Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] 1981 року народження, відносно неповнолітнього [PERSON], 2006 року народження, батьком якого є відповідач. В позові позивачкою зазначено, що [PERSON] не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина, не сприяє його духовному та фізичному розвитку, його здоров'ям не цікавиться, вихованням та освітою не займається. Ніяких відносин з дитиною не підтримує. Всі турботи по утриманню, вихованню та освіті сина лежать на ній. Крім того, її другий чоловік, з яким на теперішній час вона перебуває у зареєстрованому шлюбі має намір на усиновлення її сина [PERSON]. З цих підстав, вона змушена була звернутися до суду. До початку судового розгляду, відповідач [PERSON] подав суду зустрічний позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення побачень з дитиною, оскільки [PERSON] протягом двох років чинить перешкоди у спілкуванні з сином, не надає можливості батькові вільно бачитися з дитиною та повноцінно виконувати свої батьківські обов"язки. Ухвалою суду зустрічний позов [PERSON] був прийнятий судом до провадженнч та об"єданий з первісним позовом [PERSON]. У судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] наполягаючи на фактах викладених у своєму позові, наполягала на його задоволенні, а у задоволенні зустрічного позову просила суд відмовити, оскільки [PERSON] не бажає спілкуватися з дитиною, він не виявляє інтересу до сина, не цікавиться станом його здоров'я. Крім того, він має заборгованість по сплаті аліментів, тобто кошти на утримання сина вона отримує не регулярно. Також, у неї виникають труднощі з питань вивозу дитини за межі України, оскільки їй потрібно постійно отримувати дозвіл батька на виїзд дитини. На теперішній час, її другий чоловік, з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі має намір на усиновлення її сина [PERSON]. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району у судовому засіданні надав висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району, за яким вважається за недоцільне позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] та встановити порядок участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], один з вихідних днів за попередньою домовленістю між батьками, за місцем проживання батька, без присутності матері дитини. Стосовно виїзду дитини за межі України, рекомендувати батькам звернутися до відповідних органів для врегулювання даного питання. Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, оскільки він є необґрунтованим та безпідставним, у задоволенні зустрічного позову вважає за можливим його задовольнити на розсуд суду з урахуванням висновків районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району. Розглянувши матеріали справи вислухав пояснення сторін та свідків, які були допитані за клопотанням сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає первісний позов таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити частково з наступних підстав: 3гідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 164 СК України надає вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування тя бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної Постанови зазначає, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків у наслідок не залежних від неї причин, як то перешкоджання другим з батьків у спілкуванні з дитиною та прийманні участі в її вихованні. У судовому засіданні не було добуто жодного підтвердження перелічених у ст..164 СК України підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. А навпаки знайшло підтвердження той факт, що позивачка перешкоджає відповідачу у вільному спілкуванню з дитиною та не дає йому можливості реалізувати своє право на утримання та виховання дитини. Пояснення позивача у судовому засіданні зводилося лишу у тому, що вона категорично проти спілкування батька з дитиною, оскільки у неї є чоловік, який бажає усиновити її сина та зможе його виховувати та утримувати. З цих підстав суд критично віднісся до показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які намагалися довести суду, що теперішній чоловік позивача буде кращим батьком ніж [PERSON] Проте довести обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини свідки не змогли. По встановленим правилам статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, а за нормами статті 157 ч.2 Сімейного кодексу України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Отже в силу закону, відповідач, як батько має абсолютне однакове з відповідачкою право на спілкування з дитиною. Виходячи з вищевикладеного, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, беручи до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я, графік роботи батьків, ставлення батьків один до одного та інші обставини, що мають істотне значення, на підставі ст. 17, 141, 150, 151, 153, 157 Сімейного кодексу України, ст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» суд вважає доцільним встановити порядок участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітнім [PERSON], 2006 року народження один з вихідних днів за попередньою домовленістю між батьками, за місцем проживання батька, без присутності матері. Питання щодо надання дозволу батьком на виїзд дитини за межі України позивачем не ставився, тому не може бути вирішено у даному судовому засіданні.

Outcome: partial