Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

В серпні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 06 листопада 2013 року позивачем з відповідачем у справі [PERSON] було укладено договір, згідно якого відповідач зобов'язувався в період часу з 30 грудня 2013року по 30 березня 2014року в [ADDRESS] побудувати дерев'яний каркасний будинок площею 128кв.м., баню площею 12кв.м. та огорожу навколо земельної ділянки. Вартість виконання всіх робіт за даним договором становила 260000грн. На виконання п. 3.2 зазначеного договору відповідач під час підписання договору отримав від позивача готівкою 50000 грн. в якості попередньої оплати, що засвідчив своїм підписом в додатку до договору. 21 грудня 2013 року відповідач отримав від позивача в якості авансу на будівництво будинку ще 10000 грн. Зазначені факти підтверджуються договором №1 від 06.11.2013року та розпискою. В строк, зазначений в договорі відповідач будинок, баню та огорожу не побудував і навіть не розпочав будівництво. 20 травня 2014року позивач звернувся до відповідача з повідомлення про розірвання договору та вимогою повернути отриману ним від мене передплату в розмірі 60000 (шістдесят тисяч)грн. Даний факт підтверджується копією листа від 20.05.2014р. Однак відповідач до цього часу грошей не повернув, уникає зустрічей. Згідно даних, опублікованих на офіційному сайті Національного банку України індекс інфляції за січень-липень 2014року становить 11,5%. Таким чином втрати позивача внаслідок інфляції складають 6900грн.= 60000x11.5%: 100%. Три проценти річних від простроченої суми на сьогоднішній день складає: 1050грн.=60000х1.75%(12 місяців:3%х7місяців):100%. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 01.08.2014 року складає: 60000+6900+1050=67950грн. Також незаконними діями відповідача мені заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню у відповідності до ч. З ст. 23 ЦК України. Заподіяна моральна шкода полягає в тому, що невиконання відповідачем договору призвели до вимушених змін у моїх життєвих та виробничих стосунках у зв'язку з оскарженням неправомірних дій відповідача. Позивачу заподіяно душевних страждань у зв'язку із втратою важко зароблених коштів. Він змушений докладати значних зусиль, направлених на повернення грошей, пошук іншого підрядника, що спричиняє нервове та фізичне виснаження. Він та його сім'я перебуваємо в стресовому стані, який і надалі триває. Позивач втратив душевний спокій, розпочалися порушення сну та головні болі внаслідок неправомірних дій відповідача. Тому позивач просив стягнути з відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] борг у розмірі 67 950 грн., 10 000 грн. як відшкодуванні моральної шкоди та судовий збір в розмірі 779,50 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення осіб які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 06 листопада 2013 року між [PERSON], в особі підприємця, діючого на підставі «Свідоцтва фізичної особи підприємця Серія [NUMBER] від 08 листопада 2007» та [PERSON] укладено договір згідно якого відповідач зобов'язався виготовити: Дерев'яний будинок 128м2, баню 12м2 та огорожу. Усі роботи провести згідно погодженого з замовником макетом і планом робіт, про о засвідчено у додатку до договору. Відповідно до п. 1.2. договору замовник зобов'язався прийняти надані послуги виконавця та сплатити за них, на умовах цього договору. Згідно п. 2.1. договору виконавець зобов'язаний був виготовити об'єкт, здійснити доставку та виконати монтаж, визначений цим договором з 30 грудня 2013 року по 30 березня 2014 року, з моменту передоплати. Відповідно до п. 3.1. договору ціна виконання усіх робіт за цим договором становить 260 000 грн. Пунктом 3.2. визначено що попередня оплата в розмірі 50 000 грн. має бути перерахована виконавцю готівковим шляхом. Решта: має бути виплачена частинами під час виробничого процесу, при потребі «Виконавця», до повного завершення робіт, з можливою відстрочкою. Згідно п. 4.3. договору при відмові від послуг Замовник повинен написати заяву «про відмову від послуг», а у свою чергу виконавець повернути кошти протягом 30 робочих днів з дня написання. На виконання п. 3.2 зазначеного договору відповідач під час підписання договору отримав від позивача готівкою 50000 грн. в якості попередньої оплати, що засвідчив своїм підписом та печаткою в додатку до договору. 21 грудня 2013 року відповідач отримав від позивача в якості авансу на будівництво будинку ще 10000 грн., що підтверджується розпискою від 21.12.2013 року. В строк, зазначений в договорі відповідем будинок та інші споруди побудовані не були. 20 травня 2014 року позивачем направлено відповідачу лист про повернення коштів, в розмірі передплати у сумі 60 000 грн. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так суд, приходить до висновку, що у зв'язку з істотними порушенням договору надання послуг від 06.11.2013 року укладеного між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON], з боку відповідача шляхом невиконання зобов'язань по виконання будівельних робіт, право позивача були порушені, а отже сума передоплати в розмірі 60 000 підлягає поверненню позивачу. Однак, суд не може погодитись із вимогами позивача щодо стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України, оскільки дана стаття передбачає відповідальність за порушення саме грошового зобов'язання зі сторони боржника, а в даному випадку у відповідача перед позивачем існувало зобов'язання щодо виконання певних робіт та надання послуг. Тому суд відмовляє у вимогах щодо стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних. Суд визнає обґрунтованими твердження позивача, що внаслідок протиправних дій відповідача він отримав моральні страждання, однак, розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн., суд вважає завищеним і з врахуванням вимог розумності та справедливості, а також інших обставин, які мають істотне значення, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди 5000 грн. 00 коп. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність частково задоволення позову. Судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача. Відповідно до ст.ст. 15,16, 23, 526, 610 Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та

Outcome: partial