Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач 28.10.2014 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 квітня 2014 року на проїзній частині проспекту Академіка Глушко, 29-а сталася дорожньо - транспортна пригода за участю відповідача [PERSON], у результаті якої постраждала [PERSON], тим самим зазнала матеріальної та моральної шкоди. У судових засіданнях позивач та її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 12 вересня 2014 року, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач у судове засідання 16.06.2015 року не зявився, про час і місце був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд заслухавши пояснення позивача та її представника, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Так постановою відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області від 25 липня 2014 року про закриття кримінального провадження досудовим розслідуванням встановлено, що 18.04.2014 року приблизно о 16.30 годині на проїзній частині пр.-ту [PERSON], 29-а в Київському районі м.Одеси сталася ДТП, а саме: наїзд автомобіля «FORD», д/з «ВН 1260 СО» під керуванням водія [PERSON], який рухався по пр.-ту [PERSON] з боку вул. Ільфа і Петрова у напрямку пр.-ту [PERSON] на пішохода [PERSON] (а.с.5). У результаті ДТП позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої поєднаної травми голови, тулуба, лівої нижньої кінцівки: закрита черепно мозкова травма у формі забиття головного мозку легкого ступеня, лінійного перелому лівих тімяної та скроневої кісток з переходом на піраміду і основу черепу; закритий перелом 3 5 лівих ребер по задній паховій лінії, крайовий внутрішньо суглубовий перелом в області медіального виростка великомілкової кістки лівої гомілки. Зазначені тяжкі тілесні ушкодження є небезпечними для життя, що підтверджується висновком судово медичного експерта № 1292 від 15.07.2014 року (а.с.8). Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до п. 1.5. ст. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» законодавцем дається тлумачення поняттю «наземні транспортні засоби» - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового використання, зареєстровані в інших країн. Згідно п. 1.10 ПДР України механічний транспортний засіб транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Автомобіль марки «FORD», д/з «ВН 1260 СО» є транспортом, який призначений для перевезення людей, має двигун та інші технічні характеристики, які необхідні для швидкого пересування, а отже є джерелом підвищеної небезпеки у розуміння ст. 1187 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2014 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодовувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина пята статті 1187 ЦК). Згідно до п.6 вказаної постанови пленуму особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Досудовим розслідуванням встановлено, під час дорожньо транспортної пригоди за кермом автомобіля марки «FORD», д/з «ВН 1260 СО» знаходився відповідач [PERSON], якому належить зазначений автомобіль, а отже відповідальність за заподіяну шкоду несе саме відповідач [PERSON]. Враховуючи, що відповідач у судові засідання не зявлявся, можливості вислухати його пояснення по суті були відсутні, заперечень від нього до суду не надходило, суд на підставі наявних матеріалів справи та пояснень позивача приходить до висновку, що відповідач як власник джерела підвищеної небезпеки завдав матеріальну шкоду позивачу [PERSON], розмір якої підтверджується належними та допустимими доказами у розумінні зі ст. 60 ЦПК України та складає 5 667,02 гривень. Також, приймаючи до уваги пояснення позивача стосовно часткової виплати відповідачем завданої матеріальної шкоди у розмірі 2\~000, 00 гривень, суд вважає, що з останнього підлягає стягненню на користь позивача матеріальна шкода у розмірі 3 667,02 гривень (5\~667, 02 2\~000, 00 = 3\~667, 02 грн.). Частиною 3 ст. 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого взагалі не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 ЦК України, тобто витрат викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відносно позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у розмірі 25\~000, 00 гривень суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку каліцтвом або іншими ушкодженнями здоровя. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. У відповідності до п. 3Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зі змісту п.5 вказаної постанови вбачається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди" від 31 березня 1995р. розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Суд вважає, що позивачу також було заподіяно моральну шкоду, що виразилася у фізичному болі та стражданнях, негативних емоціях та переживаннях позивача з приводу отриманих тілесних ушкоджень у результаті ДТП, але з урахуванням конкретних обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди заявлений позивачем не відповідає дійсним обставинам справи, матеріалами справи не підтверджений та необґрунтований, а тому на користь позивача підлягає стягненню 1 000, 00 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди. Також з урахуванням вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 243, 60 гривень.

Outcome: partial