Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів і з 06.11.2017 року просить стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки від всіх видів доходів [PERSON], але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також про позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої доньки на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, посилаючись на те, що батько неповнолітньої дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків. В позовній заяві позивач зазначає про те, що з моменту прийняття Вінницьким міським судом рішення від 16.10.2015 року змінився її та дитини матеріальний стан в сторону погіршення, так як з 2017 року збільшився розмір прожиткового мінімуму доходів громадян та мінімальної заробітної плати, тоді як рівень доходів позивача не змінився. Позивач вказує, що відповідно до ч.2 ст. 182 СК України в новій редакції розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні до початку розгляду справи по суті позивач подала заяву про збільшення позовних вимог в частині зміни розміру аліментів, в якій просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 4000 грн. В обґрунтування позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав позивач зазначає наступне. 11.08.2009 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 1789. За час спільного проживання у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO], батьком якої згідно з свідоцтвом про народження є [PERSON]. 11.04.2013 року шлюб між сторонами був розірваний за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області, яке набрало законної сили. Сторони проживають окремо, малолітня дитина проживає з матір'ю. Спору стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечує, що дитина проживає з позивачем. Весь цей час з моменту розірвання шлюбу у 2013 році відповідач життям доньки не цікавився, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та не приймав участі у її вихованні. В позовній заяві позивачем також зазначено, що Відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та спільної дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з відповідачем, вище викладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на відповідача законом. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Відповідач письмових заперечень на позов не надав, однак в судовому засіданні пояснив, що позов про стягнення аліментів визнає частково в розмірі 2000 грн. з позовними вимогами щодо позбавлення його батьківських прав не погоджується на тій підставі, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, а саме коли він телефонував Позивачу, то вона не відповідала на його телефонні дзвінки. Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради письмових заперечень суду не надала, натомість подала висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки відповідач раніше звернувся до Служби у справах дітей Вінницької міської ради із заявою про визначення йому порядку участі у вихованні дитини. Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін, представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2015 року з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи стягнення з 09 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 1ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд в першу чергу враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини. Згідно зі ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Підставами для збільшення розміру аліментів є зміна матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я одержувача аліментів. Однак, належних, допустимих та достатніх доказів наявності вказаних підстав для зміни (збільшення) розміру аліментів в сумі 4000 грн. позивачем суду надано не було. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача до 4000 грн. Однак, враховуючи ту обставину, що відповідач в судовому засіданні частково погодився сплачувати аліменти в більшій сумі, тому суд вбачає підстави для збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, не проявляють до них батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ч. 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. На підставі ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. З копії свідоцтва про народження вбачається, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. В судовому засіданні Позивач та її представник пояснили, що протягом останніх трьох років батько не спілкувався з донькою, не цікавився її життям та здоров'ям, не відвідував дитину, хоча йому було відоме місце проживання доньки, а вона як мати не чинила жодних перешкод у спілкуванні. [PERSON] зазначила, що [PERSON] не бере участі у матеріальному утриманні доньки, не надає коштів, необхідних дитині для забезпечення її розвитку та виховання, не бере участі у додаткових витратах у виді оплати за відвідування дитиною гуртків. Крім того, позивач пояснила, що відповідач не сплачує аліменти, хоча згідно з рішенням Вінницького міського районного суду Вінницької області від 16.10.2015р., яке набрало законної сили, з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 09 вересня 2015 року. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що з моменту розірвання шлюбу між ним та позивачем він протягом року декілька разів відвідував доньку в м. Вінниці, а згодом перестав її відвідувати, оскільки не знав номер телефону позивача, а після того як він приїхав до м. Вінниці і не застав своєї колишньої дружини з дочкою вдома за адресою : [ADDRESS], то більше не приїжджав. В судовому засіданні представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради пояснила, що батько неповнолітньої [PERSON], відповідач [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, які відбулись 20.12.2017 року та 16.01.2018 року підтвердив, що він не спілкувався з дитиною протягом останніх трьох років, не виконував своїх батьківських обов»язків, а висновок про недоцільність позбавлення його батьківських прав надано лише на тій підставі, що він раніше звернувся до Служби у справах дітей Вінницької міської ради із заявою про визначення йому порядку участі у вихованні дитини. В поданому представником Служби у справах дітей Вінницької міської ради висновку зазначено, що відповідач визнав те, що протягом останніх трьох років не спілкувався з дочкою по причині, як він вважає, що [PERSON], мати дитини та його колишня дружина не відповідала на його телефонні дзвінки. При цьому у висновку вказано, що відповідач хоче спілкуватись зі своєю дочкою. Той факт, що Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує її, не цікавиться здоров'ям, успіхами у навчанні в дитячому садочку, морально та матеріально не підтримує підтверджуються наступними доказами. Згідно з показаннями свідка [PERSON], який є чоловіком позивача, вони разом з дружиною останніх півроку проживають за адресою: [ADDRESS], а раніше вони проживали за адресою : [ADDRESS]. Починаючи з середини 2014 року, він ніколи не бачив колишнього чоловіка позивача і вперше з ним познайомився 16.01.2018 року в приміщенні Вінницької міської ради, коли відбувалось засідання комісії з питань захисту прав дитини. Раніше він не чув, щоб відповідач телефонував до позивача або ж іншим чином цікавився життям своєї дочки. Свідок дав показання про те, що фінансово забезпечує неповнолітню [PERSON] та в повній мірі бере участь у її вихованні. Пояснив що у нього з неповнолітньою [PERSON] дуже гарні та теплі стосунки, вона називає його батьком, а він її донькою. Про свого справжнього батька вона ніколи не згадує, тому що не знає його. Свідок [PERSON] дала суду показання про те. що є сусідкою матері [PERSON], з якою постійно проживала [PERSON], і лише останніх півроку вона проживає зі своїм теперішнім чоловіком за адресою : [ADDRESS]. Відповідача [PERSON] вона знає, бачила його рідко, останній раз - в 2014 році, коли він приїжджав до своєї колишньої дружини (позивача) та розшукував її, на що свідок повідомила відповідачу, що позивач з донькою поїхали на море. Після цього свідок більше ніколи не бачила відповідача, хоча постійно майже кожного дня відвідувала своїх сусідів, а саме матір позивача, саму позивача та її доньку. Свідок [PERSON] дала показання суду про те, що є сусідкою матері позивача, з якою постійно проживала позивач [PERSON] зі своєю донькою. Вікна квартири свідка, яка знаходиться на першому поверсі виходять на дитячий майданчик у двір будинку. За весь час вона ніколи не бачила відповідача [PERSON], який би проводив час з дитиною. Позовні вимоги про позбавлення батьківських прав доведені і письмовими доказами: 1) Актом б/н, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] (місце реєстрації позивача та дитини), та засвідченим МКП ЖЕК №12, про те, що відповідач [PERSON] за адресою : [ADDRESS], дитину [PERSON] не відвідує, не бере участі в її вихованні; 2) Актом № 7497 від 03.11.2017 року ТОВ ЖЕО, про те, що за адресою : [ADDRESS], фактично проживає позивач [PERSON] з донькою [PERSON] та зареєстрованими [PERSON] (чоловік позивача) та [PERSON] (син позивача від шлюбу з [PERSON].); 3) Актом 7496 від 03.11.2017 року ТОВ ЖЕО, про те, що за адресою : [ADDRESS], [PERSON] за цією адресою не з'являється; 4) Довідкою ГО «Центр розвитку дітей та юнацтва «Дивоствіт» від 01.11.2017 року № 3, згідно з якою дитина відвідує гурток «Хіп-Хоп», за який щомісячну оплату здійснює мати [PERSON] (тобто батько участі не приймає); 5) Довідкою викладача гуртку «Хіп-Хоп» центру «Дивосвіт» [PERSON], згідно з якою батько [PERSON] дитину до гуртка не приводив і не забирав, успіхами не цікавився; 6) Довідкою Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад № 67 Вінницької міської ради» від 26.10.2017 року № 73, згідно з якою дитина відвідує дитячий садок з 10.09.2014 року, дитиною займається мати та бабуся, і за весь час у закладі батька - [PERSON] вихователі дитячого садка не бачили жодного разу; 7) Психологічною характеристикою на дитину [PERSON], видану психологом Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад № 67 Вінницької міської ради» № 74 від 03.11.2017 року, згідно з якою у висновку рекомендовано: «з метою збереження психічного здоров'я дитини в період кризи 5-6 років, попередження маніпулювання дитиною, профілактики психотравм та на час адаптації дитини до навчання - обмежити спілкування дитини з рідним татом». Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд критично оцінює пояснення відповідача щодо перешкоджання йому у спілкуванні з дитиною з боку позивача, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів про те, що він брав або ж намагався брати учать у вихованні дитини протягом останніх трьох років. Більше того, Відповідач сам підтвердив, що після 2014 року не приїздив та не телефонував до доньки, не забезпечував її матеріально, не вітав дитину з днем народження, Новим роком, та іншими святами, не надсилав листівок та подарунків, не впливав на її розвиток та іншим чином не намагався поспілкуватися з донькою, таким чином не виконуючи свої батьківські обов'язки з її виховання. На звернення [PERSON] в жовтні 2017 р. органом опіки і піклування Вінницької міської ради визначено порядок його участі у вихованні доньки, але за період з листопада 2017 р. і до нині відповідач не намагався побачитись з дочкою, не вітав її зі святом [PERSON], Новим Роком, Різдвяними святами, хоча Відповідач не створювала йому для цього жодних перешкод. Відповідно до ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування. Суд не погоджується з висновком Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26.01.2018 року № 01-00-011-4087, оскільки з урахуванням досліджених матеріалів справи вважає, що лише однієї заяви про визначення відповідачу порядку участі у вихованні своєї доньки не є достатнім критерієм вважати відповідача таким, який бажає спілкуватись із своєю донькою, а також брати учать у її вихованні та забезпечувати її матеріально. Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи містяться достатньо доказів, які підтверджують ухилення відповідача від виховання доньки, відповідач не виявляє у відношенні до неї батьківської турботи, неповнолітня [PERSON] позбавлена соціального захисту з боку батька, у зв'язку з чим з урахуванням інтересів дитини, позов в цій частині підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав. За позовною вимогою про зміну розміру аліментів позивач звільнена від сплати судового збору, відтак судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: partial