Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач в особі свого представника [PERSON] звернулася з позовом до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та [PERSON], треті особи: [PERSON] Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання недійсними електронні торги Системи електронних торгів арештованим майном «Сетам» Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 27.04.2015 року щодо реалізації квартири [ADDRESS], оформлені протоколом № 76853, та визнання недійсним протоколу № 76853 проведення електронних торгів від 27.04.2015 року, Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.04.2012 року Відділом примусового виконання рішень [PERSON] Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 2-5201/2011 про стягнення з позивача на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованості за кредитним договором. 24.04.2014 року державним виконавцем складено акт опису й арешту спірного майна, а саме трикімнатної квартири [ADDRESS]. ТОВ Українська експертна група» 18.09.2014 року складено звіт з незалежної оцінки майна, згідно якого вартість вказаного арештованого майна станом на 18.09.2014 року складала 2 706 979 грн. До управління державної виконавчої служби 02.02.2015 року надійшов лист заступника голови Опікунської ради Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо необхідності отримання дозволу органу опіки та піклування для здійснення продажу майна право користування яким має недієздатна особа. 27.03.2015 року державним виконавцем складено акт уцінки майна на 20 %. 27.04.2015 року ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України проведено електронні торги, за результатами яких переможцем визнано [PERSON], про що складено протокол № 76853. Позивач зазначає, що відповідно до положень ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» прилюдні торги з примусового продажу її квартири, що відбулися 27.04.2015 року є недійсними, оскільки на момент проведення цих торгів звіт про оцінку майна вже утратив чинність, так як 18.03.2015 року сплив шестимісячний строк з моменту його підписання суб'єктом оціночної діяльності. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові № 6-205цс14 від 24.12.2014 року. Крім того, оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.08.2009 року визнано недієздатною з народження [PERSON], яка є інвалідом І групи А та проживала у реалізованій квартирі з 28.10.2005 року, то згідно п. 4.5.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом МЮУ № 512/5 від 02.04.2012 року [PERSON] Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві повинно було отримати дозвіл органу опіки та піклування під час передачі на реалізацію арештованого майна, право користування яким має недієздатна особа (правовий статус якої прирівняний до малолітньої особи). У даному випадку дозвіл органу опіки та піклування отримано не було, тому з урахуванням зазначеного правочин, вчинений за наслідками прилюдних торгів спірної квартири, є недійсним (а.с. 3-5, т.1). У ході розгляду справи ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.07.2015 року до участі у справі було залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та [PERSON] (а.с. 58, т.1) та за клопотанням представника позивача [PERSON] ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.11.2015 року до участі у справі було залучено у якості співвідповідачів [PERSON] і Державне підприємство «СЕТАМ» (а.с. 137, 138, т. 1), ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2016 року до участі у справі було залучено у якості співвідповідача [PERSON] Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (а.с. 79, 80, т. 2). Представником позивача [PERSON] в судовому засіданні 13.11.2015 року було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно якої [PERSON] до вищевикладеного додатково просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 20.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 713 (а.с. 118-120, т.1). Заява мотивована тим, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 20.08.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], є фіктивним, так як замість реального продажу цієї квартири насправді відбулося формальне переоформлення цього житлового приміщення з метою встановити перешкоди для винесення та виконання рішення суду і повернення житла його справжньому законному власнику. Позивач зазначає, що належна їй квартира як і раніше продається, реклама продажу спірної квартири не припиняється з дня закінчення прилюдних торгів і до теперішнього часу. Тому відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України такий договір слід визнати недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги і обставини, викладені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просив позов задовольнити. Представник відповідача ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України Кузьменко М.А. у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях, пояснив, що ДП «Інформаційний центр» МЮУ є організатором електронних торгів згідно Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 16 квітня 2014 року № 656/5. На момент передання спірної квартири на реалізацію діяв Тимчасовий порядок у редакції наказу Міністерства юстиції України № 1311/5 від 08.08.2014 року, що набрав чинності 12.08.2014 року. ДП «Інформаційний центр» МЮУ є неналежним відповідачем у справі, оскільки продавцем спірного майна під час його продажу на електронних торгах згідно відомостей системи електронних торгів визначено відділ примусового виконання рішень [PERSON] Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві та саме на державну виконавчу службу покладено відповідні повноваження по внесенню інформації у систему після проведення уцінки. У ДП «Інформаційний центр» МЮУ відсутні повноваження щодо перевірки документів по оцінці майна при проведенні електронних торгів, тому у їх діях не вбачається порушення вимог чинного законодавства. Торги та оформлення протоколу за ними було проведено у відповідності до вимог зазначеного Тимчасового порядку, втручань у електронну систему зафіксовано не було. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні вимог з підстав, викладених у наданих ним письмових запереченнях на позов, пояснив, що позов є безпідставним та необґрунтованим, спірну квартиру він придбав на електронних торгах, сплативши за неї кошти у повному обсязі, при цьому отримав свідоцтво. У подальшому квартиру він продав [PERSON], про наявність справи в суді йому відомо не було, заявлені вимоги є надуманими, у спірній квартирі ніхто не жив (а.с. 205, 206, т. 1; а.с. 61, 62 т. 2). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. У письмових запереченнях та поясненнях зазначив, що під час організації та проведення електронних торгів по реалізації спірної квартири діяв Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затверджений наказом Міністерства юстиції України 16.04.2014 року № 656/5, а не Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затверджене наказом МЮУ від 27.10.1999 року N 68/5, на яке посилається Верховний Суд України, роблячи висновок у постанові №6-205цс14 від 24.12.2014 року. Норми зазначеного Тимчасового порядку державним виконавцем та організатором електронних торгів порушені не були, оскільки пунктом 1 розділу 5 Тимчасового порядку встановлено, що реалізація майна здійснюється шляхом проведення організатором електронних торгів. Передачею майна на реалізацію вважається момент внесення інформації про лот у систему. Вартість майна, переданого на реалізацію, є дійсною на період реалізації майна. Порушення вимог ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні, так як строк дії звіту з незалежної оцінки майна від 18.09.2014 року не сплив, оскільки його слід відраховувати з дати підписання звіту з незалежної оцінки майна про доопрацювання (актуалізацію) від 03.11.2014 року, що є невід'ємною частиною звіту № 13040 від 18.09.2014 року. Також чинне законодавство не передбачає необхідності отримання дозволу органу опіки та піклування у разі продажу квартири боржника з прилюдних торгів, якщо в такій квартирі проживає та зареєстрована недієздатна особа. Крім того, позивач вказує на порушення прав недієздатної доньки [PERSON], однак діє від свого імені та у своїх власних інтересах, у зв'язку із чим вбачається порушення вимог ст.ст. 3, 11 ЦПК України. На момент передачі в іпотеку третій особі ПАТ «Універсал Банк» спірної квартири, яка у подальшому була продана на прилюдних торгах, позивач та її чоловік [PERSON] не ставили питання про надання попереднього дозволу органом опіки та піклування на укладення договору іпотеки квартири, де була зареєстрована донька позивача [PERSON], яка вже була інвалідом І групи з дитинства, але яка ще не була визнана недієздатною. Такі дії позивача свідчать про намагання навмисно ухилитися від виконання обов'язку щодо погашення заборгованості за банківським кредитом. Спірна квартира не є єдиним житлом для недієздатної [PERSON], оскільки у власності позивача знаходяться ще два житлові приміщення. Також суду не надано будь яких доказів на підтвердження фіктивності договору купівлі-продажу спірної квартири від 20.08.2015 року, а відтак вимоги у цій частині теж є безпідставними. Представник відповідача ДП «Сетам» Приступа С.Є. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні вимог щодо вказаного відповідача, пояснила, що ДП «Сетам» являється неналежним відповідачем у справі, оскільки не вчинило жодних дій, які б порушували права позивача. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02.10.2015року № 1885/5 «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» та Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року № 656/5 Державне підприємство «Сетам» лише з 25 жовтня 2015 року є організатором електронних торгів та уповноважене на забезпечення здійснення заходів із створення і супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів, технологічного забезпечення та виконання інших функцій, передбачених цим Тимчасовим порядком. Спірні електронні торги проводилися ДП «Інформаційний центр» та відповідно установчих документів ДП «Сетам» не є правонаступником ДП «Інформаційний центр». Представник відповідача [PERSON] державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи даний відповідач був повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд повідомлено не було. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд справу у його відсутність, у заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 113, т.1). Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації Чорний В.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснив, що правочин щодо продажу спірного майна на прилюдних торгах вчинено без дозволу органу опіки та піклування, у результаті чого порушені інтереси недієздатної [PERSON] Представник третьої особи ПАТ «Універсал Банк» Дудник О.С. в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення аукціону, мають самостійний спосіб оскарження та не можуть бути підставою для визнання аукціону недійсним. До того ж, 03.11.2014 року було проведено актуалізацію оцінки спірної квартири, що продовжило строк дії оцінки до 03.05.2015 року, у зв'язку з чим строк оцінки реалізованого майна на дату проведення оспорюваних торгів не закінчився, як про це стверджує позивач. Крім того, позивач вже оскаржувала дії державного виконавця з приводу не отримання дозволу в органах опіки та піклування на проведення реалізації спірної квартири, при цьому ухвалою суду у задоволенні скарги було відмовлено та судом не встановлено в діях державного виконавця порушень вимог закону. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], представника відповідача ДП «СЕТАМ», представника третьої особи Органу опіки і піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, представника третьої особи ПАТ «Універсал Банк», дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.04.2012 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження (ВП № 32147972) з примусового виконання виконавчого листа № 2-5201/2011 виданого 15.02.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 4 456 661 грн. 29 коп. та судових витрат 1 950 грн. (а.с. 148, т. 2). 24.04.2014 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна: трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею - 129,8 кв.м., житловою площею - 79,0 кв.м. (а.с. 203-206, т. 2). Вказана квартира належала позивачу на праві власності згідно даних, зазначених у довідці-характеристиці Київського міського БТІ від 23.11.2007 року № 1295141 та інформаційній довідці Київського міського БТІ від 24.11.2010 року (а.с. 21, т.1; а.с. 146, т. 2). Як убачається із довідки по формі № 3 виданої ТОВ «Новобудова» від 29.04.2013 року № 6, у квартирі [ADDRESS] на час видачі довідки були зареєстровані позивач [PERSON], її чоловік [PERSON] та донька [PERSON], [INFO] (а.с. 164, т. 2). 11.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову, якою призначено [PERSON] експертом, суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання у вказаному виконавчому провадженні з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа № 2-5201/2011 виданого 15.02.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва (а.с. 234, 235, т. 2). 18.09.2014 року ТОВ «Українська експертна група» складено звіт з незалежної оцінки майна за вих. №13040, згідно висновку якого ринкова вартість арештованої квартири станом на 18.09.2014 року становила 2 706 979,00 грн. без урахування ПДВ (а.с. 238, 239, т. 2). Державним виконавцем до [PERSON] ДВС ГУЮ у м. Києві подавалася заявка на реалізацію арештованого майна від 30.12.2014 року № 3179/8 з доданими копією матеріалів виконавчого провадження та копією експертного висновку про ринкову вартість майна (а.с. 113, т. 3). Електронні торги з реалізації спірної квартири проводилися відповідачем ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України яким на адресу виконавчої служби був направлений лист від 10.03.2015 року з повідомленням про те, що 06.03.2015 року електронні торги не відбулися, додатком до якого долучено відповідний протокол № 59049 від 06.03.2015 року (а.с. 122, 123, т. 3). У зв'язку з цим 27.03.2015 року державним виконавцем складено акт уцінки майна на 20 %, згідно якого вартість спірної квартири становила 2 165 583,20 грн. (а.с. 127, т. 3). 27 квітня 2015 року організатором торгів ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України проведено повторні електронні торги арештованої квартири, за результатами яких переможцем визнано [PERSON], про що складено протокол № 76853 проведення електронних торгів ( а.с. 128, 138, 139, т. 3). Порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна регламентується Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5 та Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року № 656/5 (надалі по тексту - Тимчасовий порядок). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною 3 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Згідно п. 1 розділу ІІ Тимчасового порядку, реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію передбачено частинами 2-4 статті 58 Закону України «Про виконавче провадження». У разі коли сторона виконавчого провадження не реалізувала своє право оскарження звіту суб'єкта оціночної діяльності у передбачений законом строк, цей звіт про оцінку майна набуває чинності та є підставою для реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною у звіті (частина 5 статті 58, частина 3 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», частина 2 статті 43 Закону України «Про іпотеку»). Пунктом 1 розділу V Тимчасового порядку визначено, що реалізація майна здійснюється шляхом проведення організатором електронних торгів. Передачею майна на реалізацію вважається момент внесення інформації про лот у систему електронних торгів. Вартість майна, переданого на реалізацію, є дійсною на період реалізації майна. Разом із тим відповідно до частини 5 статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку звіт втрачає чинність і оцінка майна проводиться повторно. Як зазначено вище, оцінка спірного майна була проведена 18 вересня 2014 року, електронні торги відбулися 27 квітня 2015 року, тобто після спливу шестимісячного строку чинності звіту, який закінчився 19 березня 2015 року. У зв'язку з цим прилюдні торги були проведені з порушенням норм закону, тому заявлені вимоги у частині визнання недійсними електронних торгів та протоколу проведення електронних торгів від 27.04.2015 року підлягають задоволенню. До такого ж висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 06.04.2016 року у справі № 3-242гс16 по вирішенню спору про визнання недійсними результатів електронних торгів. Зокрема суд вказав на те, що виходячи із системного аналізу норм діючого законодавства, звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення прилюдних торгів пройшло не більше шести місяців. Після збігу цього строку обов'язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Проведення електронних торгів із реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів. Вищевказана постанова Верховного Суду України від 06.04.2016 року є аналогічною та відповідає судовій практиці прийнятій раніше. Зокрема Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 1 жовтня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-147цс14, предметом якої був спір про визнання недійсними результатів прилюдних торгів та протоколу проведення прилюдних торгів із продажу нерухомого майна, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, у якій зробив правовий висновок про те, що проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який втратив чинність, є порушенням частини п'ятої статті 58 Закону України та підставою для визнання таких торгів недійсними. Ще аналогічні правові позиції стосовно визнання прилюдних торгів з реалізації арештованого майна недійними викладені у постановах Верховного Суду України у справі № 6-42цс15 від 15.04.2015 р., у справі № 6-147цс14 від 01.10.2014 року, у справі № 6-227цс14 від 28.01.2015 року, у справі № 6-205цс14 від 24.12.2014 року, у справі № 6-116цс12 від 24.10.2012 року. Суд не може прийняти до уваги як підставу для відмови у задоволенні позову про визнання недійсними спірних електронних торгів посилання відповідачів на те, що 03.11.2014 року ТОВ «Українська експертна група» складено звіт з незалежної оцінки майна, доопрацювання (актуалізація) звіту з оцінки майна №13040 від 18.09.2014 року, що є його невід'ємною частиною, за вих. № 13040/2, відповідно висновку якого ринкова вартість арештованої квартири станом на 03.11.2014 року становила 2 626 503,00 грн. без урахування ПДВ, оскільки з таким звітом позивач, як сторона виконавчого провадження, ознайомлена не була, він не враховувався державним виконавцем при проведенні виконавчих дій з реалізації арештованого майна та до матеріалів виконавчого провадження був долучений вже після проведення електронних торгів, а саме відповідно клопотання стягувача ПАТ «Універсал Банк» від 12.01.2016 року (а.с. 247-249, т. 3). У відповідності до 4.3.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5, у разі якщо оцінку майна проводив суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, державний виконавець направляє сторонам повідомлення про оцінку майна не пізніше наступного робочого дня після отримання звіту про оцінку майна. У звіті про оцінку майна оцінювач обов'язково повинен зазначити відомості, які необхідні для публікації оголошення про реалізацію такого майна. Необхідність зазначення таких відомостей передбачається у договорі, який укладається органом ДВС із суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Строк чинності звіту про оцінку майна у виконавчому провадженні становить шість місяців з дати його складання. Судом також встановлено, що [PERSON], [INFO], є донькою позивача та проживала в спірній квартирі з 28.10.2005 року (а.с. 32, 218, 219, т. 1). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.08.2009 року [PERSON] визнано недієздатною (а.с. 33, т. 1). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.11.2009 року позивача призначено опікуном над [PERSON] (а.с. 225, т. 1). Суд вважає, що вимога позивача щодо визнання недійсними прилюдних торгів спірного майна з підстав порушення прав її недієздатної доньки не підлягає захистові, оскільки позов пред'явлений позивачем від власного імені та у власних інтересах, а не від імені та в інтересах недієздатної особи. Зі змісту позовної заяви не вбачається, що позивач звернулася до суду саме як опікун недієздатної особи, а тому позивачем не дотримано вимог ст. ст. 3, 11, 29, 39 ЦПК України. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 20.08.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борківським А.В. за реєстровим № 713, виходячи з наступного (а.с. 104-105, т. 2). Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Отже, оскільки позивач не є стороною договору купівлі-продажу квартири від 20.08.2015 року, який укладений після вчинення правочину з реалізації арештованого майна на прилюдних торгах, відтак її вимоги про визнання договору недійсним є безпідставними та задоволенню не підлягають. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-95цс13, якою визначено наступне: «За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України». Ще правові позиції з аналогічних правовідносин стосовно витребування майна шляхом пред'явлення віндикаційного позову у разі відсутності договірних відносин між власником та володільцем майна викладені у постановах Верховного Суду України у справі № 6-348цс15 від 10.06.2015 року, у справі № 6-67цс15 від 13.05.2015 р. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За викладених обставин, позов підлягає задоволенню частково. При розподілі судових витрат суд приймає до уваги положення п. 3 Тимчасового порядку, яким обов'язок щодо перевірки документів по передачі майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства покладено на посадових осіб органів державної виконавчої служби і організатором проведення електронних торгів така перевірка документів не здійснюється. Отже, судові витрати по справі відповідно положень ст. 88 ЦПК України щодо стягнення судового збору у межах задоволених вимог, а саме у розмірі 243 грн. 60 коп., слід покласти на відповідачів [PERSON] державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві та [PERSON] у розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожного.

Outcome: partial