Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач у липні 2016 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що він є дідусем малолітнього [PERSON], [INFO], який народився у сина позивача [PERSON] та [PERSON]. Батьки не піклувалися належним чином про розвиток, виховання та утримання неповнолітнього [PERSON], систематично зловживали спиртними напоями. Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 03.09.2013 року [PERSON] було засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі на 3 роки 6 місяців. Після цього [PERSON] продовжувала вести аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями, спілкувалася з особами сумнівної репутації, не приділяла уваги синові. Органом опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації [PERSON] було рекомендовано помістити дитину до Будинку дитини до налагодження матеріально-побутових умов проживання. За час перебування неповнолітнього [PERSON] у закладі позитивних змін у поведінці та способі життя [PERSON] не відбулося, через це позивач забрав онука на проживання та утримання в свою родину. У 2015 році позивачем було ініційовано позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON], однак суд відмовив у задоволенні позову. Позивач неодноразово брав на проживання [PERSON], допомагав матеріально, наполягав на зустрічах [PERSON] з її сином [PERSON], проте відповідач вкрай рідко відвідувала сина. Відповідач тривалий час перебувала у полі зору соціальних служб, їй надавалась комплексна допомога, було проведено роботу по благоустрою оселі, надано допомогу у працевлаштуванні. [PERSON] пройшла курс психосоціальної реабілітації у закладі закритого типу «Центр здорової молоді». Проте незважаючи на проведені заходи спрямовані на покращення умов життя відповідачки, остання продовжує зловживати спиртними напоями, часто змінює чоловіків та місце проживання, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина, не цікавиться розвитком та станом здоров'я дитини. [PERSON] зареєстрований за місцем проживання позивача та має право на користування його житлом. 25.03.2016 року позивач встановив у судовому порядку місце проживання онука разом з ним. За час спільного проживання, позивач займається утриманням та вихованням малолітнього [PERSON], забезпечує повноцінне та різноманітне харчування, оздоровлює та лікує онука у разі потреби. Хлопчик відвідує дошкільний навчальний заклад та забезпечений одягом, взуттям та необхідними канцелярськими приладами. Посилаючись на указані обставини та те, що, мати [PERSON], мала достатньо часу та можливостей та підтримки як з боку позивача так і збоку соціальних служб аби покращити умови проживання, але знехтувала ними і не виконує свої батьківські обов'язків, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON], [INFO], та стягнути на його користь аліменти з відповідача на утримання [PERSON], [INFO], в сумі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, а також понесені судові витрати. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. При цьому пояснив, що [PERSON] відвідала сина протягом 2016 року лише три рази, зокрема, була в садочку на святі 8го березня, у травні та останній раз на день народження сина [INFO] року. Жодних перешкод у відповідача для спілкування з сином не має, позивач зі свого боку неодноразово повідомляв [PERSON] про те, щоб вона в будь-якій час приходила до [PERSON] і проводила з ним час. Матеріальної допомоги на утримання сина відповідач взагалі не надає, [PERSON] перебуває на повному утриманні позивача, відвідує дитячий садочок, повноцінно розвивається, забезпечений всім необхідним. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в частині позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина, проте не визнала в частині стягнення з неї аліментів на утримання дитини, що мотивувала тим, що не має постійної роботи та доходу, який би дозволяв 500 грн. надавати на утримання сина щомісячно, в такому випадку у неї взагалі не буди за що жити. Відповідач вказала, що з попередньої роботи її звільнили, зараз вона влаштувалась на умовах іспитового строку до пекарні. Оскільки її батьки до себе додому не пускають, з останнім співмешканцем вони вже не проживають разом, на цей час в неї взагалі немає де жити. Відповідач пояснила, що майже не відвідує сина тому, що їй соромно йти до дитини з пустими руками, а щось купити для нього у неї немає можливості, у спілкуванні з сином позивач їй не перешкоджає. Представник третьої особи - служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації [PERSON] позовні вимоги вважала обґрунтованими, просила їх задовольнити, наполягала на стягненні аліментів з відповідача. Представник третьої особи вказала, що служба у справах дітей доклала неймовірних зусиль для допомоги відповідачу у створенні побутових умов для проживання з дитиною, її психосоціальної реабілітації, спонукання її до спілкування з сином і усвідомлення необхідності виконання покладених на неї батьківських обов'язків. Їй неодноразово надавались солодощі, речі для дитини. Проте, відповідач зі свого боку проявила себе брехливою, ненадійною особою, не витримала курс реабілітації, навіть не прийшла на засідання Комісії з питань захисту прав дитини, де розглядалось питання доцільності позбавлення її батьківських прав, хоча знала про час і місце засідання Комісії. Представник органу опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації [PERSON] позовні вимоги вважав обґрунтованими, просив їх задовольнити. Прокурор Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Мірошніченко О.Д. позовні вимоги вважала обґрунтованими, просила їх задовольнити, проте, враховуючи скрутний матеріальний стан відповідача вважала необхідним стягнути аліменти з відповідача у меншому розмірі, ніж просить позивач. Прокурор вказала, що всі обставини справи свідчать про те, що відповідач не піклується про сина, замість неї ці обов'язки виконує позивач -дідусь [PERSON], а тому в інтересах дитини необхідно позбавити [PERSON] батьківських прав. Заслухавши пояснення сторін та представників осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного Кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007 року №3 ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом установлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Позивач є дідусем малолітнього [PERSON] (а.с.15) Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 25.03.2016 року було визначене місце проживання [PERSON] разом з дідом [PERSON] (а.с. 18-21). На даний час, відповідно до довідки з Тростянецької міської ради від 01.07.2016 року, [PERSON] зареєстрований [ADDRESS] разом з онуком [PERSON] (а.с.14). Відповідно до наданої інформації з дошкільного навчального закладу «Ромашка», [PERSON] на достатньому рівні засвоює навчальний матеріал, має індивідуальні вподобання, може сам себе обслуговувати, відвідує систематично навчальний заклад, є активним та дружелюбним, вдома йому приділяють достатньо уваги. [PERSON] - [PERSON], приймає активну участь у вихованні дитини та дошкільних заходах, збирає та приводе його до садочку, забезпечує його одягом, іграшками, вдома [PERSON] має окрему кімнату. [PERSON] відвідала [PERSON] у садочку лише один раз у березні 2016 року (а.с. 8-9). Позивач працює з 2011 року водієм маршрутного таксі у Приватному підприємстві «Запорожець», і з 01.12.2015 по 31.05.2016 року його заробіток без урахуванням податку з доходів фізичних осіб склав 8449 гривень 83 копійки, трудову дисципліну не порушує, є сумлінним працівником, скарг на його роботу не надходило (а.с. 12,13). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], від 05 липня 2016 року, яка проживає [ADDRESS] метою якого було встановлення придатності умов проживання для малолітньої дитини, було встановлено, що дане домоволодіння на праві власності їй не належить, є власністю батьків її співмешканця [PERSON], який складається з двох кімнат та коридору, загальною площею 40 м. кв. Будинок електрифікований, воду родина бере з колодязя у дворі. На момент обстеження у оселі було задушливе повітря - жінка палила у кімнаті, з продуктів харчування були макарони та майонез, для дитини не придбано ні ліжка ні іграшок. [PERSON] зазначила про своє усвідомлення того, що не створила належних умов для того, щоб повернути сина на виховання у родину (а.с. 10). Відповідач визнала, що станом на день розгляду справи вже не проживає [ADDRESS] разом зі співмешканцем. За місцем її реєстрації (будинок її батьків) - [ADDRESS] вона не проживає, бо її мати не впускає до будинку, каже, що вона їй не потрібна, а тому фактично на цей час відповідач не має де жити. Відповідач в судовому засіданні визнала, що офіційних доходів не має, має мізерні тимчасові заробітки, а тому не надає матеріальної допомоги на утримання сина, якого повністю утримує позивач. За даними комунального закладу «Тростянецька центральна районна лікарня» здоров'ям [PERSON], [INFO], опікується дідусь, звернення дитини за медичною допомогою з приводу захворювань, проходження медичних оглядів, проведення профілактичних щеплень, консультування у лікарів-спеціалістів Сумської обласної дитячої клінічної лікарні проходить виключно у присутності дідуся (а.с.33). Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що є головою вуличного комітету по [ADDRESS] проживає [PERSON] зі своєю дружиною та онуком [PERSON]. [PERSON] повідомила, що позивач забрав онука у 2015 році з Будинку дитини, разом з дружиною [PERSON] його виховують, водять до дитячого садочка, дитина є життєрадісною, веселою, всім забезпечений, завжди охайно одягнений, нагодований, має багато іграшок. Мати дитини - [PERSON] бачила як приходила раз у 2016 році, приблизно взимку. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] вказала, що проживає з серпня 2015 року у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], з яким вони разом виховують онука останнього - [PERSON]. Позивач працює водієм у Сумах, а свідок не працює, а тому займається господарством та доглядає [PERSON], у дні, коли позивач працює водить та забирає його з дитячого садочка. [PERSON] називає її «мама [PERSON]». [PERSON] тричі у 2016 році приходила до сина, їй ніхто не забороняє та не перешкоджає приходити до сина, навпаки позивач неодноразово її закликав приходити до нього додому і проводити час з [PERSON]. Згідно з висновком органу опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації від 21.07.2016 року за період перебування [PERSON] на вихованні діда - [PERSON], мати дитини не покращила матеріально-побутові умови проживання, не створила жодних умов для утримання та виховання малолітньої дитини. За час проживання дитини у діда, хлопчик мало спілкувався з матір'ю, оскільки [PERSON] не виявляє бажання відвідувати сина. Незважаючи на численні спроби з боку соціальних служб, [PERSON] не виявляє бажання відвідувати сина. Незважаючи на численні спроби з боку соціальних служб відповідач не виправила свої поведінки, не придбала речей для сина, іграшок, не має достатнього запасу продуктів, не співпрацює зі службою у справах дітей, не дотримується рекомендацій спеціалістів. Ураховуючи викладене, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON], [INFO] (а.с.34). З урахуванням викладеного та на підставі досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що відповідач, будучи матір'ю малолітнього [PERSON], майже не підтримує зв'язків з ними, не цікавиться його станом здоров'я, розвитком. Судом не установлено обставин, які б вказували на те, що відповідачеві будь-хто чинить перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні сина, що у тому числі визнала в судовому засіданні відповідач. Суд, враховуючи сукупність досліджених доказів, розцінює поведінку відповідача, яка самоусунулася від виховання дитини, не дбає про його здоров'я, духовний розвиток, матеріальне забезпечення, майже не відвідує його, матеріально його не утримує, не створила для нього умов проживання та розвитку - як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам [PERSON], [INFO] та узгоджується з дослідженими під час судового розгляду доказами і визнання відповідачем позову в цій частині не суперечить закону. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав відносно її сина. При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісяця суд виходить з таких мотивів. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При цьому за змістом частини 1 статті 184 СК України визначення судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі можливе лише за обставин, які мають істотне значення, зокрема у разі нерегулярного мінливого доходу платника аліментів, отримання ним доходу в натурі. Ураховуючи викладене, відповідач як мати сина, незважаючи не позбавлення її батьківських прав, зобов'язана утримувати їх до досягнення ним повноліття. Судом установлено, що відповідач не має регулярного офіційного заробітку, що дає правові підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує задовільний стан здоров'я [PERSON], перебування його в родині діда - [PERSON], відповідач є працездатною особою, не визнана в установленому порядку інвалідом, не має інших дітей та осіб, яких вона за законом зобов'язана утримувати. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який з 01.05.2016 року визначений статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» для дитини віком до 6 років на рівні 1228 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача, зокрема, в частині стягнення їх у твердій грошовій сумі у розмірі 370 грн. щомісячно до досягнення [PERSON] повноліття. При цьому враховуючи, що дитина перебуває на утриманні діда і місцем його проживанням за рішенням суду визначено місце проживання останнього, аліменти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до частини першої та третьої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., сплачений за вимогу про позбавлення батьківських прав, а на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. у зв'язку з тим, що позивачі за позовами про стягнення аліментів відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від оплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial