Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 червня 2010 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від спільного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем, є інвалідом дитинства і потребує постійного лікування, санаторно-курортного оздоровлення та стороннього догляду. Вони з відповідачем припинили шлюбні відносини, про те до недавнього часу фактично проживали в одному житловому приміщенні, вони майже не спілкуються, між ними не має взаєморозуміння. Відповідач тривалий час матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Декілька днів тому відповідач змінив замки на будинку, де вони мешкали, внаслідок чого вона з дитиною вимушена проживати у сусідів. Вона самостійно власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дитину, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом щодо належного утримання доньки. Проте, всупереч вимогам закону, відповідач, ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини, матеріально дитині не допомагає, участі у її вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов`язків, які покладені на нього законом, як на батька дитини. Наразі вона вимушена позичати гроші та звертатись до небайдужих людей з метою забезпечення лікування дитини. За таких умов, вона не має можливості належним чином самостійно, без жодної участі батька, утримувати та лікувати дитину. На момент звернення до суду з цією позовною заявою, між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати дитину, оскільки дитині постійно, необхідно проходити курси лікування та реабілітації, є необхідність у санаторно-курортному лікуванні, підтримуючому медикаментозному лікуванні, масажі, медичних аналізах, роботи з педагогами та психологами, у той же час відповідач має можливість сплачувати аліменти та надавати допомогу у лікуванні дитини, він працевлаштований, інших дітей окрім [PERSON] не має. На підставі викладеного позивач звертається до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття [PERSON] ; додаткові витрати на дитину у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, починаючи з моменту звернення до суду, і до зміни стану здоров`я доньки [PERSON] , або до її повноліття; аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частина від усіх видів заробітку протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею - щомісячно та до зміни стану здоров`я доньки [PERSON] , або до її повноліття, також витрати на правничу допомогу у розмірі 700 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24 червня 2021 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з лютого 2020 року шлюбні відносини між ним і позивачем припинилися по причині неповажливого її ставлення до нього, створені нею в житловому приміщенні антисанітарного становища, що створювало неможливі умови проживання в будинку. Позивач будучи працездатною особою ніде не працює, перебуваючи цілими днями дома, веденням домашнього господарства не займалась, гарячі страви та іншу їжу для нього і доньки [PERSON] не готувала, продукти харчування він покупав на всіх членів сім`ї за кошти, які заробляв на роботах. Сама позивач з дня народження доньки [PERSON] не одного дня не працювала і не працює зараз, він з дня народження доньки, піклувався станом її здоров`я та вихованням, постійно працює заробляючи кошти на потреби сім`ї, робив різноманітні покупки на потреби дитини і дружини. В той же час, він не відмовляється від надання постійної грошової допомоги (аліментів) на утримання доньки [PERSON] , після того, як позивачка 20.05.2021 року забрала доньку [PERSON] та він почав добровільно пересилати грошові кошти на утримання доньки. Його матеріальне становище складається від заробітку, іншого доходу він не має, на теперішній час він має батьків пенсіонерів, яким він вимушений надавати матеріальну допомогу, також має доньку від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Щодо вимог позивача про стягнення з нього додаткових витрат на дитину у розмірі 1/6 від усіх видів заробітку до зміни стану доньки [PERSON] , або до її повноліття, і про стягнення з нього аліментів на утримання позивача у розмірі 1/6 від усіх видів заробітку протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікуванням нею - щомісячно та до зміни стану здоров`я доньки і, або до її повноліття, він не визнає повністю, оскільки вони є безпідставними і не обґрунтованими, оскільки позивач такими вимогами намагається всі потреби на утримання доньки інваліда (ДЦП) [PERSON] покласти на нього, відсторонившись сама від свого обов`язку матері утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач, будучи працездатною особою, ніде не працює і не приймає ніяких спроб для працевлаштування, посилаючись на те, що донька [PERSON] є інвалідом з дитинства і вона доглядає за дитиною, однак позивач зумисно не вказує, що для інвалідів з дитинства за хворобою ДЦП державними органами надається соціальна допомого до якої входить: щомісячна грошова допомога, безоплатне медичне обслуговування, лікування, ліки, масажі, реабілітаційні заходи, безкоштовне перебування в санаторіях. На теперішній час донька [PERSON] ніяких ліків для лікування ДЦП - не приймає, масажі не проводяться, сама себе обслуговує, сторонньої допомоги не потребує, навчалась в 4-му класі СЗШ № 117 м. Дніпра, класним керівником характеризується як працелюбна, контролює себе, на уроках старанна та активна, організована, добре навчається, має логічне, творче мислення, відвідує музичну школу. Донька самостійно ходить, тільки з вадами неможливості швидко ходити, бігати пов`язаного з хворобою ніг (ДЦП). Позивач зобов`язана щороку водити доньку на обстеження до КЗ «Дніпропетровської міської дитячої клінічної лікарні ДОР», однак, з червня 2016 року вона доньку на обстеження до лікарні - не водить, на його прохання та вимоги повезти [PERSON] на обстеження не реагує. Останній раз позивач використала безкоштовну путівку в санаторій для [PERSON] в 2019 році. За період перебування позивача і доньки в санаторії, він неодноразово передавав їм різні продукти, гроші. Його матеріальне становище складається із заробітку, іншого доходу він не має і не в змозі надавати матеріальну допомогу (аліменти) позивачу на її утримання, у зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з нього додаткових витрат на дитину у розмірі 1/6 від усіх видів заробітку до зміни стану доньки [PERSON] , або до її повноліття, і про стягнення з нього аліментів на утримання позивача у розмірі 1/6 від усіх видів заробітку протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікуванням нею - щомісячно та до зміни стану здоров`я доньки і, або до її повноліття. 30 червня 2021 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за клопотаннями відповідача витребувано у Правобережного управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради інформацію стосовно отримання [PERSON] соціальної допомоги на дитину. 08 липня 2021 року позивач надала до суду відповідь на відзив, де зазначила, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що «на теперішній час донька [PERSON] сама себе обслуговує, сторонньої допомоги не потребує». Це є абсолютною дезінформацією, оскільки дитина потребує постійного піклування та стороннього супроводу. Кожен день вона проводжає дитину до школи та забирає зі школи додому, у [PERSON] спостерігається уповільнена реакція, особливо якщо поряд, що не-будь рухається швидко, дорогою до школи донька може не помітити перешкоду і впасти, дитина не може самостійно переходити дорогу, дуже швидко втомлюється. [PERSON] навчається у школі у другу зміну, навчання триває з дванадцятої до шістнадцятої години п`ять днів на тиждень. Також дитина відвідує музичну школу, вона супроводжує [PERSON] на додаткові заняття та очікує на їх закінчення двічі на тиждень. Окрім того, вдома донька також потребує постійного нагляду та піклування, вона не може самостійно себе обслуговувати, не може готувати чи розігрівати на плитці їжу, не може самостійно приймати ванну. Все це у сукупності не надає їй можливості, як матері дитини, працевлаштуватись, адже більшу частину дня вона здійснює догляд за своєю дитиною. Також, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що у нього є батьки та донька від першого шлюбу, які потребують його постійної допомоги. Зазначає, що батьки відповідача отримують пенсійні виплати (батько та брат отримують підвищену пенсію, а мати пенсію за віком на загальних підставах), а старша донька відповідача є повнолітньою, після досягнення 18 річного віку до суду із позовом про стягнення аліментів не зверталась, тому [PERSON] не витрачає та її утримання жодної копійки. Сам відповідач не має вад зі здоров`ям, має можливість працевлаштуватись та отримувати гідний дохід. Що стосується того, що відповідач нібито самостійно з власної ініціативи сплачує грошові кошти на утримання [PERSON] , то цей факт також не відповідає дійсності, адже платіж у розмірі 2040 грн. є єдиним платежем, що було ним здійснено з моменту розірвання шлюбних відносин, кошти було сплачено лише після отримання позовної заяви про стягнення аліментів. Вона самостійно, власними силами, намагаюсь матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дитину, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання доньки. Всупереч таким вимогам закону, відповідач, ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини, матеріально дитині не допомагає, участі у її вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов`язків, які покладені на нього законом як на батька дитини. Тому вона звертається до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів, стягнення вже понесених, лише офіційно підтверджених витрат та з позовною вимогою про стягнення грошових коштів на додаткові витрати у подальшому до повноліття дитини або до її повного одужання. Дитині постійно, необхідно проходити курси лікування та реабілітації, є необхідність у санаторно-курортному лікуванні, підтримуючому медикаментозному лікуванні, масажі, медичних аналізах, роботи з педагогами та психологами, у зв`язку із чим позов просить задовольнити у повному обсязі. 13 серпня 2021 року відповідач надав до суду заперечення, які відповідають відзиву на позовну заяву. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, посилаючи на відзив і заперечення та просив стягнути з нього аліменти лише на утримання доньки. Заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON] , дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 04 червня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 309 (а. с. 8). Від подружнього життя сторони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 1298 (а. с. 9). Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , має захворювання з діагнозом: «Дитячий церебральний параліч, спастична диплегія зі стійкими руховими порушеннями» та перебуває на диспансерному обліку (а. с. 79), а [PERSON] , [INFO] , мати дитини, якій призначено державну соціальну допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням Серії [NUMBER] (а. с. 16) і не заперечувалось сторонами по справі. Крім того, дитина сторін: [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою № 8631 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17 вересня 2021 року, виданою відділом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а. с. 97) і на цей час знаходяться на утриманні та матеріальному забезпеченні позивача. Також, сторонами у справі не оспорюється той факт, що дочка [PERSON] проживає разом із позивачем. Згідно із листом Правобережного управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 21.07.2021 року № 10/2-124 [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Управлінні та станом на 20.07.2021 року отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю із надбавкою на догляд, яка призначена з 06.11.2012 року по 31.10.2022 року (а. с. 83-84). Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до довідки КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомого № 5» ДМР від 23 вересня 2021 року дитина [PERSON] , [INFO] , з діагнозом дитячий церебральний параліч, спастична диплегія нижніх кінцівок, потребує постійної сторонньої допомоги (а. с. 101). Відповідно до ч. ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. У цьому випадку суд виходить з того, що відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, має можливість самостійно визначати обсяг забезпечення себе роботою та відповідно отримання доходів від такої роботи, інших осіб на утриманні не має. Статтею183 СК України передбачено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183 СК України. Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Отже, з урахуванням вимог діючого законодавства, а також те, що обов`язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, відповідач хоча офіційно не працевлаштований, однак є працездатною особою, тому суд вважає, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу своїй неповнолітній дитині. Відповідач у судовому засіданні визнав свій обов`язок брати участь в утриманні дитини та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, та беручи до уваги ту обставину, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд визначає розмір аліментів на дитину у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, як просить позивач у позовній заяві, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов`язаний її матеріально утримувати. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивача у розмірі 1/6 частина від усіх видів заробітку протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею - щомісячно та до зміни стану здоров`я доньки [PERSON] , або до її повноліття, суд зазначає наступне. На підтвердження своїх заперечень відповідач надав суду копії чеків щодо переказу [PERSON] коштів на утримання дитини за період з червня по серпень 2021 року (за червень 2021 року у розмірі 2040 грн., за липень 1020 грн., і за серпень 2021 року у розмірі 1020 грн.). Позивач у судовому засіданні не заперечувала щодо надання відповідачем з червня по серпень 2021 року коштів на утримання дитини, але зазначила, що вказані платежі лише здійснені відповідачем вже після звернення з відповідною позовною заявою до суду, інших платежів відповідачем здійснено не було. Пояснення надані під час судового розгляду [PERSON] , в якості свідка не приймаються судом до уваги, оскільки будь-яких підтверджень щодо предмету спору свідком надано не було, крім того, вона є матір`ю відповідача, а тому суд розцінює її як зацікавлену особу зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, тобто у частці від доходу другого з подружжя або у твердій грошовій сумі, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. За таких обставин, право матері на отримання аліментів від батька дитини виникає у разі, якщо вона проживає з дитиною-інвалідом; дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; матір опікується нею; другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на її утримання, суд враховує проживання матері разом з дитиною - [PERSON] , якій потрібна постійна допомога під час навчання дитини та перебування її у школі, відвідування музичної шкоди, лікувальних закладів, а також те, що дитині постійно потрібно проходити реабілітаційні програми, у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості працевлаштуватися і потребує значних матеріальних витрат, яких не вистачає навіть у разі отримання соціальної допомоги на дитину та виходить з того, що відповідач за своїм станом здоров`я, будучи працездатною особою, та який також повинен дбати про свою дитину, спроможний надавати матеріальну допомогу. Інших непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено. Посилання відповідача на те, що у нього на утриманні є ще його батьки, похилого віку і донька, яка є повнолітньою, від першого шлюбу, яким він надає допомогу у лікуванні не є безумовною підставою для сплати аліментів. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на зазначене, беручи до уваги той факт, що дитина потребує постійного догляду та лікування, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, починаючи з 26 травня 2021 року і на весь час проживання та опікування дитиною - інвалідом до зміни стану здоров`я або до повноліття дитини. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне. Положеннями ст. 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.Статтею 180 СК Українивизначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Зазначена норма відносить до особливих обставин такі обставини, як розвиток здібностей дитини, її хворобу тощо. Розмір суми, що стягується з одного із батьків дитини, зобов`язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат. Крім того, вирішуючи зазначений спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У пунктах 18, 19постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування, виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їхнє попереднє фінансування, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження своїх доводів щодо стягнення додаткових витрат позивачем були надані лише медичні довідки і виписні епікризи з поставленим діагнозом дитині, наданими рекомендаціями з лікування, однак будь-яких платіжних документів, що підтверджують сплату витрат на лікування, позивачем надано не було. З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам,

Outcome: partial