Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити дії. Зазначає, що 13 квітня 1987 року на підставі ордеру №114, виданим Кременчуцьким заводом БВК на склад сім`ї 3 особи видано ордер на вселення до кімнати 411 (в подальшому впіпорядкована нумерація на квартиру [ADDRESS] . . На даний час квартира є не приватизованою та перебуває у власності територіальної громади міста Кременчука. За сімейними обставинами, з метою оформлення сина [PERSON] , 2012 року народження в дошкільний навчальний заклад, здійснив перереєстрацію місця проживання у квартирі [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Зазначає, що з часу вселення він постійно проживав і користувався вказаним житловим приміщенням як член сім`ї наймача, брав участь у витратах, пов`язаних з оплатою комунальних послуг та виконував інші зобов`язання, що випливають із договору найму житла. Звернувся до органів державною реєстрації із заявою щодо зняття з реєстрації та поновлення реєстрації за місцем фактичної реєстрації на що йому відмовлено. Відповідачем - Кременчуцькою міською радою подано відзив на позов. Просять відмовити у задоволенні позову. Вважають належним відповідачем Автозаводську районну адміністрацію виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, які здійснюють повноваження щодо реєстрації та зняття особи з реєстраційного обліку. Також посилається на вимоги ст.. 317, 319 ЦК України щодо захисту прав власності та наголошує суду щодо невизначеності у законодавстві терміну постійне місце проживання. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримують, просять задовольнити з підстав,що зазначені у позові. Представники Кременчуцької міської ради та Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради у судове засідання не прибули. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до ордеру на житлову площу №114 від 13.04.1997 року [PERSON] надано право на зайняття із сім"єю з трьох чоловік житлової площі в будинку [ADDRESS] , а саме кімнату 411. Склад сім"ї: [PERSON] (основний квартиронаймач), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син). Відповідно до рішення №934 від 21.12.2009 року виконавчого комітету Кременчуцької міської ради після впорядкування нумерації жилих приміщень у будинку [ADDRESS] отримала статус квартири та номер 19. [INFO] року [PERSON] помер. [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до акту ТОВ «Житлорембудсервіс» №325від 12.07.2018 року [PERSON] проживає незареєстрований з 01.07.2008 року в квартирі [ADDRESS] Даний факт також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Згідно наданих копій квитанцій комунальні послуги по утриманню квартири [ADDRESS] здійснює [PERSON] . У лютому 2018 року позивач вчиняв дії із зняття з реєстрації за адресою по [ADDRESS] та реєстрації за місцем проживання по [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, з метою захисту власних житлових прав [PERSON] , звернувся до суду з позовом про визнання права на користування житловим приміщенням та поновлення реєстрації. Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64 та 65 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Частиною першою статті 106 ЖК УРСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12 у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Виходячи з аналізу статей 64, 65 ЖК УРСР наймач і члени сім`ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду. За особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім`ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні. Згідно цих вимог закону судом встановлено, що [PERSON] вселений в квартиру [ADDRESS] у встановленому порядку в якості члена сім`ї наймача [PERSON] . За даними паспорта [PERSON] з 01.03.2013 року зареєстрований по [ADDRESS] Поряд з цим, суд враховує, що позивач був зазначений в ордері на вселення в квартиру та є серед членів сім`ї відповідального квартиронаймача [PERSON] на момент реєстрації, постійно проживав та вів з ним спільне господарство, з огляду на реєстрацію позивача в квартирі з 1997 року та зняття з реєстрації у 2013 році. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, як таких, що грунтуються на законі, є обгрунтованими та підтверджені належними доказами. В частині позовних вимог щодо поновлення реєстрації особи за фактичним місцем проживання суд приходить до висновку про відмову в позові, оскільки визнання права на проживання у житлі автоматично породжує право на реєстрацію місця проживання. Судові витрати розподілити згідно ст.. 142 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial