Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

До суду 12 липня 2019 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів у розмірі прожиткового мінімуму, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 11 липня 2019р, до повноліття дитини, тобто до [INFO] .. У позовній заяві [PERSON] посилалась на те, що сімейне життя між сторонами не склалося, між ними остаточно припинені шлюбні відносини та з травня 2017 року шлюбні відносини вони не підтримують. Почуття поваги та кохання подружжям один до одного втрачено, тому просила шлюб між ними розірвати. Від спільного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачкою. Посилалась на те, що відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати доньку, не виконує свої обов`язки щодо виховання та утримання доньки, не переймається питаннями її годування, одягнення та розвитку, та відмовляється у добровільному порядку сплачувати на її утримання аліменти, тому вона змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Вказувала, що аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей не має. Ухвала суду від 22.07.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду в підготовчому засіданні на 09.09.2019 року. У підготовче засідання 09.09.2019 року сторони не з`явились, надали до суду заяви, згідно яких просили справу розглядати за їх відсутності. Відповідач у своїй заяві зазначив про визнання позову та про згоду на розірвання шлюбу та сплату аліментів згідно заявлених вимог, зазначив, що постійного заробітку не має. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 12.09.2019 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено,\~що сторони 08 липня 2006 року зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №846 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 08.07.2006 року). Від даного шлюбу у сторін є донька [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом із матір`ю [PERSON] . Однією сім`єю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені з травня 2017 року. Дитина після припинення шлюбних відносин залишається на вихованні у матері. Суд вважає за необхідне зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Родина фактично припинила існувати і її відновлення неможливо, у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз зберегти неможливо, на примирення позивач категорично не згоден, що підтверджується його письмовою заявою. Із урахуванням\~викладеного,\~приймаючи до\~уваги відсутність\~згоди позивачки\~на примирення\~та наполяганні\~на розірвання\~шлюбу,\~оцінивши шлюбні\~взаємовідносини сторін,\~за згодою\~відповідача,\~суд вважає,\~що між\~сторонами склалися\~відносини,\~при яких\~збереження сім`ї\~неможливо,\~подальше спільне\~життя подружжя\~і збереження\~шлюбу суперечило\~б їх\~інтересам та\~інтересам їх\~дитини,\~як це\~передбачено ст.\~112\~Сімейного Кодексу\~України,\~тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Отже в цій частині позов суд задовольняє. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею\~ст. 51 Конституції України\~гарантовано, а\~ст. 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3\~ст. 181 СК України). Відповідно до вимог\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~ст. 184 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вбачає, що сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання доньку не надає та її вихованням не займається, а тому кошти на утримання доньки (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною за станом здоров`я та спроможний платити аліменти на утримання дітей. Відомостей щодо перебування у відповідача інших осіб на утриманні суду не надано. Доказів того, що відповідач офіційно працевлаштований суду не надано. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1\~липня -\~2118\~гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Із урахуванням викладеного, а також зважаючи згоду відповідача на сплату заявленого розміру аліментів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача на її користь на утримання доньки аліментів у розмірі 2118, 00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття. Частиною 1\~статті 191 СК України\~встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 12.07.2019 року. Підстав для стягнення аліментів із 11.07.2019 року у суду немає, тому в цій частині позову суд відмовляє. Згідно ч. 2\~ст. 184 СК України\~розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому суд враховує положення\~ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об`єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 768,40 грн. Питання щодо відшкодування судових витрат позивачкою не заявлялось. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial