Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "УНІКА", третя особа Центральний офіс з обслуговування великих платників міжрегіонального головного управління ДФС України про стягнення страхового відшкодування та пені. В обґрунтування позову зазначено, що 07.12.2012 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ПрАТ НВО «Укрсовпроект» було укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №011107/4002/0000115, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль [NUMBER]. 10.08.2013 року Додатковою угодою №1 до Договору №011107/4002/0000115 внесено зміни та зазначено вигодонабувачем за договором [PERSON]. 29.08.2013 року, в зв'язку з продажем [PERSON] застрахованого автомобіля, остання стала його власником. 02.10.2013 року стався страховий випадок, а саме відбулося заволодіння транспортним засобом невстановленою особою, в зв'язку з чим позивачем було подано до ПрАТ «СК «УНІКА» заяву про отримання страхового відшкодування. Листом №755 від 07.02.2014 року страхова компанія повідомила позивачу про прийняття рішення по сплату страхового відшкодування. 20.02.2014 року між сторонами було укладено Договір про відмову страхувальника від своїх прав на застраховане майно, суму страхового відшкодування визначено в розмірі 634 010,62 грн.. 18.04.2015 року страховою компанією було виплачено [PERSON] 582 117,80 грн.. Листом від 25.05.2014 року,у відповідь на звернення з приводу неповної виплати страхового відшкодування, страховиком повідомлено, що сума страхового відшкодування складає 701 685,62 грн., проте, з вказаної суми вирахувано податок на дохід фізичної особи в розмірі 119 567,82 грн.. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, з приводу чого просить стягнути зазначену суму недоплаченого страхового відшкодування з страхової компанії. Також зазначає, що ПрАТ «СК «УНІКА» було допущено прострочення проведення страхової виплати в повному розмірі на 47 днів, та частини виплат в розмірі 119 567,82 грн. станом і на дату подання позову, на 63 дні, що є підставою для нарахування пені. Вважає, що пеня повинна нараховуватися згідно з положеннями ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме в розмірі 3% за кожен день прострочення. За таких обставин, просила суд стягнути з відповідача також і пеню в сукупному розмірі 1 215 359,9 грн.. 10.06.2015 року протокольною ухвалою суду, за клопотанням представника відповідача, що участі у справі в якості третьої особи залучено Центральний офіс з обслуговування великих платників міжрегіонального головного управління ДФС України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Зазначив, що відповідачем безпідставно зменшено розмір страхової виплати, а норми Порядку, на які останній посилається, не застосовуються в даному випадку. Наполягав, що при обрахунку штрафних санкцій за невиконання зобов'язань, застосуванню підлягають положення ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки рішення та виплата страхового відшкодування були прийняті страховиком за межами дії Договору страхування. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову категорично заперечував. Зазначив, що утримання 119 567,82 грн. з страхової виплати відбулося на виконання податкового законодавства. При вчиненні таких дій страхова компанія діяла правомірно. Стосовно послань представника позивача про ставку пені зазначив, що в даному випадку застосуванню підлягає спеціальне законодавство та положення договору. Просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа, Центральний офіс з обслуговування великих платників міжрегіонального головного управління ДФС України, свого представника в судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення недоотриманої частини страхового відшкодування підлягають задоволенню в повному обсязі, вимоги щодо стягнення пені - задоволенню частково, з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 07.12.2012 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та ПрАТ НВО «Укрсовпроект» було укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №011107/4002/0000115, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль [NUMBER]. 10.08.2013 року Додатковою угодою №1 до Договору №011107/4002/0000115 внесено зміни та зазначено вигодонабувачем за договором [PERSON]. 29.08.2013 року між ПрАТ НВО «Укрсовпроект» та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу автомобіля [NUMBER]. 02.10.2013 року з автомобілем [NUMBER] відбувся страховий випадок, а саме викрадення, в зв'язку з чим 04.10.2013 року [PERSON] подано до ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» заяву про подію, що має ознаки страхового випадку. Листом від 07.02.2014 року №755 страховиком повідомлено про [PERSON] про прийняття рішення по виплату страхового відшкодування. Як вставлено судом під час розгляду справи, сума страхового відшкодування обрахована в розмірі 701 685,62 грн., що не заперечувалося сторонами. Водночас, як вбачається з платіжного доручення №014030 від 18.04.2014 року, страхова виплата проведена в розмірі 585 205,22 грн.. Як вбачається з листа ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» №2735 від 25.04.2014 року, вказана сума являє собою суму страхового відшкодування в розмірі 701 685,62 грн., суму пені за прострочення виплати на 44 дні в розмірі 3 087,42 грн., які зменшені на 119 567,82 грн. податку на дохід фізичних осіб. Таким чином, вбачається, що відповідач не заперечує право позивача на отримання страхового відшкодування, проте, посилаючись на положення Порядку №997 від 24.12.2010 року, яким регулюється процес виплати фізичні особі страхового відшкодування, вважає, що з такої суми підлягає сплаті до бюджету податок на дохід фізичної особи. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що [PERSON] є не страховиком, а вигодонабувачем. Відповідно до п.2 Розділу І Порядку застосування підпунктів 165.1.27 та 165.1.28 пункту 165.1 статті 165 розділу IV Податкового кодексу України щодо страхових виплат, страхових відшкодувань, викупних сум та пенсійних виплат, отримуваних платником податку за договорами страхування, недержавного пенсійного забезпечення, пенсійного вкладу та довірчого управління, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №997 від 24.12.2010 року, передбачено, що дія цього Порядку поширюється, на фізичних осіб, якими отримуються суми страхових виплат, страхових відшкодувань, викупні суми або їх частини за договорами страхування, пенсійні виплати з системи недержавного пенсійного забезпечення та за договорами пенсійного вкладу, пенсійні та цільові виплати за договорами довірчого управління (далі-платник податку). Відповідно до п. 2.1 Розділу ІІ Порядку визначено, що під час страхування майна сума страхового відшкодування не може перевищувати вартість застрахованого майна, визначену за звичайними цінами на дату укладення страхового договору, збільшену на суму сплачених страхових платежів (страхових внесків, страхових премій). Як вбачається з Договору купівлі-продажу автомобіля [NUMBER], сукупна вартість автомобіля, в рахуванням ПДВ, становить 743 259,60 грн.. Згідно Договору добровільного комплексного страхування на транспорті №011107/4002/0000115, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль [NUMBER], дійсна вартість останнього визначена в розмірі 855 000,00 грн.. Страховий платіж становить 50 824 грн.. Таким чином, первинно обрахована сума страхового відшкодування в розмірі 701 685,62 грн. в будь-якому випадку є меншою, ніж вартість застрахованого майна, визначена за звичайними цінами на дату укладення страхового договору, збільшену на суму сплачених страхових платежів. Відповідно до п. 2.2 Розділу ІІ Порядку, у разі якщо сума страхового відшкодування перевищує вартість застрахованого майна, визначену за звичайними цінами на дату укладення договору страхування, збільшену на суму сплачених страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), податковий агент від суми такого перевищення утримує та сплачує (перераховує) до бюджету податок за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 розділу IV Кодексу. Разом з тим, судом встановлено, що сума страхового відшкодування не перевищує вищезазначеної сукупної вартості, що виключає застосування до даного випадку положень п. 2.2 Розділу ІІ Порядку. Стосовно статусу [PERSON], на який посилається відповідач, суд також вважає за потрібне зазначити наступне. Відповідно до п.2 Розділу І Порядку платником податку є фізична особа, яка отримує страхове відшкодування чи страхову виплату. Розділ ІІ Порядку носить назву «Умови, за яких сума страхової виплати, страхового відшкодування або викупної суми, отримана платником податку від страховика-резидента за договором страхування, іншим, ніж довгострокове страхування життя (у тому числі страхування довічних пенсій) та недержавне пенсійне забезпечення, визначена підпунктом 165.1.27 пункту 165.1 статті 165 розділу IV Кодексу, не включається до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку». Таким чином, вбачається, що для застосування положень цього Порядку не має значення, який саме статус має [PERSON] - страхувальника чи вигодонабувача, оскільки дані положення розповсюджуються на платника податку, який, згідно вищенаведеного п. п.2 Розділу І Порядку, є тією особою, яка отримує страхове відшкодування. Враховуючи, що п. 2.2 Розділу ІІ Порядку чітко передбачено умови, за яких з страхового відшкодування відраховується податок на дохід фізичної особи, та на відносини, що склалися між сторонами, такі умови не розповсюджуються, суд вважає посилання ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» на даний нормативний акт безпідставними. За таких обставин, сума страхового відшкодування в розмірі 119 567,82 грн. недоплачена позивачу неправомірно та підлягає стягненню. Стосовно заявлених позивачем вимог щодо нарахованої пені, суд вважає за потрібне зазначити наступне. Право позивача на стягнення пені за неналежне виконання ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» своїх обов'язків закріплено чинним законодавством України. Позивач зазначає, що до правовідносин з обрахунку належних до стягнення штрафних санкцій варто застосовувати положення п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Разом з тим, варто враховувати, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» мають загальний статус відносно правовідносин з приводу страхування, а спеціальним законодавством, а саме п.3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування», передбачено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Вказана позиція також закріплена в Висновках Верховного суду України від 01.02.2013 року, складених за результатами аналізу судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів за 2009-2012 роки. Згідно п. 12.3 Договору добровільного комплексного страхування на транспорті №011107/4002/0000115, розмір пені становить 0,01% від суми несплаченого страхового відшкодування за кожен день прострочення. Посилання представника позивача на те, що страхова виплата та навіть прийняття рішення про її здійснення відбулося за межами Договору страхування не приймаються судом до уваги з огляду на наступне. В першу чергу, на момент настання страхової події, Договір №011107/4002/0000115, строк дії якого визначений до 10.12.2013 року, був чинним. Крім того, в подальшому, між сторонами укладалися договори на підставі положень Договору №011107/4002/0000115, які підписувалися позивачем, та будь-яких заперечень у зв'язку з припиненням дії договору №011107/4002/0000115 вона не заявляла. Також, свої позовні вимоги щодо стягнення недоотриманої суми страхового відшкодування позивач обґрунтовує і умовами договору №011107/4002/0000115, жодним чином не вказуючи про те, що дія останнього припинилася до прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Так, як вбачається з п. 2 Договору про відмову страхувальника від своїх прав на застраховане майно від 20.02.2014 року, укладеного між сторонами на виконання п. 10.1.7 Договору №011107/4002/0000115, будь-які майнові чи немайнові вимоги з боку страхувальника чи власника транспортного засобу до страховика після виплати страхового відшкодування будуть відсутні. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та на чому наполягала сторона позивача, повна виплата страхового відшкодування не відбулася. За таких обставин, суд не вважає, що правовідносини, які виникли з приводу неналежного виконання обов'язку по сплаті страхового відшкодування, є такими, що виникли за межами дії Договору страхування №011107/4002/0000115. Таким чином, пеня, яка підлягає стягненню з страхової компанії, повинна обраховуватися в розмірі 0,01% від суми несплаченого страхового відшкодування за кожен день прострочення. Стосовно строків прострочення та належних до стягнення сум суд зазначає наступне. Як вбачається з позову, страховою компанією було допущено прострочення виплати страхового відшкодування в повному розмірі 701 685,62 грн.. Згідно листа №2735 від 25.04.2014 року, страхова компанія визнає, що мало місце прострочення терміном в 44 дні, в зв'язку з чим страховиком нараховано та сплачено пеню в розмірі 3 087,42 грн.. Також зазначено, що рішення про сплату страхового відшкодування було прийнято 20.02.2014 року. Відповідно до п. 10.1.24 Договору №011107/4002/0000115, страхове відшкодування виплачується протягом 10-ти днів з моменту прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Таким чином, останній строк виплати страхового відшкодування припадає на 02.03.2014 року. В той же час, прострочений період з 02.03.2014 року по 18.04.2014 року складає 47 днів, а не 44, як про те зазначає відповідач. За таких обставин, на користь позивача підлягає додатково стягненню пеня за три дні прострочення виплати всієї суми страхового відшкодування, обрахована в розмірі 0,01 % від такої суми за кожен день прострочення, яка становить 210,5 грн.. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, відповідачем допущено прострочення виплати частини страхового відшкодування в розмірі 119 567,82 грн.. Час прострочення, починаючи з 18.04.2014 року та до дати винесення рішення, а саме 22.07.2015 року, становить 459 днів. За таких обставин, на користь позивача підлягає стягненню пеня за даний час, обрахована в розмірі 0,01 % від суми 119 567,82 грн. за кожен день прострочення, яка становить 5488,16 грн.. Загальна сума пені становить 5 698,66 грн.. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України, з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь держави підлягає стягненню сума судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial