Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

В березні 2021 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі франшизи - 2 500,00 грн, у відшкодування завданої моральної шкоди - 20 000,00 грн та понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 02.02.2021 р. у м. Київ по вул. Кільцева дорога - вул. Зодчих, 30 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: «Opel Combo», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25.03.2021 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР-200753871 від 30.07.2020 року забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Opel Combo», д.н.з. [NUMBER] , страхувальником є [PERSON] , страховиком ТДВ СК «Оберіг». Поліс укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб в межах до 130 000,00 грн включно, франшиза - 2 500,00 грн. У зв`язку з цим [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Оберіг» за отриманням страхового відшкодування, подавши необхідні документи. ТДВ СК «Оберіг» здійснило [PERSON] виплату страхового відшкодування у сумі 21 768,87 грн з урахуванням франшизи у сумі 2 500,00 грн, яку просить стягнути з відповідача, як завдавача шкоди, на свою користь. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.07.2021 року вказаний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 24). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 08.09.2021 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 41). Позивач [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, в обгрунтування завданої моральної шкоди зазначив, що ДТП вплинуло на його звичайний спосіб життя, внаслідок зневажливого відношення відповідача він отримав душевні та моральні страждання, які оцінює в 20 000,00 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов в частині відшкодування розміру франшизи, зазнаяав, що не було нагоди сплатити франшизу вчасно. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо відшкодування різниці між фактично понесеними витратами на ремонт пошкодженого автомобіля та сумою страхового відшкодування, що регулюється ст. 1194 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25.03.2021 року у справі №759/4152/2021 встановлено, що дорожньо-транспортна пригода 02.02.2021 року за участю автомобілів: автомобілів: «Opel Combo», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] сталася з вини [PERSON] , якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП на накладено штраф у розмірі 340,00 грн. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. З огляду на викладене, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки наявність вини в діях відповідача [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засібавтомобіль «Opel Combo», д.н.з. [NUMBER] , страхувальник [PERSON] на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія ЕР-200753871 від 30.07.2020 року, був застрахований уТДВ СК «Оберіг». Поліс укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб в межах до 130 000,00 грн включно, франшиза - 2 500,00 грн. [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Оберіг» за отриманням страхового відшкодування, подавши необхідні документи. 29.03.2021 року ТДВ СК «Оберіг» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 19 268,87 грн, без урахування франшизи у розмірі 2 500,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Згідно ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. З урахуванням викладеного, враховуючи визнання позову відповідачем в цій частині, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, у вигляді франшизи у розмірі 2 500 грн. Що стосується вимоги позову про відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 23,1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, у тому числі, у випадку, коли вона зазнала душевних страждань у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Позивач зазначав, що в добровільному порядку відповідач розмір франшизу йому не відшкодував, що змусило його звернутись до суду, у зв`язку з чим ним були понесені додаткові витрати у тому числі й на правову допомогу, а також внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він був позбвалений можливості вільно пересуватись на своєму автомобілі, змушений користуватись послугами таксі, враховуючи наявність батьків пенсійного віку та обмежень в країні у зв`язку з ситуацією, пов`язаною з "СOVID". При цьому, позивач не надав суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди у визначеному ним розмірі - 20 000,00 грн. З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, і грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача, як особи що несе відповідальність за завдання шкоди винуватцем ДТП. Визначаючи розмір відповідного відшкодування суд приймає до уваги посилання позивача на те, що неможливість використовувати тривалий час автомобіль призвела до життєвих незручностей та користування ним послугами таксі для своєї родини через побоювання заразитись вірусною хворобою у разі використання громадського транспорту. У зв`язку із цим суд враховує глибину душевних страждань і переживань позивача, при цьому, дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди у сумі з 20 000,00 грн до 1 000, 00 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно зі ст.ст.133,137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Згідно з п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2021 року [PERSON] сплатив адвокату Радченку О.В. на підставі квитанції до прибуткового касового ордеру № 0109/21 за надання юридичних послуг: консультація, вивчення документів, складання позовної заяви, 4 000,00 грн. Відповідно до ч.ч.5 та 6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Від відповідача [PERSON] не надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги. Враховуючи вищевикладене, обставини справи, умови надання правової допомоги, суд дійшов висновку про задоволення заяви [PERSON] та стягнення на його користь понесені судові витрати - витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн. Крім того, на підставі ст.. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1 816,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial