Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] на її користь майнові збитки на загальну суму 5 553 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та судові витрати 847 грн. 20 коп. Позовна заява обґрунтована тим, що 04 жовтня 2020 року приблизно о 18 годин 00 хвилин відповідач, рухаючись на автомобілі марки «ВАЗ 21063» державний номер [NUMBER] по вул. Південна, м. Бахмут, не вибрав безпечну швидкість руху та не впоравшись з керуванням зіткнувся, зіткнувся з парканом будівлі розташованої за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого було зруйновано паркан, пошкоджені молоді дерева та інше зелене насадження. На місце ДТП були викликані співробітники Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, які склали протокол про скоєне ДТП. Вина водія [PERSON] підтверджується протоколом № 440267 від 04.10.2020 р., також постановою Артемівського міськрайонного суду №219/9362/20 від 20.10.2020 року про застосування адміністративного стягнення до [PERSON] . Будинок зі збудованими спорудами за адресаю: [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності. Паркан, який зруйнував відповідач, був збудований наприкінці серпня 2020 року. На теперішній час ніяких робіт виконано не було, у зв`язку з чим вона змушена звертатись за захистом своїх прав та відшкодування шкоди у судовому порядку. Відповідно до проектно-кошторисної документацій ремонтно-будівельних робіт ТОВ «AP-проект» (головний інженер - [PERSON] ) від 03.11.2020 р. вартість відновлення паркану за адресою [ADDRESS] , становить 4 593,00 грн. (з урахуванням робіт та будівельних матеріалів). Вартість розробки проекту по відновлення паркану складає 960,00 грн. Загальна сума завданої їй майнової шкоди складає 5 553 грн. Позивач неодноразово просила відповідача відремонтувати паркан, або надати кошти на ремонт паркану у тій сумі, яку він вважає достатньою для ремонту зруйнованого майна. Окрім матеріальних збитків, протиправною поведінкою відповідача позивачу та її родині завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням майна, а також моральна шкода полягає у хвилюваннях, незручностях в побуті, витрачення часу на відновлення пошкоджень. Позивачу буде необхідно організувати ремонті роботи по відновленню, виділити час, доставити будівельні матеріали та інше. Згідно зі ст. 23 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення моїх прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті (ст. 1167 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах відшкодування моральної шкоди» від 25.05.2001 р. № 5 кожна особа оцінює ступінь спричиненої моральної шкоди самостійно виходячи із глибини своїх душевних страждань та самостійно оцінює суму моральної шкоди. Моральну шкоду від протиправної поведінки відповідача позивач оцінює у 5 000 грн. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання, відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначення справу до судового розгляду по суті. Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надала суду заяву в якій просить здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ст.280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.10.2020 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , який 04 жовтня 2020 року о 18 годині 00 хвилин у м. Бахмут по вул. Южна, керуючи автомобілем ВАЗ 21063, н/з [NUMBER] рухався в напрямку від вулиці А.Китаєва до вулиці Маріупольська, поблизу будинку 19, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на паркан. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження. Таким чином, [PERSON] порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2020 року [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, і призначено йому стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому вигляді становить 340 гривень. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн. (а.с.8). Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2020 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 13.09.2013 року державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори Волобуєвим О.В., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1953 року народження, який помер [INFO] є його дочка - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку з надвірними будівлями номер дев`ятнадцять ( [ADDRESS] . Опис об`єкта: житловий будинок із дерева літ. А-1аа1а2а3а4а5, загальною площею 122,10 кв.м., житловою площею 60,7 кв.м., погріб під част. будівлі із каміння бутового літ. Ж, навіс із дерева літ. З, сарай із цегли літ. И, гараж із шлакоблоку літ.К, сарай із шлакоблоку літ. Л, сарай із цегли літ. М, убиральня із цегли літ. Н, літній душ із цегли літ. О, огорожа № 1-3, 6-7, вимощення № 4, колонка питна № 5 (а.с.14-16). Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 31.08.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 377, 31.08.2013 року [PERSON] , [INFO] зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.17). 18.10.2020 року [PERSON] зобов`язався відремонтувати пошкоджений ним 04.10.2020 року паркан за адресою: [ADDRESS] до початкового вигляду до 31 жовтня поточного року (а.с.18). Згідно проектно-кошторисної документації ТОВ «АР-проект», який складений в поточних цінах станом на 04.11.2020 року, вартість відновлення паркану за адресою [ADDRESS] , становить 4 593,00 грн. (з урахуванням робіт та будівельних матеріалів). Вартість розробки проекту по відновлення паркану складає 960,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 03.11.2020 року (а.с.19). У відповідності з ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За загальними нормами ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за №4 від 01.03.2014 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п.4). Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (п.5). Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну (п.13). Отже, враховуючи вищевикладене та те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 16 ч. 2 п. 9 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ч. 2 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна. За положеннями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.2005р. (з подальшими змінами і доповненнями) моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Компенсація моральної шкоди проводиться незалежно від відшкодування майнової шкоди. Факт завдання майнової шкоди та її розмір не впливає як на можливість вимагати компенсації моральної шкоди, так і на розмір відшкодування завданої моральної шкоди. Суд вважає слушними доводи позивача щодо душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням майна. Визначаючи розмір моральної шкоди, слід врахувати п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якої, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Враховуючи характер і тривалість моральних страждань позивача, а також з урахуванням принципу розумності та справедливості, позовні вимоги щодо стягнення відшкодування моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., а в розмірі 3000 грн. відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог в розмірі 601 грн. 78 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial