Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частиниз усіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, та стягнути 50 % її витрат для дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що із 20 вересня 2003 року [PERSON] перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбу, який був розірвано 15 червня 2011 року. Від спільного подружнього життя у сторін народився син - [PERSON], [INFO] народження. Дитина проживає разом із позивачем та перебуває на повному її утриманні. Після розірвання шлюбувідповідач участі у вихованні сина не бере, коштів на його утримання не надає.[PERSON] забезпечити належний рівень життя самостійно для фізичного, розумового, духовного та морального і соціального розвитку дитини не може, оскільки знаходиться в декретній відпустці з 2017 року по догляду за дитиною. У зв'язку з наведеним, та тим, що обов'язок утримувати дитину покладається на обох батьків, позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. від 03 жовтня 2018 року провадження у вказаній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що за період перебування у шлюбі у сторін [PERSON] та [PERSON], [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис № 624. (а.с.2) Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 15 червня 2011 року шлюб, зареєстрований 20 вересня 2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, за актовим записом № 1564, між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. (а.с.5) [PERSON], [INFO] народження, проживає разом із матір'ю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 1124 від 30серпня 2018 року, виданою виконавчим комітетом Калитянської селищної ради об'єднаної територіальної громади Броварського району Київської області. (а.с.4) Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181, 182 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Як передбачено ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач також просила суд стягнути із відповідача 50 % витрат понесених нею на дитину. В змісті позовної заяви не наведені обґрунтування та не міститься посилання на докази, що дійсно такі витрати були понесені, їх розмір, порядок розрахунку та не зазначена сума, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. Таким чином, вивчивши матеріали справи, з урахуванням ч. 5 ст. 183 СК України, яка визначає, що аліменти на одну дитину підлягають стягненню з платника аліментів в розмірі однієї чверті частини його заробітку (доходу), та у зв'язку з необґрунтованістю вимог про стягнення із [PERSON] 50 % витрат на користь позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та про стягнення з відповідача на користь позивача підлягають стягненню лише аліменти на утримання їх дитини [PERSON], [INFO] народження, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial