Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики № 2 від 28.05.2014 року та договором позики від 19.08.2015 року в сумі 141750,90 грн., посилаючись при цьому на те, що отримавши кредит в сумі 39000 грн. та в розмірі 57000 грн. відповідач належним чином покладені обовязки, згідно договору позики щодо своєчасної сплати суми заборгованості не виконує і в добровільному порядку відмовляється сплачувати виниклу заборгованість, в звязку з чим, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд даної справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Також прохала стягнути додаткової витрати понесенні за подання оголошення в газету в сумі 216,00 грн. Відповідач будучи належним чином повідомленою про день та час слухання справи, у судове засідання не зявилася, не повідомивши про причини неявки та їх поважність, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності за наявних у справі матеріалів відповідно до положень статей 224-233 ЦПК України. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядує цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. \~ \~Статтею 214 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. \~ За ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 - 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також гри проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або гаку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобовязання, як вказано у ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що з 04 лютого 2014 року по 18 вересня 2015 року в комунальному підприємстві «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради на посаді адміністратора працювала [PERSON] (а.с.24,25). 28 травня 2014 року між КПІ «Полтава-сервіс» ПМР та [PERSON] було укладено договір позики №2, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти на безпроцентній основі в розмірі 39000 грн. (а.с.26). Відповідно до п. 2.3 Договору позики №2 кінцевим терміном повернення позики є 28 лютого 2016 року, а в разі звільнення з роботи до даної дати останній робочий день [PERSON] Згідно п. 2.7 Договору позики №2 у випадку порушення своїх зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством. Грошові кошти в розмірі 39000 грн [PERSON] було отримано готівкою в касі підприємства, що підтверджується видатковим касовим ордером від 28 травня 2014 року (а.с.28). Станом на 13 листопада 2015 року залишок коштів, що підлягають поверненню за Договором позики № 2 від 28 травня 2014 року становить 12644.56 грн., що підтверджується довідкою виплат заборгованості [PERSON] У строк встановлений Договором позики № 2 від 28 травня 2014 року, день звільнення відповідача 18 вересня 2015 року зобов'язання останньою виконано не було, грошові кошти в сумі 12644.56 грн. не повернуті. В зв'язку з цим на підставі п. 2.7 Договору відповідачу було нараховано: витрати від інфляції за несвоєчасне погашення боргу - 122,65 грн.; 3% річних від простроченої суми - 58.20 грн. (а.с.31,32,33). Таким чином, станом на 13 листопада 2015 року загальний розмір заборгованості [PERSON] перед КП «Полтава-сервіс» ПМР за Договором позики № 2 від 28 травня 2015 року становить 12825,41 грн. 19 серпня 2015 року між КП «Полтава-сервіс» ПМР та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти на безпроцентній основі в розмірі 57000 грн. (а.с.27). Відповідно до п. 2.3 Договору позики від 19 серпня 2015 року кінцевим терміном повернення позики є 11 вересня 2015 року. Грошові кошти в розмірі 57000 грн. [PERSON] було отримано готівкою в касі підприємства, що підтверджується видатковим касовим ордером від 20 серпня 2015 року (а.с.29). За п. 3.1 Договору позики від 19 серпня 2015 року у випадку неповернення позики у встановлений даним Договором термін, Позичальник сплачує на користь Позикодавця штраф у розмірі 30% від неповернутої суми позики та пеню у розмірі 1,5% від неповернутої суми за кожен день прострочення платежу. У строк встановлений Договором позики від 19 серпня 2015 року зобовязання відповідачем виконано не було, грошові кошти в сумі 57000 грн. не повернуті. В звязку з цим на підставі п. 3.1 Договору відповідачу було нараховано: пеню у розмірі 1,5% від неповернутої суми за кожен день прострочення платежу - 53865 грн., штраф у розмірі 30% від неповернутої суми позики - 17100 грн.; витрати від інфляції за несвоєчасне погашення боргу - 552,90 грн.; три проценти річних від простроченої суми - 407.59 грн. (а.с.32,36,37). Разом з тим, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, та їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 21.10.2015 року по справі №6-2003цс15 . Суд вважає, що в звязку із нарахуванням штрафу за період з 12.09.2015 по 13.11.2015 за умовами договору, одночасне нарахування та стягнення щє й пені, за той самий період, (а.с.37,38) з відповідача суперечитиме закону, а тому у задоволенні вимог в цій частині слід відмовити. Таким чином, станом на 13 листопада 2015 року, загальний розмір заборгованості [PERSON] перед КП «Полтава-сервіс» ГІМР за Договором позики від 19 серпня 2015 року, що необхідно стягнути з відповідача становить 75060,49 грн.(57000,00+17100,00+552,90+407,59=75060,49) На підставі вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради є такими, що підлягають частковому задоволенню у сумі 87885,90грн (75060,49+12825,41 =87885,90). Судові витрати по сплаті судового збору та витрат, що пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог, згідно ст. 79, 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial