Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 16 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку та [PERSON] укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №64, згідно якого позичальник отримав від позивача грошові кошти в сумі 78000,00 доларів США. 16 січня 2012 року було укладено договір №4 про зміну умов договору не відновлювальної кредитної лінії №64 від 16.10.2007 року, згідно якого сторони дійшли згоди про зміну валюти кредиту за договором та перевести суму кредиту у розмірі 72836,56 доларів США на гривню за курсом 8,07 грн. за долар США, яка станом на дату укладення цього договору про внесення змін становить 587791,04 гривень. Згідно договору №5 про зміну умов договору невідновлювальної кредитної лінії №64 від 16.10.2007 року, що був укладений 22.04.2014 року, зазначено, що на дату укладення договору заборгованість за кредитним договором становить 343620 грн. 19 коп. Сторони домовились встановити процентну ставку за користування кредитом у розмірі: починаючи з 22.04.2014 року по 21.04.2015 року включно процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 14% річних; починаючи з 22.04.2014 року, або у разі виникнення простроченої заборгованості, починаючи з наступного місяця за місяцем, в якому виникла прострочена заборгованість процентна ставка встановлюється в розмірі 16% річних. При цьому сторони домовились про втсановлення кінцевого терміну повернення заборгованості за кредитом не пізніше 25.12.2016 року. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 14.10.2016 року було стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з [PERSON] 270954 грн. 05 коп. Також відповідно до постанови Чернівецького апеляційного суду від 06.11.2018 року з [PERSON] стягнуто 42530 грн. 53 коп. інфляційних втрат. Вказані рішення суду набрали чинності, проте відповідач жодне із них не виконав та продовжує порушувати умови договорів. Зазначив, що умовами кредитного договору передбачено сплату відсотків окремо за правомірне користування кредитними коштами, та окремо за неправомірне понад встановлені договором строки користування кредитними коштами в порядку ч.2 ст.625 ЦПК України. Тому, якщо рішенням Третейського суду від 14.01.2016 року стягнуто всю заборгованість за кредитним договором достроково, то в кредитора виникло право нараховувати відсотки за неправомірне користування кредитом в іншому (збільшеному) розмірі, адже після отримання вимоги про дострокове погашення заборгованості або винесення рішення суду про стягнення такої заборгованості достроково, вся заборгованість за кредитним договором вважається простроченою, оскільки такими діями кредитор змінив строк кредитування. Таким чином, в результаті невиконання рішення судів та умов договору у відповідача за останні три роки виникла заборгованість розрахована на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та п.1.1.1 кредитного договору (в редакції договору №5 про зміну договору №64 від 16.10.2007 року, що був укладений 22.04.2014 року), яка станом на 15.01.2021 року складає 189191 грн. 93 коп., а саме: -За невиконання грошового зобов`язання, визначеного постановою Чернівецького апеляційного суду від 06.11.2018 року: 2800 грн. 02 коп. сума заборгованості з ставкою 3% річних; 5869 грн. 18 коп. сума заборгованості за інфляційними втратами. -За невиконання грошового зобов`язання, визначеного рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14.01.2016 року: 119802 грн. 89 коп. сума заборгованості за ставкою 16% річних, нарахована на тіло кредиту на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та Договору №5 від 22.04.2014 року про зміну умов договору не відновлювальної кредитної лінії №64 від 16.10.2007 року; 1922 грн. 82 коп. сума заборгованості за ставкою 3% нарахована на заборгованість відмінну від тіла кредиту; 58797 грн. 02 коп. сума заборгованості за інфляційними втратами. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 189191 грн. 93 коп. та понесені судові витрати. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130,131 ЦПК України, а також шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків. 16 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку та [PERSON] укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №64, згідно якого позичальник отримав від позивача грошові кошти в сумі 78000,00 доларів США (а.с.8-11). 16 січня 2012 року було укладено договір №4 про зміну умов договору не відновлювальної кредитної лінії №64 від 16.10.2007 року, згідно якого сторони дійшли згоди зміни валюти кредиту за договором та перевести суму кредиту у розмірі 72836,56 дол. США в гривню за курсом 8,07 грн. за долар США, яка станом на дату укладення цього договору про внесення змін становить 587791,04 гривень (а.с.12). Погашення заборгованості за кредитом здійснюватиметься згідно з графіком, зазначеним у додатку 1 до цього договору та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 25.12.2014 року. Починаючи з 16.01.2012 року по 16.01.2014 року включно процентна ставка за Договором встановлюється у розмірі 14 % річних. Починаючи з 17.01.2014 року по 25.12.2014 року включно процентна ставка за Договором встановлюється в розмірі 16 % річних. 22.04.2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір №5 про зміну умов договору невідновлювальної кредитної лінії №64 від 16.10.2007 року. Відповідно до умов вказаного договору, на дату укладення договору заборгованість за кредитним договором становить 343620 грн. 19 коп. Сторони домовились встановити процентну ставку за користування кредитом у розмірі: починаючи з 22.04.2014 року по 21.04.2015 року включно процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 14% річних; починаючи з 22.04.2014 року, або у разі виникнення простроченої заборгованості, починаючи з наступного місяця за місяцем, в якому виникла прострочена заборгованість процентна ставка встановлюється в розмірі 16% річних. За умовами п.1.1.2 Договору повернення кредиту буде здійснюватись щомісячно рівними частинами до 20 числа, відповідно до графіку, що міститься у додатку 1 до цього договору та з кінцевим терміном повернення не пізніше 25.12.2016 року (а.с.20-21). На підставі ч.1\~ст.1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 207\~Цивільного Кодексу\~України визначено,\~що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом положень\~статей 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Судом також встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 січня 2016 року за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення грошових засобів стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по кредиту у сумі 270954 грн. 05 коп. Окрім того, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.07.2018 року, частково скасованим постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 06.11.2018 року, стягнуто з [PERSON] на користь банку - 42530 грн. 53 коп. інфляційних витрат у зв`язку з невиконанням рішення третейського суду (а.с.23-26). У подальшому,\~ухвалою суду\~від 05.10.2020\~року заяву\~Акціонерного товариства\~«Альфа банк»\~про заміну\~сторони виконавчого провадження було задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа Банк» у зв`язку з переходом до Акціонерного товариства «Альфа банк» прав кредитора у виконавчому листі №727/8070/17 з виконання рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.07.2018 року (а.с.32-34). Частина третя\~статті 3 ЦПК України\~передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга\~статті 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга\~статті 80 ЦПК України). Стаття 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). У якості підстави звернення до суду позивач посилався на те, що зазначені рішення судів відповідачем виконані не було, у зв`язку з чим у нього виникло право на стягнення з нього відсотків та інфляційних витрат. Факт невиконання рішень судів [PERSON] будь-якими доказами спростований не був. Розглядаючи заявлені позовні вимоги , суд враховує таке: Так, за змістом\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами\~ЦК України. За правилом\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з\~пунктами 3\~та\~4 частини першої статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з\~частиною першою статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Як вбачається з досліджених судом умов кредитного зобов`язання, кінцевий строк його виконання сплив 25.12.2016 року. Із змісту досліджених судом розрахунків вимог банку у зв`язку з невиконанням рішень судів видно, що позивачем було нараховано заборгованість за період з 06.11.2018 року по 01.01.2021 року, тобто після погодженого сторонами кінцевого строку погашення кредиту. При цьому, за невиконання грошового зобов`язання, визначеного постановою Чернівецького апеляційного суду від 06.11.2018 року, позивачем було нараховано : 2800 грн. 02 коп. сума заборгованості з ставкою 3% річних; 5869 грн. 18 коп. сума заборгованості за інфляційними втратами (а.с.35-36). Згідно з\~частиною першою статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На підставі ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5\~ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). З огляду на зазначене, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). З огляду на зазначене позовні вимоги АТ «Альфа банк» про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних у зв`язку з невиконанням зобов`язання, визначеного постановою Чернівецького\~апеляційного суду\~від 06.11.2018\~року підлягають\~задоволенню в\~повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за невиконання грошового зобов`язання, визначеного рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14.01.2016 року: 119802 грн. 89 коп. сума заборгованості за ставкою 16% річних, нарахована на тіло кредиту на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та Договору №5 від 22.04.2014 року про зміну умов договору не відновлювальної кредитної лінії №64 від 16.10.2007 року; 1922 грн. 82 коп. сума заборгованості за ставкою 3% нарахована на заборгованість відмінну від тіла кредиту; 58797 грн. 02 коп. сума заборгованості за інфляційними втратами, суд зазначає таке: Так, за змістом частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойку (штраф, пеню) припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, позовні вимоги банку про стягнення відсотків у розмірі 16% річних за період з 06.11.2018\~року по\~01.01.2021\~року у\~розмірі 119802\~грн.\~89\~коп.,\~тобто після\~ спливу кінцевого строку кредитування ( 25.12.2016 року) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та задоволенню не підлягають. Наведена позиція узгоджується з оцінкою застосування наведених норм права Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial