Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач зареєстрована і проживає у [INFO]. Даний будинок знаходиться на обслуговуванні і утриманні КП «Городоккомунсервіс». Відповідач зобов'язана своєчасно проводити оплату за житлово-комунальні послуги відповідно до встановлених тарифів. Однак вона не проводить оплати за такі послуги, відмовляється від укладення з позивачем договору про обслуговування і допустила заборгованість, яка за період з травня 2011 року по травень 2015 року становить 1341,50 грн., виходячи з тарифу 27,79 грн. на місць. На підставі наведеного позивач просить задовольнити позовні вимоги. [PERSON] позов визнала частково і пояснила, що позивач надавав лише послуги з вивезення твердих побутових відходів. Однак вона проживає сама у власній приватизованій квартирі, багато сміття не назбирує, тому погоджується за це сплачувати 6,67 грн. чи половину вартості тарифу, визначеного позивачем. Також вона заявила, що не укладала з позивачем договору на обслуговування та не отримувала від нього послуг належної якості, тому не погоджується сплачувати підприємству кошти за визначеним ним тарифом. Крім того позивачем їй заборгованість нарахована з травня 2011 року, що виходить за межі строків позовної давності. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована і проживає у власній приватизованій квартирі [ADDRESS]. Даний будинок знаходиться на обслуговуванні і утриманні КП «Городоккомунсервіс». Ці обставини стверджуються свідоцтвом про право власності на житло та актом за 2011 рік приймання-передачі житлових будинків на баланс КП «Городоккомунсервіс». Відповідно до ч.4 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" комунальні підприємства по обслуговуванню та ремонту житла зобов'язані здійснювати обслуговування та ремонт приватизованого житла, надавати мешканцям комунальні та інші послуги за державними розцінками і тарифами. Утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них, що врегульовано п.1 ст.10 вказаного Закону. Відповідно до п.17 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Стаття 156 ЖК України покладає на власника та членів його сім'ї обов'язок по сплаті витрат по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території. Згідно ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до підпункту 2 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідних територіальних громад; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності. Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Частиною 2 ст.32 вищевказаного Закону встановлено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право споживача таких послуг. Крім цього, відповідно до змісту зазначених положень Закону споживач може відмовитися від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг лише в разі відмови від користування такими послугами, а не через непогодження сторонами умов такого договору. Пункт 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказує на обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до змісту ст. 627 ЦК України свобода договорів не є безмежною і у випадках, передбачених актами цивільного законодавства, особа зобов'язана укласти відповідний договір. Такий випадок, зокрема, передбачено пунктом 1 частини третьої ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідно до якого споживач, зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно Правового Висновку Верховного суду України (справа №6-110 цс12 від 10.12.12р.) у спорі про зобов'язання споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг встановлено, що оскільки виконавцем такі послуги надаються, однак споживач ухиляється від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, який підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, суд ухвалює рішення про визнання зазначеного договору укладеним. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів цивільної справи відповідач у встановленому законом порядку від користування послугами ЛКП не відмовилась, а фактично такими користувалась і користується, про що стверджує сплата нею у січні, лютому, квітні та травні 2015 року позивачу по 12 грн. на місяць, а відтак відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не є підставою для відмови відповідача від сплати за фактично надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 березня 2013 року при розгляді справи № 6-6ц13, законодавство не передбачає звільнення споживача від сплати за отримані послуги навіть у випадку ненадання окремих житлово-комунальних послуг; Споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати комунальні послуги і не може бути звільнений від виплати виниклої у нього заборгованості. Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено порядок оформлення претензій споживачів до виконавців. Докази звернення відповідача до позивача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні. Позивачем надано копію договору ПАТ ЕК «Хмельницькобленерго» на надання відповідних послуг, що свідчать про надання відповідних послуг. Отже, підстав для звільнення відповідача від сплати нарахованої заборгованості за утримання будинку і прибудинкової території, житлово-комунальних послуг судом не встановлено. Згідно розрахунку, станом на травень 2015 року заборгованість відповідача за послуги з утримання будинку та прибудинкової території становить 1341,50 грн., виходячи з тарифу 27,79 грн. на місяць, з яких освітлення сходинкових клітинок та підвальних приміщень становить (57,9 кв.м Х 0,06 = 3,47 грн.); вартість вивезення ТПВ (57,9 кв.м Х 0,24 13,89 грн.); вартість захоронення ТПВ (57,9 Х 0,04 2,32 грн.); загальновиробничі витрати (57,9 Х 0,04 2,32 грн.); адміністративні витрати (57,9 кв.м Х 0,02 = 1,16 грн.); ПДВ 20% (57,9 Х 0,08 4,63 грн.) Однак суд на підставі заяви відповідача про застосування строків позовної давності вважає за можливе зменшити суму заборгованості до 952,44 грн., взявши до уваги лише період заборгованості відповідача з липня (час звернення до суду червень 2015 року) 2012 року по травень 2015 року (1341,50 389,06 = 952,44 грн.), що відповідає вимогам ч.4 ст.267 ЦК України. Відтак, заборгованість в сумі 952,44 грн підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Також з відповідача слід стягнути судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial