Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звертаючись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрвторчормет», відповідно до заявлених позовних вимог просить стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 20565,60 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 11.08.2014 року його було звільнено з посади директора з виробництва, за скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, однак на час звільнення йому не було виплачено заборгованість по заробітній платі у зв'язку з чим йому повинні виплатити додатково середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, також, позивач вважає, що своїми діями відповідач завдав йому моральну шкоду, яка полягає у тому, що через невиплати вчасно заробітної плати, він змушений був приймати додаткові заходи для організації власного життя, був значно порушений його звичний режим життя, він перебував у постійному напруженні, що призвело до спадання трудової активності, був позбавлений можливості поїхати на відпочинок та оздоровлення, що завдавало моральні страждання, йому та його родині. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності. Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з'явилася, однак направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, крім того надала письмові пояснення по справі, відповідно до яких, не заперечувала проти позовної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки зарплати в розмірі 13084,40 грн., виходячи з розрахунку наведеного в поясненні, проти задоволення моральної шкоди заперечувала, посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження викладених ним обставин. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Як убачається з матеріалів справи, наказом Публічного акціонерного товариства «Укрвторчормет» № 291 з/к від 11.08.2014 року [PERSON] - директора з виробництва Публічного акціонерного товариства «Укрвторчормет», було звільнено за скороченням штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 42) Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до частини третьої ст.94 Кодексу законів про працю України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захист визначається цим Кодексом, Законом України „Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Оплата праці - це будь-який заробіток, обчислений, як правило, в грошовому виразі, який за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу або надані послуги. Згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що повний розрахунок по нарахуванню заробітної плати відповідачем було проведено 11.12.2014 року, тобто із затримкою розрахунку по заробітній платі при звільненні. Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як роз'яснено у п.20, п. 21Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( 100-95-п ) (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Згідно п. 5, п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. ( Абзац перший пункту 8 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 1398 ( 1398-99-п ) від 30.07.99 ) Аналізуючи надані стороною позивача та відповідача розрахунки щодо середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по заробітній платі, суд враховує, що останні два місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата це - червень та липень 2014 року, а тому відповідно до довідки про середню заробітну плату [PERSON] № 26/05-59 від 26.05.2015 року, в якій заробітна плата за 18 відпрацьованих календарних днів у червні 2014 року становила 2956,70 грн. та 18 відпрацьованих календарних днів у липні 2014 року становила 3772,50 грн., середньоденна заробітна плата становить 186,92 грн. (а.с. 62) Період, за який розраховується середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати позивачу становить період з 12.08.2014 року по 11.12.2014 року, за який враховуючи Наказ № 196/1 від 15.11.2013 року «Про тимчасову зміну режиму роботи виробничих цехів підприємства», згідно якого встановлено чотирьохденних робочий тиждень, загалом 70 робочих днів. (а.с.65) Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що позивачу не було виплачено з вини відповідача належних звільненому працівникові сум по заробітній платі у строки, Публічне акціонерне товариство «Укрвторчормет» повинно виплатити на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку по заробітній платі за 70 робочих днів, з розрахунку середньоденного заробітку за останні два місяці роботи, що становить 13084,40 грн. (186,92 грн. х 70) Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та пояснення з предмету позову, суд вважає, що відповідач порушив законні інтереси позивача та вимоги чинного законодавства України, а тому правові підстави позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог, суд вважає обґрунтованими та такими, що не суперечать вимогам чинного законодавства, яке регулює трудові відносини, що виникли між сторонами у справі, однак враховуючи, що позивачем при проведенні розрахунку середнього заробітку за весь період затримки виплати заробітної плати були взяті до уваги невірні дані, суд приходить до висновку що позовна вимога в цій частині підлягає частковому задоволення, а саме виплаті середнього заробітку зі сторони відповідача на користь [PERSON] в розмірі 13084,40 грн. В частині стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 2371 Кодексу законів про працю України передбачено підстави відшкодування роботодавцем моральної шкоди, яку він заподіяв працівнику. Виходячи з наведеної правової норми під моральною шкодою слід розуміти моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків, потребу у додаткових зусиллях для організації свого життя. Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що при виплаті позивачу заробітної плати відповідачем порушувались норми чинного законодавства, а отже були порушені законні права позивача, а тому з урахуванням характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди та вимог позивача в частині стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди, яка завдана позивачу через несвоєчасну виплату заробітної плати, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в розмірі 1000,00 грн., яка має бути відшкодовано відповідачем на користь позивача. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрвторчормет» про стягнення середнього заробітку за час затримки зарплати та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрвторчормет» судовий збір в розмірі 243,60 грн., від сплати якого був звільнений позивач при подачі позову до суду згідно вимог Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial