Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

КП «Теплотранссервіс» 28.10.2011 року звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за використану теплову енергію. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 липня 2015 року до участі в справі було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» як правонаступника первісного позивача, а також нового кредитора у зобов»язанні щодо оплати [PERSON] заборгованості за використану теплову енергію замість КП РМР «Теплотранссервіс». В судовому засіданні представник позивача, уточнивши свої позовні вимоги, зазначила наступне. У відповідності до статуту ТзОВ «РІВНЕТЕПЛОЕНЕРГО» (надалі Товариство), є окремою юридичною особою з моменту його державної реєстрації, має самостійний баланс, від власного імені виступає позивачем та відповідачем в судових органах, користується печаткою, штампами, фірмовими бланками та товарними знаками (знаками обслуговування). 25 листопада 2013 року між ТОВ «Рівнетеплоенерго» та Рівненською міською радою було укладено договір оренди об'єкта централізованого теплопостачання - цілісного майнового комплексу комунального підприємства «Теплотранссервіс» Рівненської міської ради. Вказаний договір укладений у відповідності до вимог Закону України «Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності» від 21.10.2010р. №2624-VI. Згідно ч.3 ст.22 Закону України Про теплопостачання у разі якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним). Отже, з вищезазначеного випливає, що ТОВ Рівнетеплоенерго після отримання в оренду цілісного майнового комплексу є правонаступником КП РМР Теплотранссервіс тільки в частині боргових зобов'язань з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно, а в інших випадках Товариство не являється правонаступником, а отже і не несе відповідальності за будь-які дії чи бездіяльність КП РМР «Теплотранссервіс». Вважає, що судом не можуть братись до уваги посилання Відповідача на ті обставини, що тепловою енергією вона користується лише з жовтня 2011 року, а гарячою водою взагалі не користувалась, оскільки ці обставини не підтверджені жодними доказами, які б свідчили про факт припинення чи призупинення отримання нею послуг з опалення та гарячого водопостачання, а саме це могли б бути дозвіл на відключення, акт про неотримання послуг, технічні умови тощо. Зазначає, що [PERSON] про оформлення вищезгаданих документів не зверталась ні в КП РМР «Теплотранссервіс», ні в ТОВ «Рівнетеплоенерго», а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказує, що посилання Відповідача на те, що між нею та Позивачем відсутній договір про надання послуг з теплопостачання, не може звільняти її від оплати наданих послуг. Оскільки Відповідачка не відмовлялася від послуг, а отримувала їх, а тому зобовязана оплатити за надані послуги тепло-гарячого постачання. Також вказала, що Рівненським міським судом було прийнято заочне рішення від 20 березня 2009 року про стягнення заборгованості з [PERSON] ([ADDRESS]) з 01.11.2005 по 31.11.2008 року включно. Даним рішенням було стягнуто на користь КП «Теплотранссервіс» заборгованість в сумі 6382,74 грн. за вищезазначений період ( а.с. 198). Даним рішенням було встановлено, що відповідач є спочивачем послуг з тепло та гарячого постачання та отримує дані послуги від КП «Теплотранссервіс», а тому, зобовязана своєчасно вносити плату за отримані послуги. А тому відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відомості про скасування та оскарження Відповідачем заочного рішення від 20 березня 2009 року в ТОВ «Рівнетеплоенерго» відсутні. Зазначає, що при зверненні з позовом до суду позовна давність пропущена не була. З огляду на вищезазначене, ТОВ «Рівнетеплоенерго» вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення та просить суд задоволити позовні вимоги в повному обсязі за період з 01.12.2008 по 01.04.2013 р. на загальну суму 15\~195,30 грн. та стягнути з відповідача судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В судовому засіданні відповідач позов визнала частково та пояснила, що вона дійсно є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу \~від 10 серпня 1996 року. За період позовних вимог квартира знаходилась в стадії незавершеного будівництва, в ній ніхто не проживав та послугами , які надає КП «Теплотранссервіс» не користувався. Крани в квартирі в той період взагалі були відсутні, а батареї були нею встановлені в 2011 році. Просить стягнути з неї на користь позивача заборгованість по послугам з теплопостачання за період з жовтня 2011 року в розмірі 6\~ 372,52 грн. В задоволенні вимог про стягнення з неї вартості послуг по гарячому водопостачанню (підігрів води) відмовити, оскільки сантехніка у неї в квартирі в той період, за який провели нарахування, взагалі не була встановлена, що підтверджується відповідним актом РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» від 09.04.2009 року. Окрім того, зазначила, що договір між нею та КП «Теплотранссервіс» взагалі не укладався і тому правовідносин у неї з відповідачем у вигляді будь-яких зобов»язань не існує. Також просить застосувати позовну давність в три роки з моменту подання представником позивача клопотання про уточнення позовних вимог, тобто з 22 жовтня 2013 року. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши докази надані сторонами та оцінивши їх, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено , що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу \~від 10 серпня 1996 року. Відповідно до ч.4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Таким чином, ТОВ «Рівнетеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності, на підставі Закону і здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання \~житлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником \~\~\~якого є [PERSON], \~особовий рахунок № 59076. Тарифи, які використовує ТОВ «Рівнетеплоенерго» при розрахунках за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, розроблені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 та затверджені постановою комісії НКРЕП №1171 від 31.03.2015. Всі нарахування за надані послуги централізованого опалення по особовому рахунку [PERSON] за період з 01.12.2008 по 01.04.2013 здійснювались згідно діючих норм та тарифів. Щодо заперечення відповідача, що такі послуги йому не надаються про що нібито свідчить відсутність укладеного відповідного договору на такі послуги, то варто зазначити, що відповідно до п.3 ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а також згідно до вимог ст.24 Закону України „Про теплопостачання до основних обовязків споживача теплової енергії відноситься своєчасне укладення договору з теплопостачаючою організацією на постачання теплової енергії, а згідно ст.25 цього ж Закону, теплопостачальна організація має право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами. Частина 7 ст.26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (із змінами внесеними Законом України №1198-VII від 10 квітня 2014 року, що набрали чинності 26.04.2014 року) вказує на те, що договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що укладається виконавцем послуги із споживачем - фізичною особою, є договором приєднання. Відповідно до вимог ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, та який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, без надання можливості запропонувати власні умови договору. ТОВ Рівнетеплоенерго неодноразово повідомляло відповідача в квитанціях-повідомленнях про необхідність його укладення. Проте, повідомлення про обовязковість укладення договору, відповідачем були проігноровані. Такий договір було укладено лише 20.11.2014 року. Крім вищезазначеного, слід зазначити, що між постачальником теплової енергії -ТОВ «Рівнетеплоенерго» та [PERSON] існують правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються ЗУ «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630. За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично використану теплову енергію. В даному випадку, відповідачем не надано жодного належного документу, який би свідчив про факт припинення чи призупинення отримання нею послуг з централізованого опалення, які надає ТОВ «Рівнетеплоенерго», а саме це могли би бути дозвіл на відключення, акт від Товариства про неотримання послуг, технічні умови тощо. Згідно ст.67 ЖК України, розмір щомісячної плати за надані послуги встановлюється за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов»язаний \~оплачувати \~\~\~житлово-комунальні \~\~\~послуги \~\~\~у \~\~строки, встановлені договором або законом. До ТОВ «Рівнетеплоенерго» [PERSON] звернулась із заявою про здійснення обстеження квартири [ADDRESS] по питанню надання послуги гарячого водопостачання 12.01.2014 року. На що Товариством було надано відповідь на заяву (а.с.138). Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки передбачені договором або законом. Відповідно до п.18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Тобто, відсутність договору між сторонами - споживачем послуг з теплопостачання та їх виконавцем не є підставою для звільнення від заборгованості з оплати таких послуг, оскільки згідно із ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обовязки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Твердження відповідача про те, що нарахування за отримані послуги з опалення та гарячого водопостачання за період з 01.12.2008 по 31.01.2011 перебувають за межами строку позовної давності в даному позовному провадженні є помилковими. Адже, як вбачається із матеріалів справи, позовну заяву про стягнення заборгованості за використану теплову енергію було подано 28.10.2011 року, тобто в межах передбаченого законом трирічного строку позовної давності. 21.10.2013 року представником КП РМР «Теплотранссервіс» було подано клопотання про уточнення позовних вимог, яким просив стягнути з Відповідача 15\~195,30 грн. що є заборгованість останнього за період з 01.12.2008 року по 01.04.2013 року. В судовому засіданні [PERSON] було заявлено клопотання про витребування інформації від ТОВ «Рівнетеплоенерго», а саме оригінали журналів вхідної і вихідної кореспонденції по КП РМР «Теплотранссервіс» що охоплює період з квітня 2009 по червень 2009 року для огляду їх в судовому засіданні на підтвердження надходження від неї в квітні 2009 року до КП РМР «Теплотранссервіс» заяви про ненадання їй послуги з теплопостачання та прохання про направлення представника КП РМР «Теплотранссервіс» для обстеження приміщення та складання відповідного акту і списання боргів, що мало місце в квітні 2009 року. На виконання Ухвали суду від 09.02.2016 року ТОВ «Рівнетеплоенерго» надано в судове засідання для огляду журнал реєстрації звернень громадян до КП РМР «Теплотранссервіс» за 2009 рік, а саме що стосується звернень з квітня 2009 по червень 2009 року [PERSON] (проживаючої [INFO], кв.№65 ). Згідно журналу реєстрації звернень громадян інформація по зверненнях [PERSON] за вищевказаний період по вищезазначених питаннях до КП РМР «Теплотранссервіс» в журналі реєстрації відсутня.Отже, твердження Відповідача про те, що вона зверталась до КП РМР «Теплотранссервіс» не підтверджується належними доказами. Таким чином, [PERSON], як споживач теплової енергії, зобов»язана щомісячно вносити плату за послуги з централізованого опалення в квартиру [ADDRESS]. Однак, за період з 01.12.2008 року по 31.03.2013 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за надання послуги з централізованого опалення в розмірі 13\~796,09 гривень, що підтверджено довідкою про стан \~особового рахунку [PERSON] \~№ 059076. ( а.с. 199-200). Суд не бере до уваги посилання відповідача на ті обставини, що послугою з централізованого опалення вона користується лише з жовтня 2011 року, оскільки ця обставина не підтверджена жодними доказами, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Щодо посилання відповідача на те, що між нею та позивачем відсутній договір про надання послуг з теплопостачання, то ця обставина не може звільняти її від оплати наданих послуг. Оскільки відповідач не відмовлялася від послуг позивача з центрального опалення, а отримувала їх, вона зобов»язана була оплачувати надані послуги, а тому позовні вимоги в частині стягнення з неї заборгованості за надання послуг з центрального опалення в розмірі 13\~796,09 гривень підлягають до задоволення. Що стосується надання відповідачу послуги з підігріву води в період з 01.12.2008 року по 31.03.2013 року, за яку позивач просить стягнути заборгованість в сумі 1399,21 грн., то в стягненні з відповідача цієї заборгованості слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що до жовтня 2011 року в квартирі відповідача були відсутні такі комунальні послуги як світло, а до 22.10.2014 року в квартирі відповідача були відсутні комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, що унеможливлює користування як холодною так і гарячою водою та їх водовідведення, що підтверджується актом обстеження представником РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» від 09.04.2009 року, листом РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» від 25.06.2009 року за № 1392-м/01-11 (а.с.61,71). З приводу встановлення факту відсутності в квартирі сантехніки для отримання гарячого водопостачання та водовідведення і складання відповідного акту відповідач зверталася до позивача, що підтверджується належними доказами і відповіддю позивача від 17.02.2014 року за № 02-06/645/565 (а.с. 135-138). В матеріалах справи наявні: акт первинної прийомки лічильників гарячої води від 22.10.2014 року в квартирі відповідача, складений і підписаний сторонами по справі (а.с.139); виставлені рахунки за послуги водопостачання та водовідведення в квартирі відповідача за березень, листопад 2014 року з нульовими показниками (а.с. 140), а також акт прийняття-передачі виконаних робіт від 08.01.2015 року складений представником РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» і підписаний відповідачем, з якого вбачається, що станом на 06.08.2014 року - дату повірки лічильників холодної і гарячої води, і станом на 08.01.2015 року їх показники становлять «1»(а.с. 141). Оскільки судом встановлено, що відповідач не користувалась послугою з гарячого водопостачання в період з 01.12.2008 року по 31.03.2013 року, за яку позивач просить стягнути заборгованість в сумі 1399,21 грн., підстави для стягнення заборгованості за цю послугу відсутні. Щодо клопотання відповідача застосувати строк позовної давності, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду 28.10.2011 року з позовом про стягнення заборгованості з відповідача за період з 01.12.2008 року по 31.03.2013 року (враховуючи клопотання про уточнення позовних вимог від 21.10.2013 року(а.с.48), позовна давність порушена не була. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, оскільки позов підлягає до задоволення частково і позивача, на користь якого ухвалене рішення звільнено від сплати судового збору, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, що складає 137,96 грн. На користь позивача з відповідача слід стягнути 30(тридцять) гривень 00 копійок витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. \~\~ На підставі наведеного та

Outcome: partial