Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 11 березня 2011 року у розмірі 18493,25 грн., мотивуючи позовні вимоги порушенням з боку відповідача зобов`язань з повернення кредиту та просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1921 грн. 27 грудня 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 11 лютого 2020 року позивачем надана уточнена позовна заява що стосується прізвища позивачки,яке необхідно вважати вірним « [PERSON] » , замість помилково вказаного за первинним позовом « [PERSON] ». Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.2-4 ). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду. Від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання не повідомила. Відзив на позовну заяву відповідачка не надала. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280,281 ЦПК України (а.с.98-99). Відповідно до ч.8 ст.178, ч.2 ст.191 ЦПК України , у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Вивчивши письмові матеріали справи, суд встановив таке. Згідно рішення Єдиного акціонера банку від 21 травня 2018 року № 519, було змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочене - АТ КБ «ПриватБанк»), який є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» . Судом встановлено, що 11 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, що складається із підписаної відповідачкою заяви, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. [PERSON] отримала кредитку «Універсальну, 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 6100 грн. та базовою процентною ставкою за кредитом 30 % на рік (2,5 % на місяць) на залишок заборгованості ( а.с. 7). З матеріалів справи вбачається, що за кредитним договором № б/н від 11 березня 2011 року відповідачка [PERSON] отримала кредитні картки: № [NUMBER] зі строком дії з 11березня 2011 року до 01/15; № 5168755619299726 зі строком дії з 29 червня 2015 року до 06/19; № 5168755619299726 зі строком дії з 31 липня 2015 року до 06/19 а.с.86 Останній платіж в погашення кредиту відповідачем здійснено у листопаді 2016 року. За розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором, наданим позивачем, заборгованість відповідача станом на 31 серпня 2019 року складала 18493,25 грн., а саме: - 591,68 грн. заборгованість за кредитом, - 13344,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, - 3200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, - штрафу, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 «Умов та Правил надання банківських послуг»: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 856,82 грн. - штраф (процентна складова) За договором, у межах строку кредитування: з березня 2011 відповідачка повертала позивачеві кредит і сплачувала проценти періодичними (щомісячними) платежами, але не в повному обсязі . Розглядаючи позов, судом враховано, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики, у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відтак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду №14-10цс18. Отже банк мав право на нарахування відсотків за користування кредитом до 01 липня 2019 року. Пунктом 2.1.1.5.5 розділу 2.1.1.5 « Обов`язки клієнта» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, визначено обов`язок клієнта погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2.1.1.12.6. розділу 2.1.1.12. «Порядок нарахування та оплати процентів і комісії. Порядок погашення боргових зобов`язань» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, за користування Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 (триста шістдесят ) календарних днів в році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. Частиною 3 ст. 1056 -1 ЦК України в редакції Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що доданий до анкети - заяви , вказано про те, що базова процентна ставка за кредитом з 11 березня 2011 року встановлена у розмірі 30 % на рік ( 2,5% на місяць) на залишок заборгованості ( а.с. 10,11). З урахуванням даних про отримання відповідачкою кредитних карток у 2015році та проведених нею виплат по кредиту до листопада 2016 року , суд вважає , що зміна розміру фіксованої процентної ставки на прострочену заборгованість позивачем погоджено із [PERSON] . Відповідно до ст. 257 ЦК України, до вимог щодо стягнення процентів встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 267 ЦК України). З огляду на те, що відповідачка не заявила про застосування позовної давності, суд не має підстав приймати до уваги наслідки спливу позовної давності. Сума заборгованості по процентам за кредитом станом на 1липня 2019 року становить 12048,38 грн., що підтверджено наданим розрахунком заборгованості , тому вона підлягає стягненню з відповідачки на користь банку. Сума заборгованості за тілом кредиту за наданим розрахунком становить 591,68 грн., отже, загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 12640,06 грн. (виходячи із розрахунку: 12048,38 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом + 591,68 грн. - заборгованість за тілом кредиту). Щодо позовних вимог в іншій частині позову , суд виходить з такого. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом . Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов, при порушенні позичальником строків платежів за кожним з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+ 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Штраф обліковується на окремому рахунку та підлягає сплаті в першу чергу (а.с. 29). Однак, до виниклих правовідносин щодо стягнення нарахованої пені та штрафів застосовуються положення ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де здійснювалася антитерористична операція. Штрафні санкції, що нараховані відповідачці відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов за порушення договору, були здійснені позивачем під час звернення до суду у жовтні 2019 року ( іншої інформації в розрахунку не зазначено). Оскільки відповідачка є громадянкою України, яка зареєстрована та проживає в населеному пункті, де здійснювалася антитерористична операція ( с.Весела Гора Олександрівського району Донецької області) відповідно до Переліку населених пунктів, затвердженого розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 року та на виконання ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», нарахування йому штрафних санкцій в цей період заборонено. Отже, позовні вимоги в частині нарахування суми штрафів задоволенню не підлягає . В частині позову про нарахування пені, суд враховує таке. Станом на 13 квітня 2014 року сума заборгованості за пенею позивачем не нарахована,а з 14 квітня 2014 року забороняється нарахування пені, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. За частиною 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов банку задоволено на 68,35 % (12640,06 х 100 :18493,25), з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції 1313грн. (1921 х 68,35 %).

Outcome: partial