Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом. Збільшивши позовні вимоги, він просив суд стягнути з ОСББ «Житловий будинок №16 по кварталу 304» (далі по тексту рішення - ОСББ, відповідач) 21 812,00 грн. компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та 20 000,00 грн. моральної шкоди (а.с. 54). Прозивач суду пояснив, що навіть після задоволення судом його позову про стягнення невиплаченого при звільненні розрахунку та компенсації за затримку розрахунку за період з 10.10.2012р. по 09.04.2013р. в загальній сумі 30 667,00 грн. ОСББ тривалий час продовжувало порушувати його права. Стягнуті судом кошти повністю були сплачені йому тільки у січні 2014 року, тому, на його думку, з відповідача слід стягнути компенсацію за несвоєчасний розрахунок за період з 10.04.2013 року по 31.12.2013 року. Моральну шкоду позивач обгрунтував тим, що свідоме нехтування відповідачем його правами тримало його в «моральній напрузі» та «дискредитувало в очах рідних, близьких і знайомих». Представник відповідача Гонтар В.М. проти позову заперечував. Суду пояснив, що після винесення судом рішення присуджені позивачу кошти перестали бути заробітком та компенсацією за його несвоєчасну виплату, а набули іншого статусу - стали називатися «стягнуті судом кошти». Отже, порядок їх стягнення відбувається у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», а норми трудового законодавства на ці правовідносини не поширюються. Підстав для стягнення моральної шкоди представник відповідача не вбачав. Представник звертав увагу на явну невідповідність суми заборгованості по розрахунку - 738,00 грн. - із заявленою позивачем сумою компенсації. Представник заявив про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки [PERSON] звернувся в суд у березні 2014 року, а заборгованість по заробітній платі була виплачена у листопаді 2013 року (письмові заперечення, а.с. 25-26, 56-60). Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04 липня 2013 року, яке набрало законної сили 23 вересня 2013 року, було частково задоволено позов [PERSON] до ОСББ, та з відповідача на його користь стягнуті невиплачений розрахунок при звільненні та компенсація за несвоєчасний розрахунок в загальній сумі 30 668,00 грн. Суд, зокрема, встановив, що позивач працював за сумісництвом у відповідача на посаді голови правління з 29.09.2008 року по 09 квітня 2012 року. У день звільнення [PERSON] не було виплачено заробіток за 9 днів квітня 2012 року. Його середньоденний заробіток становив 82,00 грн., а заборгованість при розрахунку склала 738,00 грн. Суд стягнув з ОСББ зазначену суму заборгованості по заробітній платі та 29 930,00 грн. компенсації за затримку розрахунку за 365 днів (за період з 10.04.2012 року по 09.04.2013 року включно), а всього 30 668,00 грн. З матеріалів виконавчого провадження (а.с. 92-121) вбачається, що борг стягувався з рахунків відповідача у банківських установах на підставі платіжних вимог (постанов) державного виконавця. 19 листопада 2013 року ПАТ «Полтавабанк» списав з рахунку відповідача суму в межах залишку -1590,65 грн., а 21 листопада 2013 року державний виконавець направив платіжне доручення №12907 (а.с.118) про перерахунок [PERSON] у ПАТ «Приватбанк» 1 386,59 грн. Ці гроші надійшли стягувачу 09 грудня 2013 року. Повністю рішення суду було виконано у січні 2014 року і постановою державного виконавця від 25.02.2014 року виконавче провадження було закрито у зв»язку з фактичним виконанням. Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Списання 19.11.2013 року із банківського рахунку ОСББ 1 590,00 грн., з яких 1 386,59 грн. були перераховані стягувачу, суд розцінює як виконання боржником у примусовому порядку обов»язку сплатити [PERSON] 738,00 грн. розрахунку. Хоча ці кошти [PERSON] отримав 09.12.2013 року, відповідач після 19.11.2013р. ніяк не міг впливати - ні прискорити, ні уповільнити - на строки перерахування їх стягувачу. За таких обставин суд приходить до висновку, що з ОСББ на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10.04. по 19.11.2014 року (223 дні) із розрахунку 82,00 грн. середньоденного заробітку, а всього 18 286,00 грн. Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012р. №4-р п/2012 зазначив, що положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Будь-яких об»єктивних підстав вважати, що [PERSON], який звернувся в суд 03.03.2014 року, дізнався, або повинен був дізнатися про фактичний розрахунок з ним раніше, чим 09.12.2014 року, немає. Предбачений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк позовної давності не пропущений. Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі ( частина 1 статті 11 ЦПК України). Позивач не надав суду доказів того, що невиплата розрахунку в сумі 738,00 грн. змусила його вживати додаткові зусилля для організації свого життя або змінила ставлення оточуючих до нього. Суд враховує також, що позивач має основну постійну роботу і працював у відповідача як сумісник. Захист судом порушеного права є належною та достатньою сатисфакцією моральних переживань споживача, і підстав для стягнення грошового еквівалента моральної шкоди немає. На підстави викладеного, відповідно до статей 212-215, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: partial