Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду шляхом предявлення позову до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути з нього неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 67334,78 гривень. В обґрунтування вимог посилалася на те, що з 19 жовтня 1999 року по 20 серпня 2004 знаходилася у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 15 серпня 2000 року з [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів доходу відповідача. 15 серпня 2000 року на підставі зазначеного рішення був виданий виконавчий лист, який предявлено до виконання 20 вересня 2007 року. Однак, з 01 травня 2009 року відповідач не сплачує аліменти на утримання доньки. Дитина знаходиться на утриманні позивача, яка несе значні матеріальні витрати на її харчування, здоровя та розвиток природних здібностей, створюючи всі необхідні умови для фізичного, духовного розвитку дитини, нормального життя та навчання. Разом з тим, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не проявляє заінтересованості в подальшій її долі, не цікавиться навчанням та успіхами, тобто не виконує свої батьківських обовязки щодо утримання та виховання дитини, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. В результаті несплати відповідачем аліментів за виконавчим листом, за останнім виникла заборгованість по аліментам, яка станом на 01 листопада 2017 року склала 67334,78 гривень. Враховуючи вимоги ст. 196 СК України та з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 16 березня 2016 року №6-300цс16, позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка за її підрахунком становить 87835,55 гривень, а оскільки зазначена сума перевищує загальну суму заборгованості по аліментам, позивач вважає можливим зменшити її до суми заборгованості по аліментам у розмірі 67334,78 гривень. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 січня 2018 року провадження у справі відкрито. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2018 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів на утримання неповнолітньої дитини закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, а у разі неявки відповідача ухвалити рішення в порядку заочного розгляду. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомляв. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Під час судового розгляду встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 19 жовтня 1999 року в Мерефянський міські раді. 20 серпня 2004 року шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ВЛ №240502 від 20 серпня 2004 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ №132530 від 29 лютого 2000 року. Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 15 серпня 2000 року з [PERSON] стягнуті на користь [PERSON] аліменти на утриманні неповнолітньої [PERSON], [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 01 серпня 2000 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевказаного рішення суду, 15 серпня 2000 року був виданий виконавчий лист №2-309/2000 про стягнення аліментів. Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області [PERSON] від 02 жовтня 2007 року відкрите виконавче провадження за зазначеним виконавчим листом. Як вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеного державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області [PERSON], загальна заборгованість по аліментам [PERSON] за період з 01 травня 2009 року по 01 листопада 2017 року складає 67334,76. Згідно наданого позивачем розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, сума такої пені складає 20500,77 гривень, а загальна сума заборгованості по сплаті аліментів з нарахованою пенею за прострочення сплати аліментів 87835,55 гривень. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 196 цього Кодексу при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки відповідач не вжив усіх заходів для погашення заборгованості, при цьому не довів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобовязань. Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 1 липня, 25 листопада та 16 грудня 2015 року, а також в постанові від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, на яку посилається позивач по справі. Суд погоджується з розрахунком неустойки (пені) від суми несплачених аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який був проведений позивачем у відповідності до вимог ст. 196 СК України за період несплати аліментів на утримання дитини за період часу з 01 травня 2009 року по 01 листопада 2017 року складає 20500,77 гривень. В ході судового розгляду відповідачем не наданий альтернативний розрахунок заборгованості за пенею, а тому суд приймає розрахунок позивача як достовірний. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості по аліментам та нарахованої пені у добровільному порядку, а тому суд вважає доведеною ту обставину, що відповідач був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти, однак не вжив усіх заходів для виконання такого обовязку в повному обсязі, не сплатив визначені вищевказаним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 15 серпня 2000 року платежі в рахунок сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Крім того в ході судового розгляду не надав беззаперечних, належних та допустимих доказів того, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин. Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача неустойки (пені) від суми несплачених аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 20500,77 гривень. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів на утримання неповнолітньої дитини. З вимогами щодо стягнення заборгованості по аліментам або заборгованості по аліментам з нарахованою неустойкою (пенею) від суми несплачених аліментів на утримання неповнолітньої дитини позивач не зверталася, у звязку з чим у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості по аліментам. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд покладає судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи ту обставин, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 20500,77 гривень, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно задоволених вимог у розмірі 214,58 гривень. Інша частина судових витрат у розмірі 490,22 гривень компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного і

Outcome: partial