і характеристиками та сприймається як злочинна. Так, враховуючи характер вчиненого відносно позивача діяння, глибину фізичних та душевних страждань, їх характер, тривалість і обсяг, ступень вини особи, яка завдала моральну шкоду, суд вважає за можливе стягнути з відповідача розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 гривень 00 копійок. При цьому, визначаючи розмір відшкодування, судом враховано вимоги розумності і справедливості. На підставі викладеного та

Outcome: partial