Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Державне територіально-галузеве Об'єднання ''Львівська залізниця" в особі начальника відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») звернулося до суду з позовом до Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відділ Держземагентства у Глибоцькому районі про визнання незаконним рішення Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №40-13/2004 від 01.06.2004 року та визнання недійсними Державних актів на право власності на земельну ділянку. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», які знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця» було встановлено, що в адміністративних межах Йорданештської сільської ради Глибоцького району в смузі відведення залізниці по ВП «Чернівецька дистанція колії» км 11 + 520 м та 11+590 м перегону Глибока - Буковинська - Берегомет з лівої сторони по ходу км на відстані від 7,6 м від осі головної колії розташовані дві земельні ділянки [PERSON], які передані їй у власність рішенням Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №40-13/2004 від 01.06.2004 року і які накладаються на земельну ділянку залізниці від 8 м. загальною площею 0,0945 га., а тому просив позов задовольнити. В процесі розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги та просив визнати незаконним рішення Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №40-13/2004 від 01.06.2004 р. в частині передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON] площею 0,0945 га. для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №085303 від 29.10.2004 р., державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №085304 від 29.10.2004 р., видані [PERSON] та скасувати державну реєстрацію та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Під час розгляду справи стало відомо, що [PERSON] померла [INFO] року в селі Петричанка Глибоцького району Чернівецької області, після чого ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 червня 2014 року по справі у якості правонаступника останньої залучено спадкоємця [PERSON]. В судове засідання представник позивача Бабчук Ю.В. не з'явився, проте надіслав суду заяву відповідно до якої уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому вважаю, що справу можна розглянути в його відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи не з'явився та від його представника [PERSON], яка діє за дорученням до суду надійшла заява, відповідно до якої уточнені позовні вимоги вона визнає частково та просить розглянути справу у її відсутності та у відсутності відповідача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відділ Держземагентства у Глибоцькому районі в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно Ст.6 Закону України ''Про залізничний транспорт", ч.1 ст.23 Закону України «Про транспорт» передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Судом встановлено, що в межах Йорданештської сільської ради Глибоцького району в смузі відведення залізниці по ВП «Чернівецька дистанція колії» на ділянці км 11 + 520 м та 11+590 м перегону Глибока - Буковинська - Берегомет з лівої сторони по ходу км на відстані від 7,6 м від осі головної колії розташовані дві земельні ділянки, [PERSON], які передані їй у власність рішенням Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 40-13/2004 від 01.06.2004, зокрема, земельна ділянка площею 0,025 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,03359 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно «Плана границ полосы отвода линии Адынката-Берхомет», Львівської залізниці 1949 року ширина смуги відведення на ділянці перегону з км 11 + 520 м та км 11+590 м становить від 15 м перекриття зазначених земельних ділянок зі смугою відведення залізниці становить 8 м площею 0,0945 га, зокрема по 0,0515 га та 0,0430 га, що підтверджуються актом від 26 червня 2013 року з планом-схемою де відображена накладка земельних ділянок, який підписано представником сільської ради. У позивача відсутній державний акт на право постійного землекористування, однак, землекористування залізницею здійснюється від початку будівництва залізничного полотна та його облаштування згідно будівельних норм у межах та площі визначеній «Планом границ». Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963 року; «Положение о землях предоставленных транспорту», затв. Постановою СНК СССР 07.02.1933 року; «Об упорядочении отвода земель для железных дорог», затв. Постановою Ради Міністрів СРСР 27.01.1962 №83, інші нормативні акти та будівельні норми), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства»(Постанова ЦИК СССР 15.12.1928). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. Дані обставини підтверджуються також і п.2 «Положення про землі транспорту», затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року за №24, де зазначено, що «размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией». В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів в Земельних Кодексах, вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Проте, всупереч зазначеному та існуючим нормам частина земельної ділянки смуги відведення Залізниці була передана у власність [PERSON], де остання вела особисте господарство у близько до залізничного полотна, в той час як, згідно затвердженого плану смуги відведення, відстань від залізничного полотна має становити 15 м. Крім того, залізницею, як землекористувачем, сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» Чернівецька дистанція колії №1949 від 17 липня 2013 року про сплату земельного податку з 2011 року по 2013 рік в розмірі 4 397,41 гривень за земельну ділянку в межах смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця», площею 6,9 га., на території Йорданештської сільської ради, по ВП «Чернівецька дистанція колії». Відповідно до ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Однак, вилучення ділянок у встановленому порядку у залізниці не проводилося. Крім того, залізниця, як суміжний користувач, не погоджувала ні проект відведення земельних ділянок, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, погодження на вилучення земельних ділянок не надавала, хоча земельні ділянки знаходяться на відстані від 7,6 м. від осі головної колії та накладається зі смугою залізниці. Відповідно до п. б) 4.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, Йорданештська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області не мала правових підстав виносити згадане рішення про передачу у власність. Те, що залізниця не втратила право землекористування на земельні ділянки, які їй було виділено при будівництві та облаштуванні залізничного полотна, обґрунтовується і наступними нормами законодавства. Згідно п.5 Постанови Верховної Ради України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення»Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі, які фактично перебувають у користуванні залізниці, не є обмеженими у часі. Згідно п. 3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частина 1 ст.155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. 1, 4.2 п.10 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Отже, спірні земельні ділянки, що є смугою відведення залізниці, перебували у державній власності, знаходилася у правомірному користуванні позивача і без вилучення її в установленому законом порядку, зміни її цільового призначення орган місцевого самоврядування не мав права розпоряджатися нею. З огляду на вказане, суд вважає, що рішення Йорданешської сільської ради №40-13/2004 від 01.06.2004 року в цій частині є незаконним і підлягає скасуванню. А тому на думку суду, видані [PERSON] державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 085304 від 29 жовтня 2004 року на земельну ділянку площею 0,25 га та серії ЧВ № 085303 від 29 жовтня 2004 року на земельну ділянку площею0,03359 га в частині передачі земельних ділянок площею 0,0515 га та 0,0430 га відповідно, які накладаються на землі залізниці в цій частні є незаконним, оскільки вказані земельні ділянки, які знаходиться в смузі відведення державної залізниці, являються земельними ділянками спеціального призначення, що використовується на підставі особливих положень про ці землі. Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України у справі необхідно провести розподіл судових витрат. Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що на день звернення до суду становило 229,40 гривень. А тому з Йорданешської сільської ради і [PERSON] на користь Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» слід стягнути по 114,70 грн. з кожного, у відшкодування витрат на оплату судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: partial