Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Донвуглереструктизація», Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди. Дана позовна заява мотивована тим, що 16 липня 2014 року, відповідно до наказу № 329к від 15.07.2014 року позивача [PERSON] було прийнято на роботу поверхняним слюсарем на державне підприємство «Донвуглереструктизація «Горлівська дирекція з виконання проектів ліквідації шахт». 14 листопада 2014 року позивач був звільнений з даного підприємства відповідно до наказу № 385к від 17.11.2014 року за ст. 36 п. 2 КЗпП України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках копія наказу видається на вимогу працівника. Окрім того, відповідно до ст. 116 вказаного кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений в цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум, які повинні бути йому виплачені на день його звільнення, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вважає, що оскільки з дня звільнення відповідач не сплатив заробітну плату, то відповідно до ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 05.12.2011 року. Окрім того, вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому була завдана моральна шкода, оскільки після звільнення з підприємства він розраховував отримати всю заробітну плату з урахуванням її індексації у належні строки. Дані кошти необхідні були позивачу для проходження лікування. Відсутність грошей на проведення обстеження та лікування спричинило погіршення стану його здоров'я та загострення існуючих захворювань. Також, це спричинило хвилювання та переживання з приводу соціальної незахищеності та несправедливості, посилене почуттям безвихідності та недбалого відношення відповідача до його становища. У родині з цього приводу стали виникати сварки, що погіршило відносини у сім'ї. Внаслідок цього позивач почав вживати заспокійливі засоби, чого не робив раніше. Вважає, що відповідачем йому була спричинена моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 100000,00 грн. Відповідачем - Міністерством енергетики та вугільної промисловості України надано суду письмове заперечення на позовну заяву [PERSON], яке обґрунтовано тим, що позивач в трудових відносинах з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України не перебував. Відповідно до ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Положенням про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 382/2011, визначено, що останнє несе відповідальність за своїми зобов'язаннями згідно з чинним законодавством. Згідно з ч. 5 ст. 74 ГК України держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов'язаннями. Наказом Міненерговугілля від 15.05.2014 року № 358 «Про реорганізацію державних підприємств з ліквідації вугледобувних, торфодобувних та вуглепереробних підприємств» створено комісію з реорганізації та призначено правонаступником Державного підприємства «Донвуглереструктуризація» Державне підприємство «ОК Вуглереструктуризація». З моменту рішення про реорганізацію юридичної особи і утворення комісії з реорганізації, до неї переходять повноваження з управління юридичною особою, у тому числі питання, що пов'язані з реорганізацією. Вважають, що Міненерговугілля не є належним відповідачем. Окрім того, відповідно до частини 3 статті 96 ЦК України, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Частиною 2 статті 219 ГК України передбачено, що засновники суб'єкта господарювання не відповідають за зобов'язаннями цього суб'єкта, крім випадків, передбачених законом або установчими документами про створення даного суб'єкта. Міністерство є державною установою, яка утримується за рахунок бюджетних коштів і здійснює свої видатки в межах встановленого бюджетного фінансування. Кошти мають цільове призначення і використовуються відповідно до затвердженого кошторису. Цільових бюджетних програм, відповідно до яких можливо фінансування витрат на погашення заборгованості за зобов'язаннями підприємств, установ чи організацій, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами, Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» не передбачено. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просять відмовити повністю. Ухвалою суду від 21 січня 2015 року відповідач ДП «Донвуглереструктуризація» замінено на ДП «Об'єднана Компанія Укрвуглестректуризація». Відповідачем ДП «Об'єднана Компанія Укрвуглестректуризація» надано суду письмове заперечення, яке мотивовано тим, що відповідно до наказу Міненерговугілля від 15.05.2014 року № 358 ДП «Донвуглереструктуризація» припиняє свою діяльність шляхом реорганізації - приєднання до ДП «ОК Укрвуглереструктуризація». Відповідно до ст. 104 ЦК України та ст. 10 Наказу Міненерговугілля від 15.05.2014 року № 358, усе майно, права та обов'язки ДП «Донвуглереструктуризація» переходять до ДП «ОК Укрвуглереструктуризація», яка є його правонаступником. Але станом на 06.04.2015 року ДП «Донвуглереструктуризація» до ДП «ОК Укрвуглереструктуризація» не надано жодного акту, передавального балансу, документу, які підтверджували виконання наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України». У зв'язку з чим, у ДП «ОК Укрвуглереструктуризація» відсутня будь-яка інформація стосовно заборгованості. Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. ДП «ОК Укрвуглереструктуризація» не може бути правонаступником ДП «Донвуглереструктуризація» до тих пір, доки останній не буде виключено з ЄДР. Згідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 17.09.2014 року, ДП «Донвуглереструктизація» знаходиться в стані припинення. Приймаючи до уваги той факт, що ДП «Донвуглереструктуризація» перебуває в стадії припинення, але з ЄДР не виключено, Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 06 травня 2015 року відповідача ДП «ОК Укрвуглереструктуризація» замінено на ДП «Донвуглереструктуризація». В судове засідання позивач не з'явився, однак надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник відповідача ДП «Донвуглереструктуризація» в судове засідання не з'явився. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з Горлівською дирекцією по виконанню проектів ліквідації шахт з 16.07.2014 року по 14.11.2014 року, що вбачається з копії трудової книжки. Відповідно до довідки Горлівської дирекції по виконанню проектів ліквідації шахт ДП «Донвуглереструктуризація», [PERSON] працював на даному підприємстві з 16.07.2014 року по 14.11.2014 року та заборгованість по заробітній платі складає 6139,34 грн. Отже, відповідач ДП «Донвуглереструктуризація» не провів остаточного розрахунку при звільненні позивача, чим порушив вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України. Отже, вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 6139,34 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. При вирішенні питання щодо того, чи підлягає дана сума стягненню солідарно з відповідачів ДП» Донвуглеструктуризація» та Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, суд виходить з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач в трудових відносинах з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України не перебував. Відповідно до ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Положенням про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 382/2011, визначено, що останнє несе відповідальність за своїми зобов'язаннями згідно з чинним законодавством. Згідно з ч. 5 ст. 74 ГК України держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов'язаннями. Отже, суд погоджується зі ствердженням Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про те, що Міненерговугілля не є належним відповідачем в даній справі. Також, суд приймає до уваги ту обставину, що відповідно до наказу № 358 від 15 травня 2014 року Міністерства енергетики та вугільної промисловості України діяльність ДП «Донвуглереструктизація» припинена шляхом реорганізації - приєднання до ДП «ОК Укрвуглереструктизація». Однак, згідно зі ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відомостей про припинення ДП «Донвуглереструктизація» до ЄДР не внесено. Отже, вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 6139,34 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому дана сума підлягає стягненню з відповідача ДП «Донвуглеструктуризація». При вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, у станови, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, суд приймає до уваги факт проведення антитерористичної операції на сході України, визнає цю обставину загальновідомою та вважає, що зазначена обставина свідчить про відсутність вини відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати позивачу. Отже, приймаючи до уваги відсутність вини відповідача у несвоєчасному розрахунку по заробітній платі, суд вважає за необхідне в задоволенні даної позовної вимоги відмовити. Також, в своїй позовній заяві позивач просить стягнути моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. В обґрунтування даної позовної вимоги позивач зазначає про те, що кошти необхідні були йому для проходження лікування. Відсутність грошей на проведення обстеження та лікування спричинило погіршення стану його здоров'я та загострення існуючих захворювань. Також, це спричинило хвилювання та переживання з приводу соціальної незахищеності та несправедливості, посилене почуттям безвихідності та недбалого відношення відповідача до його становища. У родині з цього приводу стали виникати сварки, що погіршило відносини у сім'ї. Внаслідок цього позивач почав вживати заспокійливі засоби, чого не робив раніше. Однак, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вищенаведеним нормам процесуального права, позивач не надав суду жодного доказу, які б підтверджували наявність моральних страждань, погіршення стану його здоров'я та загострення існуючих захворювань. Тому, суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Згідно з п. 1 ч. 1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір ", від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial