Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

В січні 2019 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про поділ майна подружжя. Позов обґрунтовано наступними обставинами. 09.06.2015 між сторонами було укладено шлюб. Під час зареєстрованого шлюбу сторони придбали спільне майно: квартиру [ADDRESS] . Враховуючи, що між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу майна, просила визнати квартиру спільним майном подружжя та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку спірної квартири. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2019 вказаний позов було залишено без руху та надано час заявнику для усунення недоліків /а.с. 24-25/. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2019 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання /а.с. 35-36/. 27.05.2019 від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти вимог позову в повному обсязі. На обґрунтування відзиву зазначає, що квартира придбана за особисті кошти відповідача. Зокрема частина коштів була на банківському рахунку відповідача, який він відкрив у ПАТ КБ «Приватбанк» 14.03.2014 за півтора роки до вступу у шлюб із позивачем. Вказаний банківський вклад відповідач поповнював та продовжував, коли спливали строки договорів. Інша сума грошових коштів, які були використані на придбання квартири, це отримана відповідачем компенсація від держави за належні для отримання жилі приміщення, право на яку останній одержав, як інвалід другої групи з числа військовослужбовців, який брав участь в антитерористичній операції. 30.01.2017 між [PERSON] та відповідачем був укладений попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, за яким останній зобов`язався придбати квартиру [ADDRESS] у [PERSON] за 71 500 доларів США, що за курсом НБУ складало еквівалент 1\~944 245 грн. На виконання умов договору відповідачем було передано [PERSON] в якості передоплати за квартиру 636 319 грн, які він зняв з особистого депозитного рахунку. 09.03.2017 був укладений договір купівлі-продажу вказаної квартири, на виконання умов якого АТ «Державний Ощадний банк України», де був відкритий спеціальний поточний рахунок відповідача, перерахувало [PERSON] кошти в сумі 1\~307 926 грн. Таким чином спірна квартира придбана за особисті коти відповідача, а тому враховуючи безпідставність вимог позову, просив відмовити в його задоволенні /а.с. 60-68/. 27.05.2019 від представника [PERSON] - [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності та стягнення грошової компенсації за частку. За вимогами зустрічного позову [PERSON] просив визнати автомобіль «Nissan Qashqai» 2017 року випуску, д.н.з. [NUMBER] об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки він придбаний подружжям під час шлюбу, та враховуючи його неподільність, стягнути відповідача грошову компенсацію вартості його частки у праві спільної власності в розмірі 28453 грн. /а.с. 42-45/. 28.05.2019 ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу судового засідання прийнято зустрічну позовну заяву та об`єднано для спільного розгляду із первісним позовом. Встановлені строки для надання заяв по суті справи. 03.06.2020 від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла відповідь на відзив на первісний позов, в яких вказано, що відповідачем не доведено, що спірна квартира була придбана за особисті кошти останнього. А компенсація від держави, яка була використана для придбання квартири, на переконання представника позивача, є спільною власністю подружжя /а.с. 148-150/. 10.06.2020 від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому він вказує, що грошова компенсація за належні для отримання житлові приміщення є особистою приватною власністю відповідача, оскільки вона має індивідуальний характер і за своєю правовою природою є реалізацією державою особистого конституційного невідчужуваного права на отримання житла від держави, встановленого ст. 47 Конституції України, набутого ним у зв`язку з потребою соціального захисту через набуття статусу інваліда війни другої групи. Жодною нормою законодавства не передбачено виникнення такого права у осіб, які є членами родини інваліда. Таким чином, представник відповідача вважав вимоги позивача безпідставними та просив відмовити у задоволенні первісного позову /а.с. 129-132/. 29.07.2019\~від представника\~відповідача [PERSON] \~надійшов відзив\~на зустрічну\~позовну заяву,\~який обґрунтований\~тим,\~що позивачем\~не доведено, що автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя. А тому представник просить відмовити у задоволенні зустрічного позову через недоведеність вимог /141-142/. В судовому засіданні позивач та його представники вимоги первісного позову підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені у заявах по суті справи. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, посилаючись на те, що транспортний засіб «Nissan Qashqai» 2017 року випуску був отриманий [PERSON] у якості головного призу в результаті розіграшу автомобіля серед співробітників мережі магазинів «Комфі», а тому він не є спільною власністю подружжя. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що в матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу спірного автомобіля придбаного за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, що повністю спростовує доводи [PERSON] . В задоволенні первісного позову просив відмовити, посилаючись на доводи, що викладені в заявах по суті справи. Суд, заслухавши виступи сторін та представника позивача за первісним позовом, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.06.2015, який в подальшому рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.01.2019 було розірвано /а.с. 52,54-55/. 30.01.2017 між [PERSON] (Сторона 1) та [PERSON] (Сторона 2) було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого сторони зобов`язалися у майбутньому, до 31.03.2017 укласти і належним чином оформити договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] (п. 1.1, 6.1 Договору). Сторони погодили, що вартість квартири становить 1 944 245 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору еквівалентно 71500 доларів США (п.2.1 Договору). Згідно п. 5.1 цього договору в підтвердження наміру придбати квартиру, з метою забезпечення укладення договору купівлі-продажу, Сторона 2 передала, а Сторона 1 отримала грошові кошти у сумі 135 961,21 грн., що еквівалентно 5 000 доларів США, виходячи з курсу НБУ на день укладення договору, які будуть зараховані в суму основного договору, вказану у п. 2.1 цього договору. В подальшому, 09.03.2017 між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю., реєстраційний номер 328. Згідно вказаного договору продаж квартири за домовленістю між [PERSON] та [PERSON] вчинено за 1 307\~926 грн. /а.с.104-107/. Як стверджував відповідач [PERSON] на виконання попереднього договору ним вносилися особисті кошти, що знаходилися на банківському рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 636 319,00 грн. Водночас суд відхиляє вказані доводи оскільки вони спростовуються письмовими доказами. Зокрема в п. 5.1 попереднього договору купівлі-продажу від 30.01.2017, вказано, що [PERSON] передав, а [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 135 961,21 грн., що еквівалентно 5 000 доларів США виходячи з курсу НБУ на день укладення договору, які будуть зараховані в суму основного договору, вказану у п. 2.1 цього договору. Крім того, як вбачається з виписки з рахунку [PERSON] відкритого в ПАТ КБ «Приватбанк», останній ні напередодні, ні в день вчинення вказаного правочину не знімав кошти з рахунку, в розмірі достатньому для внесення коштів на виконання попереднього договору купівлі-продажу. \~ \~ \~ \~При цьому суд відхиляє твердження відповідача, що грошова компенсація за належні для отримання житлові приміщення є його особистою приватною власністю. Згідно ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. Як роз`яснено у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). У відповідності до положень ст. 57 СК України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Відповідно до п. 3 , 4 порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення членам сімей загиблих військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, а також інвалідам I-II групи з числа військовослужбовців, які брали участь у зазначеній операції, та потребують поліпшення житлових умов затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 719 (далі Порядок), право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають інваліди війни I та II групи, визначені у пункті 11 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, які перебувають на квартирному обліку. Грошова компенсація членам сім`ї загиблого військовослужбовця або інвалідам виплачується в порядку черговості постановки на квартирний облік в межах однієї категорії за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на будівництво (придбання) житла для сімей загиблих військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, а також для інвалідів I-II групи з числа військовослужбовців, які брали участь у зазначеній операції, та потребують поліпшення житлових умов. Відповідно до п.п. 2 п. 19 Порядку, у разі прийняття рішення про призначення заявнику грошової компенсації комісія одночасно визначає розмір такої компенсації, виходячи з таких нормативів: за нормою 13,65 кв. метра жилої площі на інваліда та кожного члена його сім`ї, зазначеного у абзаці другому пункту 21 цього Порядку. Відповідно до п. 21 Порядку, під час прийняття рішення щодо призначення грошової компенсації інваліду комісія розраховує розмір такої компенсації на підставі рішення про взяття заявника на квартирний облік із зазначенням складу членів сім`ї осіб, які разом із заявником перебувають на такому обліку. При цьому в розрахунок включаються лише особи, які зазначені в рішенні про взяття на квартирний облік. До членів сім`ї інвалідів належать: дружина (чоловік), їх малолітні (до 14 років) та неповнолітні (до 18 років) діти; неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни I групи та доглядає за ним, за умови, що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка перебуває під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих військовослужбовців та інвалідів про виплату грошової компенсації Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 4 від 01.12.2016 було встановлено, що [PERSON] належить до резервістів військової частини [NUMBER] Національної гвардії України, що відповідає вимогам пункту 11 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Заявник має статус «Інвалід війни» (II група) (посвідчення [NUMBER] від 10.02.2016). Кількість членів сім`ї заявника складає - 2 (дві) особи, а саме: [PERSON] , 1983 р.н. - заявник; [PERSON] , 1988р.н. дружина. Заявник перебуває на пільговому квартирному обліку відповідно до рішення районної громадської комісії з житлових питань, протокол № 11 від 06.07.2015р., на квартирному обліку з 08.07.2015. Рішенням комісії було вирішено призначити [PERSON] грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення в розмірі 1\~321\~006, 19 грн. /а.с. 91/. Таким чином вказана компенсація отримувалася [PERSON] з урахуванням члена його родини дружини [PERSON] виходячи із нормативів затверджених Порядком. В подальшому між ПАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір № 162903926 про відкриття та обслуговування спеціального поточного рахунку для зарахування компенсації за належні для отримання жилі приміщення членам сімей загиблих військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, а також інвалідам I-II групи з числа військовослужбовців, які брали участь у зазначеній операції, та потребують поліпшення житлових умов /а.с. 92-94/. Згідно платіжного доручення № 415903491 від 10.03.2017 з рахунку [PERSON] , відкритого в ПАТ «Державний Ощадний банк України» на ім`я [PERSON] була перерахована сума в розмірі 1\~307\~926 грн. на виконання умов договору купівлі-продажу квартири /а.с. 108/. В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява [PERSON] , в якій останній підтвердив, що на виконання договору купівлі-продажу квартири за реєстровим № 328 [PERSON] здійснив оплату в розмірі 1\~307\~926 грн. /а.с. 109/. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Враховуючи, що відповідачем не доведено придбання спірної квартири за особисті кошти, суд визнає квартиру [ADDRESS] , спільним сумісним майном подружжя. Таким чином суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, та визнає право власності в порядку поділу спільного сумісного майна за кожним із подружжя на Ѕ частину квартири. Вирішуючи вимоги зустрічного позову суд приходить до наступного. За час зареєстрованого шлюбу сторонами придбано автомобіль «Nissan Qashqai» 2017 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що зареєстрований згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за [PERSON] 01.06.2018 /а.с. 53/. Вказаний автомобіль було придбано згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6530/18/000712 від 01.06.2018, укладеного між ТОВ «Домінанта Інвест» (продавцем) та [PERSON] (покупець), продаж вказаного транспортного засобу вчинено за 455\~069, 21 грн. /а.с. 139/. Заперечуючи проти вимог зустрічного позову [PERSON] стверджувала, що вказаний автомобіль вона отримала в якості головного призу в результаті розіграшу автомобіля серед співробітників мережі магазинів «Комфі», а тому він не є спільною власністю подружжя. Суд відхиляє заперечення відповідача за зустрічним позовом з огляду на наступне. Стаття 204 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплює презумпцію правомірності правочину, зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Це означає, що кожний вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Враховуючи, що договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6530/18/001712 від 01.06.2018, сторонами правочину не оспорений, судом не визнаний недійсним, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль набутий на підставі вказаного договору та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаний за час зареєстрованого шлюбу. Автомобіль є неподільною річчю і не може бути поділений в натурі, а тому суд вважає обґрунтованими вимоги позову про виділення його відповідачу та стягнення з останньої на користь позивача за його згодою грошової компенсації половини його вартості, що не суперечить вимогам частин 2, 4 статті 71 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Рівність громадян у своїх правах, забезпечення усім власникам рівних умов здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності закріплено приписами ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України. Таким чином, враховуючи закріплені в п. 6 ст. 3 ЦК України засади справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін при розгляді справи, предметом якої є спір про стягнення компенсації за частку у спільному майні, суд має встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Судом встановлено, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні відповідача [PERSON] . З урахуванням того, що позивач за зустрічним позовом номінально володіючи автомобілем, який належить сторонам на праві спільної сумісної власності, позбавлений можливості його використання, оскільки транспортний засіб є річчю неподільною, перебуває у постійному користуванні відповідача, суд вважає вимоги позову в цій частині обгрунтованими. Враховуючи, що сторонами не надано висновків щодо вартості спірного автомобіля на час розгляду справи, суд при вирішенні вказаного спору визначає ціну спірного транспортного засобу за даними договору купівліпродажу № 6530/18/001712, яка складає 455\~069, 21 грн. Відповідачем не надано доказів неможливості сплатити позивачу компенсацію в розмірі 227\~534,60 грн. та що дана грошова компенсація буде становити для неї надмірний тягар. Таким чином, суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділяє відповідачу автомобіль марки "Nissan Qashqai", 2017 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 455\~069, 21 грн. та стягує з останньої на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві власності на автомобіль в сумі 227 534,60 грн. На підставі наведеного, суд, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, вважає, що зустрічний позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд присуджує у відшкодування [PERSON] з державного бюджету судовий збір у загальному розмірі 6 535 грн. (8\~810 2275). На підставі викладеного,

Outcome: partial