Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивачка за первісним позовом звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 08 серпня 2003 року він з відповідачкою уклав шлюб, який був зареєстрований у міському відділі реєстрації актів громадського стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, актовий запис № 1080 від 08.08.2003 року. Від шлюбу мають двох дітей: доньку - [PERSON] [INFO] та сина - [PERSON] [INFO]. Стверджує, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Це в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Як виявилося, у них зовсім протилежні погляди на сімейне життя. На даний момент ведення між ними спільного господарства припинено. За його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки вони не бажають продовжувати підтримувати сімейні відносини. Тому подальшого сімейного життя між ними категорично не може бути. Майнових спорів немає. У зв'язку з наведеними обставинами, посилаючись на норми матеріального права просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою та місце проживання дітей визначити з їх матір'ю [PERSON]. В поданій до суду зустрічній позовній заяві відповідачка за первісним позовом вказує, що з вини відповідача вимушена була в серпні 2012 року покинути місце проживання та виїхати з малолітніми дітьми для постійного проживання з початку до своєї матері [PERSON], а згодом до свого рідного брата [PERSON]. Малолітні діти, [PERSON] та [PERSON] проживають разом з нею, знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Проживаючи окремо, відповідач самоусунувся від матеріальної допомоги сім'ї в якій виховуються його малолітні діти, не піклується про їх фізичний розвиток, не цікавиться їх здоров'ям , не займається їхнім виховання. Стверджує, що та на даний час отримує державну соціальну допомогу як малозабезпечена сім'я та з 02 жовтня 2013 року перебуває на обліку, як особа що шукає роботу . Їх спільна донька [PERSON] навчається в другому класі ЗОШ 324 та не перебуває на державному забезпеченні, відповідачка щомісячно сплачує по 200 грн. шкільні за обіди . донька також відвідує басейн і спортивно-оздоровчому клубі «Еліт» за відвідування в місяць оплачується 450 грн. Має відповідні нагороди. Малолітній син [PERSON] відвідує дошкільну установу - садок №47, за яку також щомісячно необхідно128 гривень. плата за день харчування становить 6,40 грн.Враховуючи, що мати відповідачки пенсіонерка, батько помер вона приймає участь у витратах по сплаті за комунальні послуги. Між тим, відповідач, працює в магазині «Зроби сам» продавець-касир. В порушенні чинного законодавства отримує заробітну плату-115 грн. Однак, матеріальне становище його задовільне. Відповідач проживає один у власному будинку, наявна земельна ділянка 0,094га, є працездатною особою, сам не хворіє та хворих членів сім'ї не має. В той же час, відповідач від добровільного надання постійної щомісячної матеріальної допомоги сім'ї, де виховуються його малолітні донька та син, ухиляється. Вважає, що вимоги цього позову є необтяжливі відносно реальних можливостей відповідача [PERSON] та просить стягувати з відповідача [PERSON], на її користь грошові (аліменти) на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], малолітнього сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 13 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно до їх повноліття, починаючи з дня подачі позову. В судовому засіданні позивач -відповідач [PERSON] первісні позовні вимоги підтримав, посилаючить на доводи, викладені в ній, щодо задоволення зустрічних позовних вимог зазначив, що визнає в частині стягнення аліментів на дітей в розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні відповідачка - позивачка [PERSON] та її представник, первісні позовні вимоги визнали, посилаючись на те, що подальше спільне життя та примирення між ними неможливо. Зазначила, що останні два роки їхній з [PERSON] шлюб носить суто формальний характер. Примирення між ними не можливе. Просила шлюб розірвати. Крім того, збільшила зустрічні позовні вимоги та просила крім стягнення заявленого розміру аліментів, стягувати з відповідача щомісячно додаткові витрати на двох дітей в розмірі 500 гривень, тобто по 250 гривень на кожну дитину для фінансування відвідування гуртків, секцій і т.і. В судовому засіданні позивач -відповідач [PERSON] частково визнав збільшені зустрічні позовні вимоги, оскільки має матеріальну можливість сплачувати щомісячно тільки аліменти в розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пояснив, що його заробітна платня залежить від кількості звернення клієнтів . Останнім часом, враховуючи на нестабільну ситуацію в Україні, клієнтів практично немає. Тому він погоджується сплачувати аліменти на кожну дитину в розмірі не меншому ,ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо додаткових витрат на дітей. Які він не в змозі сплачувати з об'єктивних причин, пояснив, що його донька може відвідувати інші гуртки або секції , в яких не обов'язково платити такі великі суми. Суд приймає до уваги визнання первісного позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін та відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дане правило також закріплене у ст. 60 цього ж Кодексу Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити в повному об'ємі, а зустрічний часково, виходячи з наступного: Правовідносини щодо розірвання шлюбу у системному зв'язку регулюються: - ст.51 Конституції України, відповідно до якої, шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. - ч.1.ст 3 Сімейного Кодексу України, згідно якої сім'я є первинним та основним осередком суспільства; - ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України, згідно якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; - ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу; - частиною 3 ст. 109 цього ж Кодексу, якою передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей; - ст. 112 СК України , в якій зазначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 08 серпня 2003 року було укладено шлюб, який зареєстровано міським відділом державної реєстрації актів громадського стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1080 (а.с.9 ). Як вбачається із показів сторін та досліджених у судовому засіданні доказів, шлюб носить формальний характер, подружні відносини між ними фактично припинені та втрачено почуття любові, поваги та довіри. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню, оскільки вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та подальше існування шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається згодою батьків. Оскільки, [PERSON] не заперечувала у визначенні місця проживання дітей разом з нею, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо зустрічної позовної заяви, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини щодо стягнення аліментів у системному зв'язку регулюються: -ст.180 СК України, відповідно до якої, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; - ч.3 ст. 181 СК України- за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. - частиною 1 статті 80 СК України, в якій передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. - частиною 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. - ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 1941./а.с. 7/ та [INFO] народився син - [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 2122 /а.с.8/. Згідно довідки про склад сім'ї, виданої [PERSON], діти проживають за адресою [ADDRESS], що відповідно є також місцем проживання [PERSON]/а.с. 29/. [PERSON] перебуває на обліку як безробітна в Чернівецькому МЦЗ з 25 вересня 2013 року. /а.с.34-35/. Відповідно до довідки про заробітну плату [PERSON] /а.с.39/ його щомісячний дохід складає 115 гривень. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд, приймаючи часткове визнання позову відповідачем, та з урахуванням матеріального становища сторін і їх малолітньої дитини, вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки підлягають частковому задоволенню , а тому слід стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання малолітніх дитей та реальної можливості відповідача [PERSON] вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього, враховуючи фактичну відсутність доходів. Щодо зустрічних позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного: Відповідно до п.18. Постанови від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в додаткових витратах на утримання дитини (передбачених ст. 185 СК України), викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, на підставі зазначених норм, ст. 185 СК України містить вичерпний перелік підстав участі батьків у додаткових витратах на дитину. Відповідно до матеріалі справи /а.с. 20-28/, [PERSON] навчається в другому класі ЗОШ І-ІІІ ступенів №24, відвідує басейн і спортивно-оздоровчому клубі «Еліт», має відповідні нагороди. Малолітній [PERSON] відвідує дошкільну установу - садок №47. За навчання та розвиток відповідних здібностей дітей, [PERSON] сплачує відповідні кошти. Суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на те, що [PERSON] має реальну можливість сплачувати щомісячно додаткові витрати на кожну дитину по 250 гривень, оскільки в судовому засіданні доведено не було можливості сплачувати вказаний розмір додаткових витрат. Крім того, [PERSON] у своїй зустрічній позовній заяві вказує, що отримує державну соціальну допомогу як малозабезпечена сім'я, а [PERSON] відповідно отримує заробітну плату в розмірі 115 гривень. Враховуючи положення ст. 214 ЦПК України, згідно якої під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, виходячи з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання малолітніх дітей та реальної можливості відповідача [PERSON] вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього, суд приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від усіх його доходів, але не менше , ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому підлягають стягненню з відповідачки судовий збір в розмірі 243,60 на користь [PERSON] Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню та

Outcome: partial