Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач ПАТ\~КБ «Приватбанк»\~звернувся до\~суду з\~позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.03.2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір без номеру, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків. У звязку з цим, станом на 30.05.2018 р. виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 29477,73 грн., в тому числі 1475,07 грн. основної суми кредиту, 2451,49 грн. процентів за користування кредитом, 23671,28 грн. заборгованість за пенею та комісією, 1879,89 грн. штрафу. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Виходячи з положень ч. 2, ч. 4, ч. 6 ст. 19, ст. 176, ст. 274 ЦПК України у новій редакції, ухвалою суду від 11.07.2018 року було вирішено питання про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони двічі не зявились. Від позивача в матеріалах справи мається заяви про розгляду справи без участі його представника. Від відповідача жодних письмових заяв по суті справи чи з процесуальних питань не надійшло. У звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування розгляду справи по суті технічними засобами аудіозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з такого. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з вимог\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. Позивач, здійснюючи банківську діяльність, затвердив Умови та Правила надання банківських послуг, на підставі яких пропонував клієнтам платіжні карти та інші банківські послуги, зазначені у Заяві та у Памятці Клієнта. У преамбулі зазначених Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що вони разом з із заявою, Памяткою клієнта та Тарифами складають Договір про надання банківських послуг (далі - Умови та Правила та/або Договір). Затвердженням Умов та Правил позивач в порядку ст. 641 ЦК України зробив публічну оферту на укладення договору банківських послуг для необмеженого кола осіб. Відповідно до п. п. 2.1, 3.1-3.3 Умов та Правил, дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування [PERSON]. Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом. [PERSON] та відкриття [PERSON] здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки. Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку, вказана у розділі заяви «Відмітки банку». Судом встановлено, що 07.03.2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір без номеру, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Факт виникнення між позивачем та відповідачам кредитних відносин підтверджується матеріалами справи та відповідачем не оспорюється. В подальшому кредитний ліміт був збільшений. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Як випливає з розрахунку позовних вимог, який відповідачем не спростований, починаючи з моменту видачі кредитної картки відповідач активно використовував кредитні кошти, періодично поповнюючи кредитний рахунок. Остаточна заборгованість по основній сумі кредиту станом на 30.05.2018 р. складається з 1475,07 грн. основної суми кредиту та 2451,49 грн. процентів за користування кредитом, та підлягає стягненню повністю. Стосовно нарахованої позивачем заборгованості по сплаті пені у розмірі 23671,28 грн. та штрафу у розмірі 1879,89 грн., суд виходить з такого. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦПК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 р. у справі № 6-100цс14, - ч. 3 ст. 551 ЦК України) з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої ст. 10 ЦК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав) дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. При цьому, визначення граничного розміру залишається на розсуд суду з урахуванням дотримання критеріїв, що визначені у ч. 3 ст. 551 ЦК України. Згідно з. п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", судам роз'яснено, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Конституційний суд України в рішенні від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п.1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів кредитних послуг. Виходячи з встановлених по справі обставин та того факту, що розмір неустойки, який просить стягнути позивач з відповідача, значно перевищує розмір збитків, понесених банком внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором кредиту, їх не співмірність, ту обставину, що рішення суду повинно бути не тільки законним та обґрунтованим, а й справедливим, а також ненадання позивачем доказів завдання негативних наслідків через прострочення виконання зобов'язання відповідачем, вважає за можливе зменшити суму пені за прострочення кредиту, пені за прострочені проценти, до загальної суми 500,00 грн. Крім того, за правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові № 6-2003цс15, який в подальшому підтримується судовою практикою, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями\~статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Водночас, умовами кредитного договору між сторонами передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Разом з цим, тарифами позивача, як частиною умов кредитного договору, передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за також за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. З огляду на наведені вище норми цивільного законодавства та правовий висновок ВСУ, одночасне нарахування та стягнення пені та штрафу за одне й те саме порушення зобовязань є неприпустимим, а тому у стягненні штрафу слід відмовити. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. Крім того, суд бере до уваги, що за загальнодоступними відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на час розгляду справи позивач змінив найменування на «Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial