Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила розірвати шлюб, укладений між сторонами 19 липня 2008 року, зареєстрований виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 64. В судове засідання сторони по справі не з'явились, але спрямували до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позов підтримала. Відповідач позов визнав. За таких обставин судом вирішено проводити розгляд справи у відсутність сторін. Дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 19 липня 2008 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.4). Від даного шлюбу у останніх 9 травня 2009 року народилась дитина [PERSON], який проживає разом з матірю (а.с.9). З позовної заяви вбачається, що фактично шлюб між сторонами розпався та будь - які шлюбні стосунки між ними не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Правовідносини між сторонами врегульовані та відповідають наступним нормам сімейного права. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Враховуючи фактичні обставини справи, положення норм матеріального права якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи зі слідуючого. Як встановлено в ході розгляду даної справи, фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені і продовження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. За таких обставин, суд вважає, наявні підстави для задоволення позову в цій частині. Разом з тим, частковість задоволення позову, в частині стягнення з відповідача витрат, що їх поніс позивач на правову допомогу в розмірі 150 гривень, суд обґрунтовує наступним чином. За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Водночас, так як позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, на підставі приписів ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи пропорційно до задоволених вимог. Судові витрати складаються з судового збору за розгляд справи в розмірі 243,60 гривні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial