Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивач, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Як підставу позову зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 04.08.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення умов договору та вимог закону відповідач зобов`язання належним чином не виконав, в зв`язку з чим станом на 30.09.2019 року має заборгованість у розмірі 198 275,14 гривень, яка складається з наступного: 426,63 гривень - заборгованість за кредитом; 190 819,39 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 029,12 гривень - заборгованість за пенею та комісією. Оскільки діючим законодавством України не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на власний розсуд може вимагати від боржника повернення будь-якої частини заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 120 312,52грн., яка складається з наступного: 426,63 грн. - заборгованість за кредитом; 119 885,89 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 04.08.2010 року по 31.12.2018 року. Представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 04.08.2010 року у розмірі 120 312,52 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 гривень. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів, позовні вимоги підтримує, наполягає на задоволенні позову, відзив на позов відповідача не визнає. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, просить застосувати до позовних вимог позовну давність, подала відзив на позов, відповідно до якого посилається на наступні обставини. 04.08.2010 року [PERSON] надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 1500,00 грн. на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на рік на суму залишку заборгованості. А тому, до задоволення можуть підлягати вимоги, виходячи із процентної ставки 36,00 %, яка була узгоджена сторонами при укладанні кредитного договору. Відповідно до наданого розрахунку важає, що до сплати підлягало: тіло кредиту 1 500,00 грн. + 36 % 2138,60 грн. = 3638,60 грн.., та оскільки [PERSON] сплачено 3903,86 грн., то він повністю погасив кредит і, навіть, здійснено переплату банку в розмірі 265,26 грн., а заборгованість перед банком взагалі відсутня. Предствник відповідача зазначила, що Банк жодного разу не повідомляв [PERSON] про зміну процентної ставки. Враховуючи, що останній платіж за кредитним договором від 04.08.2010 року надійшов 20.06.2014 року, а ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд 24.10.2019 року із вимогою про стягнення заборгованості за договором кредиту з пропуском строку загальної позовної давності, то згідно вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України є підстави для відмови у позові. У відповіді на відзив позивач зазначив, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами та підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3,00% в місяць або 36,00 % на рік, яка була змінена. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), а відсутність заяви [PERSON] про розірвання кредитного договору є підтвердженням прийняття діючих умов договору. Щодо строку позовної давності зазначили, що оскільки кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, а строк дії останньої випущеної карти до останнього дня 03.2018 року, одже, враховуючи звернення Банку до суду у жовтні 2019 року, вважають, що сроки позовної давності не пропущені. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з`ясувавши позиції сторін, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору б/н від 04.08.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 16-40). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 30.09.2019 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом, складає 120 312,52грн.: 426,63 грн. - заборгованість за кредитом; 119 885,89 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 04.08.2010 року по 31.12.2018 року. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що відповідач взяв кредитні кошти, однак не виконує зобов`язань щодо їх повернення. Отже, [PERSON] отримав кредит у розмірі 1500 грн.грн, користувався ним, про що свідчать дані щодо сплати заборгованості у загальному розмірі 3903,86 грн., здійснивши останній платіж та погасив заборгованість 20.06.2014 року. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що відповідач заперечує проти задоволення позову, пославшись на відсутність у поданих Банком матеріалах паідтвердження щодо його ознайомлення з Правилами користування кредитом. Разом з тим, матеріали містять довідку про умови кредитування с використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», власноруч підписана відповідачем Також позивач, обгрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 04.08.2010 року, посилався саме на цю довідку. Указаною довідкою, з умовами якої погодився відповідач, передбачена базова процентна ставка в місяць 3%, що дорівнює 36,00% річних. Тобто сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Із письмових пояснень представника АТ КБ «ПриватБанк», наданих суду, вбачається, що на момент видачі кредитної картки діяла відсоткова ставка в розмірі 36% річних, яка в подальшому була збільшена до 34,8% річних та 43,2% річних. Вважає, що збільшення розміру відсоткової ставки з відповідачем не узгоджувалось, оскільки вказане передбачено п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг, що підписані [PERSON] . В той же час, матеріали справи містять укладений між Банком та [PERSON] договір б/н від 04.08.2010 року, що підписаний останнім, де узгоджена процентова ставка - 36 %. За цією ж ставкою Банком надано і розрахунок заборгованості. Іншого розрахунку, за іншою процентовою ставкою, матеріали не містять. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність у нього заборгованості за кредитом, оскільки термін дії картки № [NUMBER] - 1 січня 2014 року. Картка відповідача декілька разів перевипускалась. Термін дії останньої картки № [NUMBER] - 3 березня 2018 року, тому підлягає стягненню заборгованість по строк дії останньої картки. З указаним позовом банк звернувся у жовтні 2019 року, тому суд погоджується з посиланням позивача на правову позицію, викладену 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14 та 18.06.2014 року у справі № 6-61цс 14, якою обумовлена відсутність підстав для застосування строків позовної давності. Отже, доводи Банку, що Позичальник користувався і розпоряджався кредитними коштами згідно Умовам договору не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки у відзиві [PERSON] зазначив, зокрема, що немає доказів які ж саме Умови діяли на час укладення договору, то з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, підлягає стягненню лише тіло кредиту.

Outcome: partial