Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України про поновлення його на роботі на посаді директора ДБУ «Одеського регіонального центру з інвестицій та розвитку», що належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку та торгівлі України та стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Позов мотивовано тим, що 31.10.2016 року позивача було звільнено із займаної посади директора державної бюджетної установи «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку» за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із ліквідацією установи, при звільненні відповідачем допущено порушення трудового законодавства, позивач не був повідомлений у визначені законом строки про дату звільнення, державну бюджетну установу «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку» на сьогоднішній день не ліквідовано, позивач вважає, що міг залишатись на вказаній посаді та отримувати заробітну плату. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду із позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2016 року по 07 лютого 2017 року в сумі 49 447 грн 28 копійок та зобов'язати відповідача сплатити обовязкові нарахування на суму заробітної плати у Пенсійний фонд України. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, додатково пояснив, що продовжує виконувати обов'язки керівника установи та голови ліквідаційної комісії, проте заробітна плата йому не нараховується. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заперечення проти позову в яких зазначив, що Державне агентство з інвестицій та управління національними проектами України (Держінвестпроект України) знаходиться в стані припинення, та являється неналежним відповідачем, у зв'язку з чим позов не грунтується на положенням чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягає(а.с.29-30) Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 1690 від 17.12.2015 року розпочато ліквідацію Державної бюджетної установи «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку», головою ліквідаційної комісії призначено директора Центру [PERSON], доручено йому проведення комплексу заходів з ліквідації установи, що підтверджується копією вказаного наказу (а.с. 5-7) 31.10.2016 року позивача було звільнено із займаної посади директора Державної бюджетної установи «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку» за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із ліквідацією установи, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.36) та копією наказу від 27.10.2016 року №144-п (а.с.37) З матеріалів справи вбачається, що про майбутнє звільнення позивач не був повідомлений у встановленому законом порядку в строки, визначені ст. 49-2 КзПП України. З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що на дату розгляду справу, Державна бюджетна установа «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку» з 25.01.2016 року перебуває в стані припинення, керівником та головою комісії з припинення зазначено позивача (а.с.38-40), з копії звіту про заборгованість за бюджетними коштами на 01 грудня 2016 року, дата підписання звіту 05.12.2016 року, вбачається, що позивач продовжує виконувати обов'язки керівника та голови ліквідаційної комісії Державної бюджетної установи «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку» (а.с. 42-44). За таких обставин суд доходить висновку, що звільнення позивача носило фіктивний характер, є незаконним, у зв'язку із чим позовні вимоги про поновлення позивача на роботі на посаді директора підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2016 по 07.02.2017 р. Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", частини 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. З довідок про заробітну плату позивача вбачається, що за два місяці, що передували місяцю звільнення (серпень та вересень 2016 року) його заробітна плата склала 4840 грн. на 6600 грн. відповідно (а.с. 8,32). З відомостей, що містяться в додатку до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 р. N 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» вбачається, що кількість робочих днів в серпні 2016 року- 22 дні, в вересні 2016 року- 22 дні. Середньоденна заробітна плата позивача складає 260 грн. (4840 грн. +6600 грн.)/ (22 дні + 22дні), середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді- 22 дні, середній заробіток складає 5720 грн. на місяць (260 грн. х 22 дні). Відповідно за період з 01.11.2016 по 07.02.2017 року сума середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача складає 18 590 грн. (5720 грн. * 3,25 міс.). Зазначена сума визначена без урахування утримання податків й інших обов'язкових платежів, що мають бути утримані згідно чинного законодавства при її виплаті. При цьому суд не вправі вирішувати питання про порядок оподаткування зазначених сум та утримання з них інших обов'язкових платежів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду, за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, з подання до суду позовної заяви немайнового характеру- в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 80 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується. Враховуючи, що судом було задоволено позовну вимогу немайнового характеру щодо поновлення позивача на роботі, та частково задоволено майнові вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави складає 0,8 (0,4 +0,4) розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2016 року (1378 грн), що дорівнює 1102 грн. 40 коп.

Outcome: partial