Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «ПІВНИЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на його користь 104400,00 грн. за спричинену внаслідок професійного захворювання моральну шкоду. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що він на ПрАТ «ПІВНИЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» працював на посаді машиніста екскаватора з 1980 року по 2016 рік, тобто більше 36 років. Його робоче місце, згідно п.13 акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання, характеризувалось виробничою загальною транспортно-технологічною вібрацією, наявністю аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони в параметрах що перевищують гранично допустимі. Згідно п. 16 акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання комісією встановлено, що він працюючи машиністом на відвалах виконував роботи з керування екскаватором по прийманню гірничої маси у відвали з залізничного транспорту. Працював раніше помічником машиніста екскаватора у карєрі, виконував роботи по переміщенню кабелю живлення екскаватора, приймав участь у ремонтах, змащювання та обслуговування механізмів вузлів екскаватора. Під час роботи екскаватора позивач знаходився в кабіні машиніста екскаватора. При цьому в наслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди в карєрі, мавших місце важких режимів експлуатації екскаваторів, він підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації та аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони. Крім того, позивач зазначає, що працюючи на підприємстві він не знав і не був ознайомлений з тим, що на його робочому місці було перевищення встановлених державою норм охорони праці. В результаті за висновком медико-соціальної експертної комісії від 16 травня 2016 року позивачу було встановлена стійка втрата працездатності 40% з наступним оглядом 01.05.2017 року. Дата встановлення страхового випадку 15.03.2016 року. В результаті отриманих захворювань, позивач змушений переносити моральні страждання та переживання а також нести додаткові витрати для відновлення втраченого здоров'я за рекомендаціями лікарів. Також, внаслідок професійного захворювання він відчуває фізичні та душевні страждання і потребує додаткових зусиль для відновлення сил і пристосування до життя. Позивач до зали судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення, з яких вбачається, що згідно копії трудової книжки позивач працював з 05.05.1983р. (а не з 1980 року, як зазначено у позовній заяві) по 16.05.2016р. помічником та машиністом екскаватора по прийманню гірничої маси на залізничний транспорт в карєрі Ганнівського карєру. 16.05.2016р. звільнився за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст.5 ЗУ «Про охорону праці» та п.1 ст.29 КЗпП України, під час прийому на роботу і в подальшому - в процесі трудової діяльності, позивач був під розписку проінформований про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я, а також про його право на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 квітня 2016р. встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у позивача є робота на протязі 32 років 9 місяців в умовах впливу на організм шкідливих виробничих факторів - виробнича загальна транспортно-технологічна вібрація та аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, проте чинне на сьогоднішній день законодавство не встановлює будь-якої прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах праці. роботодавець має можливість припинити роботу працівника в шкідливих умовах праці (перевести, за його згодою на іншу роботу, не пов'язану з впливом шкідливих чинників або звільнити у разі відмови від переведення чи відсутності відповідної роботи) лише у випадку, коли у працівника вже виникло і встановлено уповноваженим медичним органом порушення стану здоров'я. Отже, тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. У звязку з представник відповідача зазначає, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці. Суд, розглянувши доводи позивача, його представника, заперечення відповідача, дослідив надані сторонами докази, встановив наступні обставини справи та визначив що спірні правовідносини регулюються нормами КЗпП України, ЦК України та ЗУ «Про охорону праці». Згідно трудової книжки серії БТ-І № 4145919 [PERSON] 05.05.1983 року прийнятий на роботу Північний гірничозбагачувальний комбінат імені Комсомолу України в Першотравневий карєр помічником машиніста екскаватора в карєрі четвертого розряду. 01.10.1986 року переведений на посаду машиніста, 16.05.2016 року звільнений за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію. Протягом трудової діяльності позивача найменування підприємства змінювалось, про що свідчать відповідні записи трудової книжки (а.с.8-17). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 15.03.2016 року у позивача встановлені професійні захворювання з діагнозом: 1) вібраційна хвороба від дії загальних вібрацій, церебрально-периферічний ангіодистонічний синдром з двосторонньою пірамідою недостатністю, вестибулярною дисфункцією у сполученні з полірадикулонейропатією шийною та попереково-крижовою, переважно з права, із вираженим статико-динамічними порушеннями, стійкими больовими та мязові-тонічним синдромами, з нейродисрофією у вигляді двобічного плече лопаткового пері артрозу, деформуючого артрозу, ПФС першого-другого ступеню; 2) хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст., група [PERSON] недостатність 1-2 ст. ( а.с. 18-19). Згідно п. 17 [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.04.2016 року, причиною зазначених професійних захворювань є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які характеризуються важкістю праці, підвищенням параметрів загальної вібрації, аерозолю переважно фібро генної дії (а.с.20-23). Висновком МСЕК від 16.05.2016 року [PERSON]А первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 40 %, з них 25% - по вібраційній хворобі та 15% по хронічному обструктивному захворюванню легень, групу інвалідності не встановлено (а.с.24-24 зворот). Позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні \~у звязку з професійним захворюванням, що підтверджується виписками епікризами установ охорони здоров'я. (а.с.25;26-27;28;29-30;31;32;33-34;35;36;37). Відповідно до постанов Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі за № 0407/23548/23548.1/4 від 06.06..2016 року та № 0407/23548/23548.1/3 від 06.06.2016 року [PERSON] була призначена одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності та в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності. Виплати призначені з 10 травня 2016 року по 31 травня 2017 року включно (а.с.38;39) Суд розглянувши справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позов мотивуючи своє рішення наступним чином. Згідно\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до\~статті 4 Закону України «Про охорону праці»\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно зі\~ст. 153 КЗпП України\~на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці»\~передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Тому, згідно з діючим законодавством підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Частиною 14\~статті 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 несе безпосередню відповідальність. У відповідності зі\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно приписів ст. ст.\~23,\~1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у звязку з ушкодженням здоров» я. Як зазначено у\~Рішенні Конституційного Суду № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I\~Закону № 717-V\~скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 ЦК України\~та\~статтею 237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам\~статті 22 Конституції України. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на роботодавців. У п. 13\~Постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпПУ\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судовим розглядом встановлено, що позивачу згідно акту розслідування встановлені професійні захворювання. Виробничим факторами, що спричини захворювання є небезпечні та шкідливі умови праці: умови праці машиніста екскаватора на відвалах Першотравневого карєру за важкістю праці відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості; вібрація загальна транспортно-технологічна, коректований рівень в дБ: 61 при гранично допустимому 59; аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3 - 4,6 при гранично допустимій до 2,0. Отже, роботодавець ПрАТ «Північний ГЗК» допустив перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, чим порушив вимоги ст. 153 КЗпП України. Відповідно до п. 19 [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, конкретних посадових осіб встановити не можливо, які відповідальні за виникнення професійного захворювання у позивача, встановити не можливо, враховуючи тривалість роботи останнього протягом 32 років 9 місяців. Посилання представника відповідача на те, що під час прийому на роботу і в подальшому в процесі трудової діяльності, позивач був під розписку проінформований про умови праці та по наявність на його робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, судом не приймається до уваги, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умов доведеності такої шкоди. Заперечення представника відповідача в частині доводів про те, що тривалість роботи працівника у шкідливих умовах, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору та те, що позивач не надав доказів завдання йому моральної шкоди, спростовуються ст. 43 Конституції України, згідно якої право на працю, включає можливість заробляти собі на життя працею, яка вільно обрана або вільно погоджена та матеріалами справи. Враховуючи зазначені вище причини, умови, тяжкість професійного захворювання, опис протікання хвороб позивача, зазначений в виписних епікризах, його скарги та тривалість лікування, суд вважає встановленим факт завдання моральної шкоди, яка полягає в тому, що позивач повинен пристосовуватися до вимушених змін у житті, нести додаткові витрати для відновлення стану здоров'я, вживати додаткових зусиль для вирішення побутових питань з урахуванням лікарських обмежень, в тому числі дотримання дієти та режиму харчування. Крім того, моральна шкода полягає у погіршенні сну позивача та відчутті болісних фізичних страждань, внаслідок яких він змушений постійно приймати медикаменти. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. (з подальшими змінами)\~\~"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин та беручи до уваги наявність у [PERSON]А 40 % втрати працездатності, вік позивача, стаж його роботи на підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів 32 років 9 місяців, глибину фізичних та моральних страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «ПІВНИЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 40 000,00 грн. На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~з Приватного акціонерного товариства «ПІВНИЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. На підставі ст. ст.23,1167 ЦК України,\~ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial