Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач 10 січня 2018 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона з 24 червня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2017 року шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, дитина проживає разом з нею та знаходяться на її повному утриманні. Їйдуже важко самій утримувати сина та купувати йому усе необхідне. Відповідач у добровільному порядку не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, по іншим виконавчим листам стягнення з нього не проводяться. В обґрунтування позову також посилалася на те, що відповідач працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, працює офіційно закордоном у [PERSON], отримує значний дохід, тому вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з березня 2017 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, у звязку з тим, що вона не фактичної не матеріальної можливості прибути в судове засідання не має. Просить суд позов задовольнити (а.с. 22).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду повернулося поштове повідомлення з відміткою про вручення поштового відправлення 28 лютого 2018 року особисто [PERSON] (а.с. 21). Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд на підставі\~ст.280 ЦПК України\~розглянув справу заочно. Дослідивши матеріали справи і оцінив їх в сукупності, суд прийшов до наступних висновків.\~\~\~ Судом встановлено, що сторони з 24 червня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2017 року шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 9). На даний час сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем та знаходяться на її повному утриманні (а.с. 10). Позивачу дуже важко самій утримувати сина та купувати йому усе необхідне. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, по іншим виконавчим листам стягнення з нього не проводяться. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~- батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень\~ст. 181 СК України\~ встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 183 СК України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як зазначено у абзаці 3 п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року "Про застосування\~\~ судами\~\~ окремих норм Сімейного кодексу\~\~ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей…; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», у 2018 році встановлено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років з 1 січня 2018 року 1860 грн., з 1 липня 1559 грн., з 1 грудня 2027 грн. Виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, встановленого ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», 50% від 1860,00 грн. складає 930 грн. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 \~ст. 78 ЦПК України, \~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ч. 1, ч. 6\~ ст. 81 ЦПК України, \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~\~цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.\~\~Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд зазначає, що посилання позивача на те, що відповідач офіційно працює за кордоном та отримує значних дохід, має нерухоме майно та транспортний засіб документального підтвердження, всупереч ст. 12, 81 ЦПК України не мають Окрім того суд зазначає, що доказів на підтвердження розміру свого заробітку позивачем не надано. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть до суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Докази на підтвердження вжиття заходів позивачем щодо одержання аліментів з відповідача, матеріали справи не містять, тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів з 27 березня 2017 року суд не може покласти в основу рішення через їх безпідставність. При визначенні розміру аліментів, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, інтереси та права малолітньої дитини сторін щодо її достатнього утримання, які жодним чином не мають бути обмеженими, враховуючи встановлені обставини та зазначені вимоги закону,\~

Outcome: partial