Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду 12 квітня 2016 року з позовом, вказавши, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір № KRP0G100150818. Згідно умов вказаного договору банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 11200,00 доларів США на термін до 17.06.2027 р., а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами і строки та порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу вказаний кредит, однак [PERSON] порушив взяті на себе зобов'язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту і відсотків. Станом на 09.03.2016 року сума заборгованості за кредитним договором складає 13672,69 доларів США, а саме: -10898,67 доларів США заборгованість за кредитом; -1600,90 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -226,57 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; -286,48 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; -9,44 долари штраф (фіксована частина); -650,63 долари США штраф (процентна складова). Тому позивач просить достроково повернути суму кредиту, стягнувши з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № KRP0G100150818 від 18.06.2007 року в сумі 13672,69 доларів США, що за курсом 26,49 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.03.2016 р. складає 362189,52 грн., а також витрати по справі судовий збір у розмірі 5432,84 грн. (а.с. 2-3). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні вимог наполягав з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали з підстав, викладених в запереченнях (а.с. 46). Відповідач [PERSON] суду пояснив, що банк вказує не правильну суму. Він платив до 2013 року, з 2014 року став платити частково, повністю не платить з тих підстав, що ніде не працює. Представник відповідача [PERSON] пояснив, що договір між сторонами укладений на період до 17.06.2027р., а позивач не ставить питання про дострокове повернення кредиту. Пунктом 6 додаткової угоди від 10.10.2013р. зазначено, що терміном повернення кредиту вважається 1461 день з моменту порушення зобов'язань. Крім того, позивач не вказав, що між сторонами був укладений договір іпотеки. Вислухавши представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що 18 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № KRP0G100150818 (а.с. 11-13 копія договору). Згідно пункту 7.1. кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 18 червня 2007 року по 17 червня 2027 р. включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 11200,00 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості житлового призначення, а також у розмірі 2568,00 доларів США на сплату строкових платежів у випадку та у порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20 відсотків від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 147,03 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості, відсоткам за користування кредитом, винагороди. Пунктом 4.1. кредитного договору сторони погодили, що при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених пунктами 2.2.2., 2.2.3 даного договору банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку якщо кредит надано в іноземній валюті пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. 10 жовтня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої змінено строки повернення кредиту (до 18.06.2027 р.), відсоткову ставку (13,54% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом), щомісячний платіж (178,62 долари США) та інш. (а.с. 14 копія угоди). Відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов'язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту, відсотків, комісії. Станом на 09.03.2016 року сума заборгованості за кредитним договором складає 13672,69 доларів США, що за курсом 26,49 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.03.2016 р. складає 362189,52 грн. (а.с.4-9 розрахунок), а саме: -10898,67 доларів США (що складає еквівалент 288705,77 грн.) заборгованість за кредитом; -1600,90 доларів США (що складає еквівалент 42407,84 грн.) заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -226,57 доларів США (що складає еквівалент 6001,84 грн.) заборгованість по комісії за користування кредитом; -286,48 доларів США (що складає еквівалент 7588,86 грн.) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; -9,44 долари (що складає еквівалент 250,00 грн.) штраф (фіксована частина); -650,63 долари США (що складає еквівалент 17235,22 грн.) штраф (процентна складова). Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ визначено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). Разом з тим відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Однак дія такого порядку, визначеного Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»). Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні. Вказана обставина підтверджується Постановою судової палати у господарських справах і судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15. Таким чином суд вважає необхідним стягнути пеню в гривневому еквіваленті, що становить згідно наданого суду розрахунку 7588,86 грн. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що сума заборгованості за кредитним договором № KRP0G100150818 від 18.06.2007 року у розмірі 13386,21 доларів США та пені в сумі 7588,86 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, так як при укладанні з позивачем 18 червня 2007 року вказаного кредитного договору відповідач [PERSON] взяв на себе зобовязання по сплаті отриманого кредиту, процентів. Заперечення відповідача щодо неможливості виконання умов договору по погашенню кредитної заборгованості в звязку зі скрутним матеріальним положенням спростовується положеннями статті625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Інші заперечення відповідача та його представника суд до уваги не приймає, оскільки вони не є підставою для відмови у позові та звільнення відповідача від виконання взятих на себе зобовязань по сплаті кредитних коштів, процентів, комісії. Відповідач пояснив, що банком вказано неправильну суму боргу, однак свого розрахунку суду не надав, як і підтверджень сплати ним суми в більшому розмірі, чим зазначено в розрахунку, наданого банком, тому суд приходить до висновку про визнання відповідачем суми зазначеної позивачем заборгованості за кредитним договором № KRP0G100150818 від 18.06.2007 року. Посилання представника відповідача на пункт 6 додаткової угоди, як на передчасне звернення позивача до суду, суд вважає безпідставним. Згідно абзацу п'ятому цього пункту (а.с.14) "сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення, заборгованість за кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважається прострочено". Мова йде про строк порушення Договору, який був укладений 18.06.2007р., а не про порушення додаткової угоди, яка була укладена 10.10.2013р. А згідно розрахунку позичальник, тобто відповідач, допустив порушення умов договору вже в перші місяці після укладення договор і за період з часу укладення договору до часу звернення позивача до суду, а це понад вісім років тільки тіло кредиту сплатив лише в сумі 302 долари. Що стосується наявності між сторонами договору іпотеки, то згідно пункту 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). В даному випадку позивачем обрано такий спосіб судового захисту, як дострокове стягнення кредиту. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно пункту першого частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Ціна позову 362189,52 грн. * 1,5% = 5432,84 грн. Вказана сума, сплачена ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» при подачі позову до суду (а.с.1) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial