Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача Державної казначейської служби України, треті особи Головне управління Національної поліції в Житомирській області, Прокуратура Житомирської області про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200000 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що 30.11.2016 р. старшим слідчим слідчого управління ГУ НП в Житомирській області [PERSON] в рамках кримінального провадження № 12016060000000140 після проведення обшуку належного позивачу на праві власності автомобіля "Фольксваген Бітлс" д.н.з. [NUMBER], в це же день, згідно даного протоколу останній був вилучений та відправлений на зберігання до Коростишівського РВ ГУНП в Житомирській області , де знаходиться і по даний час. Ухвалою слідчого судді Корольовського райсуду м. Житомир від 02.12.2016 р. на даний автомобіль був накладений арешт у вигляді заборони будь-яким чином ним розпоряджатись. Слідчим суддею було застосовано найменш обтяжливий спосіб арешту автомобіля, що належить позивачу, а саме - заборонив розпоряджатись, тобто відчужувати ( продавати, дарувати, тощо). Дана ухвала слідчого судді не містила у собі заборони користуватись позивачу цим автомобілем та зберігати його. У звязку з тим, що вказаний автомобіль не був негайно переданий позивачу, 09.06.2017 р. позивач звернулась із заявою до старшого слідчої групи СУ ГУНП в Житомирській області [PERSON] про негайну передачу автомобіля на відповідальне зберігання, однак ігноруючи вимоги чинного законодавства та ухвалу слідчого судді від 02.12.2016 р. слідчий своїм листом від 21.06.2017 р. № 863-м/24-2017 р. відмовив у задоволенні даної заяви. Ухвалою слідчого судді від 01.09.2017 р. Корольовського райсуду м. Житомир розяснено зміст ухвали від 02.12.2016 р. таким чином, що позивачу заборонено лише здійснювати його відчуження будь-яким способом. У звязку з цим автомобіль підлягає негайному поверненню позивачу на відповідальне зберігання та можливістю ним користуватись до прийняття судом кінцевого рішення у кримінальному провадженні відносно позивача. Після цього позивач вдруге звернулась до слідчого із заявою про негайне повернення автомобіля на відповідальне зберігання, однак слідчий ухвалу слідчого судді від 01.09.2017 р. не виконав, автомобіль не повернув. Таким чином, внаслідок незаконних процесуальних дій органу досудового слідства, позивач протягом 1 року 3 місяців позбавлена можливості вільно володіти та користуватись своїм автомобілем, маючи третю групу інвалідності та проблеми з опорно-руховим апаратом. Незаконність процесуальних дій слідчого щодо відмови у передачі позивачу автомобіля на зберігання та можливість ним користуватись встановлена ухвалою слідчого судді, який зобовязав орган досудового слідства негайно повернути автомобіль позивачу. В звязку з чим позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 05.03.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17.05.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] казначейська служба в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином, про що мається підтвердження в матеріалах справи, причина неявки представника до суду невідома, відзив не надходив, а тому суд проводить розгляд справи в відсутність представника відповідача на підставі наявних у справі матеріалів. В судове засідання третя особа - головне управління національної поліції в Житомирській області свого представника не направили , в матеріалах справи мається відзив відносно позовних вимог, відповідно до якого просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування вказали, що позивачем не реалізовано своє право на подання будь-яких скарг щодо оскарження дій/бездіяльності повязаних з перебігом кримінального провадження № 12016060000000140 з врахуванням вимог ст. 303 КПК України. Відсутній безпосередній причинний звязок між нібито неправомірними діями органу досудового розслідування та спричиненням моральної шкоди позивачу. В судовому засідання представник третьої особи - прокуратури Житомирської області - [PERSON] позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити. З письмового відзиву та пояснень в судовому засіданні слідує, що в провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебували матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12016060000000140 від 29.10.2017 р. за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. У ході досудового слідства вжито низку заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі накладення арешту на майно підозрюваної [PERSON] У відповідності до ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомир від 02.12.2016 р. накладено арешт на майно [PERSON] та заборонено будь-яким чином розпоряджатись в тому числі і автомобілем моделі Volkswagen Beetle ( д.н.з. [NUMBER]) з ключами до нього . 31.01.2017 р. за результатами досудового розслідування направлено до Коростишівського районного суду обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні для розгляду по суті. Питання повернення авбомобіля або незаконні дії слідчого прокурора щодо арешту не були предметом розгляду підготовчого засідання. Ухвала слідчого судді від 01.09.2017 р. є незаконною. Питання про повернення арештованого майна після скерування обвинувального акта до суду перебуває поза межами компетенції слідчого, прокурора та підлягає вирішенню у ході судового розгляду. В матеріалах справи відсутні будь-які судові рішення , яким підтверджено незаконність дій (бездіяльність) органу досудового розслідування з приводу неповернення вилученого майна позивача, як обовязкової умови для застосування приписів ст. 23,1176 ЦК України. Суд, вислухавши сторони, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що 30\~листопада 2016\~р.\~ старшим\~слідчим слідчого\~управління ГУ\~НП в\~Житомирській області\~ [PERSON]\~в рамках\~кримінального провадження\~№ 12016060000000140\~ було\~проведено обшук\~належного позивачу\~ на\~праві власності\~ автомобіля\~[NUMBER], в це же день, згідно даного протоколу останній був вилучений та відправлений на зберігання до Коростишівського РВ ГУНП в Житомирській області, де знаходиться і по даний час. Вказана обставина сторонами не заперечується. ( а.с.6-10). Ухвалою слідчого судді Корольовського райсуду м. Житомир від 02.12.2016 р. на даний автомобіль з ключами до нього був накладений арешт у вигляді заборони будь-яким чином ним розпоряджатись. 07.06.2017 р. позивач звернулась до старшого слідчої групи СУ ГУ НП в Житомирській області [PERSON] із заявою про передачу даного автомобіля на відповідальне зберігання позивачу. Однак листом за № 863-м/24-2017 від 21.06.2017 р. слідчим відмовлено у задоволенні заяви ( а.с. 24-26). 28.08.2017 р. позивач звернулась із заявою до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомир про розяснення ухвали від 02.12.2016р. та просила розяснити чи підлягає автомобіль обовязковому зберіганню в органу досудового розслідування до прийняття судом кінцевого рішення у кримінальному провадженні відносно позивача, чи підлягає він поверненню їй на відповідальне зберігання з можливістю ним користуватись. Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомир від 01.09.2017 р. заяву [PERSON] задоволено. Розяснено ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомир від 02.12.2016 р. таким чином, що нею заборонено [PERSON] розпоряджатись автомобілем « Фольксваген Бітлс» , д.н.з. [NUMBER], тобто заборонено здійснювати його відчуження будь- яким способом ( продати, подарувати будь-кому, тощо). При цьому даний автомобіль підлягає негайному поверненню [PERSON] на відповідальне зберігання та можливістю нею ним користуватись до прийняття судом кінцевого рішення у кримінальному провадженні відносно останньої. Вказана ухвала є чинною, сторонами не оскаржена. Позивач 14.09.2017 р. вдруге звернулась до слідчого Сьомко В.Т. із заявою про виконання вищевказаної ухвали та повернення автомобіля, що належить їй на праві власності на відповідальне зберігання. Однак, листом № 11832/24-2017 від 15.09.2017 р. в задоволенні даної заяви слідчим було відмовлено. [PERSON] неодноразово зверталась із заявами до прокуратури Житомирської області щодо порушення кримінальної справи за ст. 382 КК України ( за умисне невиконання судових рішень ) відносно слідчого Сьомко В.Т., однак у задоволенні даних заяв позивачу було відмовлено. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. За ст. 2 вищевказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, передбачені нормами статей\~1166,\~1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах. Суд приймає до уваги та вважає, що права позивача щодо відмови у передачі їй автомобіля на відповідальне зберігання та можливість ним користуватись порушені і підставою для відшкодування шкоди є ухвала слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомир від 01.09.2017 р. \~відповідно до якої розяснено, що позивачу заборонено здійснювати відчуження автомобіля. Даний автомобіль підлягав негайному поверненню [PERSON]Ю на відповідальне зберігання та можливістю ним користуватись до прийняття судом кінцевого рішення у кримінальному провадженні. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій слідчого СУ ГУНП в Житомирській області [PERSON], суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування завданої позивачу такими діями моральної шкоди. Щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодування суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 200000 гривен завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Так, позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм, проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності зміни в житті, тощо) до суду не надано, а тому

Outcome: partial