Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, на обґрунтування якого зазначив, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 01.09.2008 року надало відповідачу кредит в розмірі 7210,00 доларів США, строком до 01.09.2018 року, а останній зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку встановлених кредитним договором № СNVRGR0000000001. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 27.03.2015 року виникла заборгованість в розмірі 6633,60 доларів США, яка складається з: 5080,28 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 804,83 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 191,58 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 230,90 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 10,63 доларів США - штраф (фіксована частина) та 315,38 доларів США - штраф (процентна частина). Зважаючи на наведене просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6633,60 доларів США та судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, справу просив розглянути за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлена шляхом опублікування оголошення у пресі, заперечень щодо суті позову не надав, про поважність причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до довідки з Прилуцького ОМВК та Варвинської селищної ради відповідач до складу ЗСУ або інших військових об'єднань, що переведені на військовий стан або на строкову військову службу не призивався. У зв'язку з цим, суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено що 01.09.2008 р. між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приват Банк» було укладено кредитний договір № СNVRGR0000000001, згідно якого [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 7210,00 доларів США, на капітальний ремонт житла, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту з кінцевим терміном повернення 01.09.2018 р., в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії у період з 10 по 15 число кожного місяця. Щомісячно заборгованість сплачується позичальником у розмірі 166,20 доларів США. У випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі передбаченому у п.8.4 договору (0,15 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні). При порушенні позичальником будь якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову (п. 5.3 договору). Нарахування неустойки здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконане відповідною стороною. Сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю 5 років. /а.с.10-14/ Згідно приписів ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. На підставі ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. З розрахунку заборгованості по кредитному договору (а.с. 4-8) вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором, станом на 27.03.2015 р., складає 6633,60 доларів США, з яких: 5080,28 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 804,83 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 191,58 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 230,90 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 10,63 доларів США - штраф (фіксована частина) та 315,38 доларів США - штраф (процентна частина). /а.с.4-8/ З'ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» ґрунтуються на законі та укладеному договорі і підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав та міркувань. Наданий стороною позивача розрахунок свідчить, що відповідач [PERSON] порушив взяті на себе договірні зобов'язання і має заборгованість. Так, обґрунтованими суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 5080,28 доларів США - заборгованості за тілом кредиту; 804,83 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 191,58 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, оскільки вони випливають із договірних відносин та мають зобов'язальний характер. Однак, суд вважає необґрунтованим вимоги позивача про стягнення з відповідача у валютному вираженні, а саме - доларах США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, фіксованої частини штрафу та процентної частини штрафу. Так, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст.533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" можуть застосовуватись тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. Більш того, досліджуючи умови договору, укладеного між сторонами по справі, а саме - п. 5.1 в частині сплати пені в гривневому еквіваленті та п.5.3 в частині фіксованої складової штрафу в розмірі 250 гривень, суд доходить висновку, що пеня та штраф по даному договору повинні стягуватись у гривневому виражанні. Беручи до уваги передбачені ст. 3 ЦК України загальні засади цивільного законодавства, як от свобода договору та справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в розмірі 5 428,46 грн. (230,90 доларів США * 23,51 (курс долара по НБУ станом на 27.03.2015 р.), штраф (фіксована частина) у розмірі 250 грн. та штраф (процентна частина) в розмірі 7414,58 грн. (315,38 доларів США * 23,51 (курс долара по НБУ станом на 27.03.2015 р.). Судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, як того вимагає ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial