Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, де є третя особа, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з травня 2012 року по листопад 2015 року та є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем, яка займається його утриманням та вихованням. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми правами та обов'язками, таким чином позивач вважає, що відповідач підлягає позбавленню батьківських прав щодо малолітнього сина. Також позивач просить стягнути аліменти на утримання сина в розмірі ? частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.08.2017 року. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву де просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення /а.с.83/. Відповідач до суду не з'явився, відзив на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглянути справу в його відсутність, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою представника позивача ухвалити у справі заочне рішення. Представник третьої особи, надала заяву, про розгляд справи у відсутність відповідача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з травня 2012 року по листопад 2015 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2015 шлюб між сторонами розірвано /а.с. 12-13/. У зв'язку з розірванням шлюбу прізвище позивача з «[PERSON]» було змінено на дошлюбне «[PERSON]» /а.с.15/. [INFO] року у сторін народився син [PERSON] /а.с. 16/. На даний час син сторін проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS]. Згідно висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 101-9952/03 від 06.11.2018 року, про можливість позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав /а.с. 85-86/. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні встановлено, що позивач будучи матір'ю сина виконує всі обов'язки пов'язані з розвитком і вихованням дитини, має достатній рівень житлових умов для повноцінного виховання і розвитку дитини, в свою чергу відповідач не бажає виховувати та утримувати сина. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 ППВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи характер поведінки відповідача, його відношення до виконання своїх батьківських обов'язків, а також те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, усунувся від його матеріального забезпечення, суд вважає, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав. Згідно ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки позбавлення батьківських прав не звільняє від обов'язку по сплаті аліментів, а також враховуючи стан здоров'я дитини, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову, а саме з 23 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 191Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Оскільки позивачем не надано суду докази, того що вона намагалась у досудовому порядку одержати від відповідача аліменти на утримання їх спільного сина починаючи з 02 серпня 2017 року, тому в частині стягнення аліментів за період з 02.08.2017 року по 22.07.2018 року суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп., а також на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн 80 коп.

Outcome: partial