Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник прав та обов'язків ЗАТ КБ «Приватбанк») згідно наказу Мінфіну України № 519 від 21.05.2018 року змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (АТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом про стягнення кредитної заборгованості з відповідача в сумі 13350грн. 55коп. та судових витрат в розмірі 1762 грн. судового збору . Свої вимоги позивач мотивує тим, що 13.07.2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання кредиту та отримав кредит у розмірі 1000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої підписом у анкеті-заяві від 13.07.2015 року підтвердив свою згоду про те, що підписана заява разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» умовами, правилами та тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту , встановленого Банком , відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з « Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами обслуговування кредитних карт» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку додаються до позовної заяви. Відповідач в порушення умов договору несвоєчасно сплачував заборгованість по кредитному договору, тому виникла прострочена заборгованість, яка станом на 03.07.2018 року складає 13350 грн. 55грн. у тому числі по: кредиту - 1468 грн. 92 коп. відсоткам - 1831 грн. 80 коп., пені - 8937 грн. 90 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф ( фіксована частина ), - 611 грн. 93коп. ( процентна складова ). В судове засідання представник позивача не з'явився , подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Згідно довідки Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 30.08.2018 року, вих.№435, року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, судові повістки про виклик відповідача в судові засідання, які було направлено на вказану адресу та адресу, яка зазначена в позовній заяві, а саме: Костянтинівка Олександрійського району Кіровоградської області, вул.Леніна,1, повернулись з відміткою про невручення. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що 13.07.2015 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, який складався із анкети - заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт. За цим договором позивач надав відповідачу на картковий рахунок грошові кошти у вигляді кредитного ліміту, сума якого визначена в розмірі 1000 грн. Відповідност.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як вбачається із анкети-заяви від 13.07.2015 року вона містить пункт наступного змісту: «Я згоден (на), що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг». Під час укладення договору від 13.07.2015 року були дотримані вимоги як частини 1, так і частини 2 ст. 207 ЦК України, оскільки всі умови договору викладені у письмовій формі на паперових носіях, а сам договір скріплений підписами обох сторін. Отже, доведеним є факт, що 13.07.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свою згоду з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку відповідач [PERSON] підтвердив у анкеті-заяві, власноручно підписавши її. Порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами. У звязку з неналежним виконанням боржником договірних зобовязань, станом на 13.07.2018 року у останнього виникла основна заборгованість за кредитом в сумі 1468 грн. 92 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 1831 грн. 80 коп. та заборгованість за пенею в сумі 8937 грн. 90 коп. Оскільки, на день розгляду справи, з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов'язку в частині сплати заборгованості за тілом кредиту, нарахованими відсотками, та пенею за користування кредитом відповідно до положень договору, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. У разі порушення боржником зобовязання він, відповідно до ст. 549, 1050 ЦК України, зобовязаний сплатити неустойку (штраф, пеню). Разом з тим, відповідно до наданого позивачем розрахунку, останнім відповідачу було нараховано і пеню і штрафи, тому вимоги про стягнення з відповідача штрафів в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 611грн. 93 коп.( процентна складова), задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено стягнення штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобовязанням більше ніж на 30 днів в розмірі, встановленому тарифами договору. При цьому, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань щодо повернення основної суми кредиту, процентів та винагород. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено стягнення штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобовязанням більше ніж на 30 днів в розмірі, встановленому тарифами договору. За таких обставин нарахування Банком одночасно пені і штрафу здійснено з недотриманням положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те саме порушення. Тому вимога Банку про стягнення штрафу фіксованої та процентної складової, задоволенню не підлягає. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 1468 грн. 92 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 1831грн. 80 коп. та заборгованість за пенею в сумі 8937грн. 90коп. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до задоволених вимог, тобто в сумі 1615грн. 25коп. (12238,62грн. (розмір задоволених позовних вимог)/ 13350,55 грн. (розмір позовних вимог, які просив стягнути позивач) х 1762 грн.).

Outcome: partial