Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою 60 в будинку 110 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі договору купівлі продажу квартири від 19.07.1995 року, посвідченого державним нотаріусом четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстраційний номер № 2-3545, реєстраційне посвідчення бюро технічної інвентаризації від 19.07.1995 року № 36372, позивачу належить квартира [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрована відповідачка [PERSON], та її син [PERSON] Починаючи з 2014 року відповідачі не проживають у [INFO], оскільки переїхали на постійне мешкання за межі України до [PERSON] Федерації, та отримали громадянство, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання та паспортами відповідачів. Позивач зазначає, що реєстрація відповідачів у квартирі позбавляє його права у повній мірі користуватися та розпоряджатися його майном. Вважає, що відповідачі не проживають у квартирі без поважних причин, на підставі чого, посилаючись на законодавство України просив суд усунути перешкоди у здійсненні ним права власності та визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку. Позивач до судового засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явились за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, шляхом направлення замовної кореспонденції за адресою реєстрації, а також шляхом розміщенням оголошення про виклик до суду на офіційному веб - сайті «Судова влада». Згідно з ч.2 ст.247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі продажу квартири від 19.07.1995 року реєстраційний номер 2-3545, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], що також підтверджується реєстраційним свідоцтвом виданим Маріупольським бюро технічної інвентаризації 19 липня 1995 року за № 36372. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно виписки з домової книги № 1482 від 06.12.2017 року, виданої начальником відділу з питань міграції МВС Росії по Панінському району Воронезької області, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [INFO] А, з 04 червня 2015 року, що також підтверджується адресними довідками № 1022, №1024 від 05.06.2015 року виданими відділом адресно довідкової роботи УФМС Росії по Воронезькій області. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2015 року на імя [PERSON], [INFO] було видано паспорт громадянина [PERSON] Федерації № 20 15 850932, згідно з яким відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. Також, з матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2017 року на імя [PERSON], [INFO], було видано паспорт громадянина [PERSON] Федерації № 20 17 110387, відповідно до якого, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] А. Отже, суд приходить до висновку, що відповідачі добровільно, без поважних на те причин не проживають за адресою спірної квартири понад рік. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідачі, будучи зареєстрованими у вказаній квартирі, але фактично там не проживаючи, перешкоджають у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування даним жилим приміщенням. Разом з тим, положеннями\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~закріплено, що судове рішення, зокрема, про позбавлення прав користування житловим приміщенням,що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації, а отже вимога щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача за вказаною адресою в примусовому порядку є передчасною та не підлягає задоволенню. На підставі викладено,

Outcome: partial