Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

В січні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05.03.2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 13.01.2019 року має заборгованість в розмірі 20982,99 гривень, яка складається з наступного: 4891,48 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 8640,65 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5975,48 нарахована пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 975,38 гривень штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1921,00 гривень. Ухвалою суду від 04 березня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі (а.с.42-43). 10 квітня 2019 року від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позовної заяви у повному обсязі, просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Вказав, що з умовами надання банківських послуг при підписанні заяви про надання кредиту 05.03.2007 року він ознайомлений не був, умови кредитування на які посилається позивач не існували. Відповідно до укладеного договору, яким є анкета-заява б/н від 05.03.2007 року він отримав кредит у розмірі 2300 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з базовою процентною ставкою по кредиту 3% в місяць на залишок заборгованості, що становить 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до серпня 2010 року. Позивачем до суду не надано з позовом доказів того, що позивачем узгоджено з відповідачем зміна процентної ставки. Щодо дотримання порядку зміни процентної ставки до 30% річних у період з 01.01.2013 року до 31.08.2014 року та до 34,80 % річних у період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року, то слід зазначити, що зменшення процентної ставки здійснено кредитором в односторонньому порядку. Враховуючи те, що термін дії банківської картки виданої банком на підставі заяви б/н від 05.03.2007 року закінчився у серпні 2010 року, вважає, що позивач пропустив строк позовної давності майже на 6 років. Автоматичне погашення банком частини кредиту не свідчить про визнання відповідачем свого боргу та не може слугувати підставою для переривання позовної давності. Просив відмовити в задоволенні позову. (а.с.47-51). 31 травня 2019 року представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що [PERSON] 05.03.2007 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Зазначає, що відповідачу на підставі заяви відкритий картковий рахунок. Виписка по рахунку, є первинним бухгалтерським документом, який надано до позову. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 15.08.2014 року та 15.03.2015 року, на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило, більше того вже після підвищення процентної ставки відповідач активно користувався карткою, в тому числі здійснював погашення заборгованості, останнє з яких 18.10.2018 року, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору. Також зазначає, що відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки, отже строк випущеної картки до останнього дня 06.2022 року, тому вважає, що позивач звернувся до спливу строку позовної давності, тому просить суд задовольнити позовні вимоги (а.с.56-61). 30 квітня 2020 року від представника позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи письмових доказів (а.с.215). Представник позивача, до зали судового засідання не з`явився, просив суд у разі неявки в судове засідання відповідача, розглядати справу у його відсутності. Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, до зали судового засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову частково за таких підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, 05.03.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 3300 гривень на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з базовою процентною ставкою по кредиту 3% в місяць на залишок заборгованості, що становить 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.12). Який відповідно до довідки позивача останній раз було збільшено 07.10.2016 року до 11.000 гривень (а.с.228). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.13-27). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача станом на 13.01.2019 року становить 20982,99 гривень, яка складається з наступного: 4891,48 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 8640,65 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5975,48 нарахована пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 975,38 гривень штраф (процентна складова) (а.с.5-11). Згідно ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2\~ст.1050 Цивільного кодексу України\~передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 Цивільного кодексу України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Частиною другою\~ст. 625 ЦК України\~визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з цим вирішуючи позовні вимоги про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, цим же кредитним договором передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 975,38 грн. (процентна складова) не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 19507,61 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4891,48 грн., заборгованість за відсотками нарахованими за користування кредитом 8640,65 гривень, нарахована пеня\~5975,48 грн. Клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, суд не може прийняти до уваги з огляду на наступне. Так, згідно ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові\~статті 267 ЦК України. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1 ст.\~259\~ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч. 5 ст.\~261\~ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно ч. 3, ч. 4 ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності,про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, матеріалами справи встановлено, що договірні відносини сторін виникли 05.03.2007 року. Згідно розрахунку заборгованості останній платіж по даному кредитному договору відповідачем здійснено 18.10.2018 року. З виписки по картковому рахунку доданої АТ КБ "ПриватБанк" до матеріалів справи (а.с.63-69, 213-228), вбачається, що останній платіж [PERSON] дійсно здійснив 18.10.2018 року шляхом поповнення вказаної картки з рахунку на суму 1000 грн., далі згідно виписки платежі відповідачем не здійснювались. Згідно ч. 1 ст.\~261\~ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У зв`язку з вищевикладеним та з урахуванням вимог ст.261\~ЦК України позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права в межах строку позовної давності, оскільки останній платіж по кредитному договору відповідачем було здійснено 18.10.2018 року, а позивач звернувся до суду з позовом 28.01.2019 року (згідно позовної заяви). Тому враховуючи вищевикладене, суд вважає заяву відповідача про застосування строку позовної давності необґрунтованою, та вважає необхідним позовні вимоги позивача задовольнити частково. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1785,76 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial