Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивач АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з листопада 1998 року по березень 2020 року у сумі 21968,83 грн., та судовий збір в розмірі 2102,00 грн. Позов мотивовано тим, що відповідачка [PERSON] є власником (наймачем) квартири [ADDRESS] , на її ім`я відкритий особовий рахунок в службі збуту теплової енергії, згідно якого ведеться облік розрахунків між сторонами. Між ними існують цивільно-правові відносини на підставі договору приєднання. Відповідачка на протязі тривалого часу належним чином не вносить плату за надані їй послуги, в результаті чого утворилась заборгованість. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.11.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24.12.2020 року відповідачкою подано відзив на позовну заяву, у якому просила застосувати строки позовної давності, відмовити у задоволенні позовних вимог в сумі 12601,76 грн., яка перевищує строк три роки позовної давності; судові витрати повністю покласти на позивача, який своїми діями не надав їй можливості та шансу погасити борг, не надав їй реструктуризацію. Вказала, що в повному обсязі з позовом не погоджується, сума є занадто високою і не відповідає вимогам ст. 257 ЦК України. Її заборгованість за три роки (з моменту подачі позову 19.10.2020 р.) з жовтня 2018 р. по 19 жовтня 2020 року складає 9367,07 грн. Вона як могла так і сплачувала послуги, її дохід це пенсія в розмірі 2100,00 грн. В попередні роки доглядала матір, отримувала від держави 26 грн., при цьому працювати не мала права, оскільки отримувала вказані кошти. Вона неодноразово, в останнє у жовтні 2020 р. зверталася до позивача, просила надати їй реструктуризацію заборгованості, за три останніх роки та списати борг, який вже було оскаржений. В жовтні 2020 р. намагалася записатися до представника АТ "Херсонська ТЕЦ", однак, їй відмовили, оскільки карантин. Просила відключити її від опалення за наявності боргу, їй відмовляли. Крім того, її оплачені теперішні платежі позивач зараховував за попередньо вже скасовані роки, та зменшення боргу за попередній період, з чим була не згодна. Зазначає, що позивач своїми діями не намагався вирішити досудово спір, тим самим зробив витрати на судовий збір. Представник позивача в судове засідання не прибув про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, вказала, що позивач не мав бажання вирішити питання мирним шляхом, застосувати наслідки пропущення позовної давності, судові витрати покласти на позивача. Суд, стисло оголосивши позовну заяву, заслухавши вступне слово відповідачки, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідачкою визнається, що вона є споживачем послуг з централізованого опалення квартири [ADDRESS] . Згідно п.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Раніше редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, а саме ч.1 визначала, що споживач це, зокрема, фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Тобто, [PERSON] , є споживачем послуг з центрального опалення, що надає Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль», на її ім`я відкритий особовий рахунок № [NUMBER] відповідно до якого ведеться облік розрахунків між нею та позивачем. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги. Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За ч.2\~ст.\~7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від\~09.11.2017\~р. індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Наведеними положеннями законів передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості, за адресою: [ADDRESS] , згідно договору №25849, особовий рахунок [NUMBER] , існує заборгованість в розмірі 21968,83 грн. за період з листопада 1998 року по березень 2020 року. Послуги з теплопостачання надавалися належним чином (докази іншого в матеріалах справи відсутні), враховуючи вимоги ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», положень Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 525, 526, 628, 630 ЦК України, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 20 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, зі змінами та доповненнями, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст.\~901, ч. 1 ст.\~903 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В свою чергу, відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже сторони несуть ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій. Оскільки послуги з централізованого опалення надавалися належним чином (докази іншого в матеріалах справи відсутні), суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась. Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах. Відповідно до ст. 256, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність у три роки, відповідно до ст.ст.253, 261 цього Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У відповідності до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового не зараховується. Заборгованість за період з листопада 1998 року по березень 2020 року становить 21968,83 грн. Разом з тим, період нарахування, зазначений позивачем у розрахунку виходить за межі встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Враховуючи загальний порядок обрахування строку позовної давності, останній має обраховуватись з жовтня 2017 року, оскільки позивач звернувся до суду з позовом у жовтні 2020 року. За період часу з жовтня 2017 року по березень 2019 року заборгованість відповідачки становить 9945,13 грн., а відтак суд застосовує за заявою відповідачки наслідки спливу позовної давності за приписами ч.4 ст. 267 ЦПК України у вигляді відмови у задоволенні позовних вимог за заборгованістю, що утворилася до жовтня 2017 року. Підстави для застосування ч.9 ст. 141 ЦПК України відсутні. Укладення договору про реструктуризацію боргу є правом, а не обов`язком сторін, а тому відсутні підстави вважати поведінку позивача як до подання позовної заяви, так і при розгляді справи такою, що призвела до необґрунтованого затягування розгляду справи, подання необґрунтованого позову, завищення позовних вимог тощо, оскільки позивач звернувся до суду за захистом своїх законних прав. В судовому засіданні встановлена наявність заборгованості, застосування наслідків пропущення строку позовної давності не свідчить про необґрунтованість позову в цілому, а тому на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам 945 грн. 90 коп. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 26 лютого 2021 року.

Outcome: partial