Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який був уточнений 18.02.2018 року (а.с. 30-32) та просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на його користь 170 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначив, що він пропрацював на підприємстві Відповідача - ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»»(надалі ПАТ «ПівдГЗК») з 13.08.1987 р. по 14.12.1987 р. електрослюсарем, з 23.07.1990 р. по 29.12.1994 р. - слюсарем з ремонту обладнання, з 03.03.2003 р. по 11.04.2008 р. черговим електрослюсарем. 11.04.2008 року він був звільнений з підприємства за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. 21.10.2008 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол №2351) йому було встановлено професійне захворювання за діагнозом - Радикулопатія попереково-крижова на фоні дископатії з лівобічною парамедіанною грижою диску, часто рецидивуючий перебіг, фаза затяжного загострення, з вираженими порушеннями статико-динамічної функції хребта і больовим синдромом. В пункті 17 Акту розслідування його профзахворювання встановлено, що причиною отримання профзахворювання являється тривала робота в умовах фізичного навантаження та несприятливого мікроклімату, а саме: Рівень фізичного перенавантаження: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 45 кг. при нормі до 30 кг; потужність зовнішньої роботи - 104,4 Вт при нормі до 90 Вт за зміну; нахили тулуба: 126 при нормі до 100 разів. Мікрокліматичні умови: температура повітря: 34,2 градуси при нормі 26 градусів; відносна вологість повітря - 77% при допустимій до 70%. Від отриманого професійного захворювання та його наслідків позивач переносить моральні страждання та переживання. Висновком медико - соціально експертною комісією йому первинно в 2009 році було встановлено 30% втрати професійної працездатності - по радикулопатії. При наступних переоглядах в 2010-2015 роках йому було встановлено 30% втрати працездатності, 10.01.2018 року йому повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи. Наступний переогляд призначено на 01.01.2020 рік. Від встановлення втрати працездатності позивач переніс та переносить моральні страждання та переживання, оскільки сумлінно та добросовісно тривалий час пропрацював на підприємстві відповідача, а відповідач порушував законодавство про охорону праці, що призвело до профзахворювання та втрати його працездатності. Згідно епікризів йому протипоказано переохолодження, вимушена поза, фізичне перенавантаження. Від вищевказаних висновків лікарів він звісно переносить моральні страждання та переживання, так як не має можливості працевлаштуватися, оскільки йому заборонено працювати у вищезазначених умовах; мало що може робити по господарству, так як не може підіймати тяжкі речі, мусить витрачати власний час на лікування та підтримку свого здоров'я. Також, лікарями йому рекомендовано: нагляд лікарів за місцем мешкання, щорічне реабілітаційне лікування оздоровлення в санаторії-профілакторії неврологічного профілю, санаторно-курортне лікування (Солоний Лиман, Бердянськ, Хмільник, Миронівка). Від рекомендацій лікарів позивач переносить моральні страждання, оскільки для підтримання свого здоров'я змушений постійно лікуватися, бути не вдома, витрачати свої кошти на лікування, які він міг би витратити на себе та свою сім'ю. Окрім моральних страждань від профзахворювання він переносить і фізичні страждання: біль та обмеження рухів в поперековому відділі хребта з іррадіацією на ліву ногу; турбує переохолодження; заніміння пальців лівої ноги; турбує порушення ходи. Позивач вважає, що винним в його професійному захворюванні є відповідач, оскільки відповідно до ст. 153 КЗпП України «Створення безпечних і нешкідливих умов праці», забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці покладається на власника або на уповноважений ним орган. Таким чином, відповідач, незабезчивши на його робочому місці безпечні та нешкідливі умови праці, порушив його законні права, що призвели до професійного захворювання, втрати працездатності, моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від мене додаткові зусиля для організації свого життя. Свої моральні страждання оцінити на думку позивача не можливо, його здоров'я та життя, як і для кожної людини є самим важливим та цінним, але сума компенсації в розмірі 170 000 гривень, стягнута з відповідача, якимось чином зможе компенсувати його страждання та переживання, дасть можливість пройти хороший курс лікування, що в свою чергу покращить його здоров'я, а звідси і моральний стан. Вважає, що законодавець, покладаючи обовязок на підприємства відшкодовувати моральну шкоду, яку переносять працівники підприємства від професійних захворюваннь та трудових каліцтв, мав на меті не тільки компенсувати страждання потерпілим, не тільки стимулювати роботодавців для створення незабезпечних та нешкідливих умов праці, а й матеріальну відповідальність за порушення законодавства про охорону праці. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача, уточнений позов підтримав повністю та просив його задовольнити /а.с.87/. Відповідач надав до суду відзив проти позову, в якому просив відмовити у задоволенні позову (а.с.69-73). В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи відзиву у повному обсязі і просила позов залишити без задоволення. Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача з 13.08.1987 року по 14.12.1987 року електрослюсарем, з 23.07.1990 року по 29.12.1994 року слюсарем з ремонту обладнання, з 03.03.2003 року по 11.04.2008 року черговим електрослюсарем, 11.04.2008 року він був звільнений з підприємства за власним бажанням (Трудова книжка на а.с. 36-39), має загальний стаж 20 років 02 місяці, стаж за професією електрослюсаря чергового та по ремонту обладнання РЗФ-1 ВАТ «Півд.ГЗК» - 17 років 7 місяців, стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів - 18 років 1 місяць (а.с. 39-40). Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання, головним державним санітарним лікарем Інгулецького району Горобець Ю.І. (далі - Акт розслідування) позивачу був встановлений наступний діагноз - Радикулопатія попереково-крижова на фоні дископатії з лівобічною парамедіанною грижою диску, часто рецидивуючий перебіг, фаза затяжного загострення, з вираженими порушеннями статико-динамічної функції хребта і больовим синдромом. В пункті 17 Акту розслідування профзахворювання встановлено, що причиною отримання профзахворювання являється тривала робота (08.87-12.87; 12.89-06.90; 07.90-12.01; 02.02-12.02; 03.03-04.08) в умовах фізичного навантаження та несприятливого мікроклімату, а саме: Рівень фізичного перенавантаження: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 45 кг. при нормі до 30 кг; потужність зовнішньої роботи - 104,4 Вт при нормі до 90 Вт за зміну; нахили тулуба: 126 при нормі до 100 разів; мікрокліматичні умови: температура повітря: 34,2 градуси при нормі 26 градусів; відносна вологість повітря - 77% при допустимій до 70% (а.с. 39-40). Висновком медико - соціально експертною комісією позивачу первинно в 2009 році було встановлено 30% втрати професійної працездатності - по радикулопатії. При наступних переоглядах в 2010-2015 роках позивачу було встановлено 30% втрати працездатності, 10.01.2018 року встановлено 40% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи, наступний переогляд призначено на 01.01.2020 рік (а.с. 12-15, 41). Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначив, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим він отримав професійне захворювання. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Крім вищезазначеного, в Акті розслідування зазначається, що причиною виникнення у позивача професійних захворювань стали такі обставини - позивач, працюючи у відповідача електрослюсарем по ремонту обладнання в кар'єрі РУ та електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання унаслідок недосконалості технологічних процесів та конструктивних недоліків обладнання виконував роботи, пов'язані з фізичним навантаженням, що перевищує норми та несприятливим мікрокліматом (а.с. 39-40). Як видно з Акту розслідування, причиною професійного захворювання позивача є його стаж роботи протягом 18 років 1 місяць в умовах впливу шкідливих факторів, які виникли в результаті порушення, зокрема, керівництвом відповідача, де працював позивач, статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці». Крім того, із медичних довідок, наданих позивачем - виписок з історії хвороби, виписок-епікризів з медичної карти стаціонарного хворого, встановлено, що в зв'язку з погіршенням стану здоров'я позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в наступних медичних закладах - І неврол.від.НДІ у 2008 та 2009 роках, в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 11» у 2010 та 2011 роках, в Українському НДІ промислової медицини в 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роках, після стаціонарних лікувань виписувався з незначним поліпшенням, остання стадія важкості хвороби уточнена на підставі прогресуючого розвитку патології, зростання м'язової слабкості, тривалого стажу роботи в умовах виробничих шкідливостей, характерних змін на РГ, РВГ. Позивачу рекомендовано спостереження у лікарів невропатолога, ортопеда-травматолога, терапевта, амбулаторне та стаціонарне лікування в період загострення, постійний прийом лікарських засобів, реабілітаційне лікування в н/в клініки НДІ 2 рази на рік, фізіотерапія, оздоровлення в профілакторіях, санітарно-курортне лікування (Хмільник, Бердянськ, Солоний Лиман) (а.с. 42-60). За таких обставин, враховуючи роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи характер і тривалість страждань та стан здоров'я позивача, встановлений лікарями і підтверджений медичними документами - стійкий біль та обмеження рухів у поперековому відділі хребта з іррадіацією на ліву ногу, який посилюється при статико-динамічному навантаженні та охолодженні, стійкий біль та обмеження об'єму рухів в плечових та ліктьових суглобах, стійкий біль та оніміння в ногах, заніміння ІІ-ІІI-IV-V-го пальців лівої стопи і IV-V-го пальців лівої кісті, порушення ходи, загальну слабкість, задишку при фізичному навантаженні, періодичний кашель з харкотинням, іноді підвищення АТ, враховуючи те, що стан здоров'я позивача, згідно вищевказаних медичних документів, погіршується кожного року, покращення стану здоров'я позивач і лікарі не відмічають, загострення носять тривалий характер, позитивний ефект від терапії нетривалий, отже враховуючи характер отриманого позивачем професійного захворювання та істотність вимушених негативних змін у його життєвих стосунках, а саме необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування, у тому числі стаціонарні лікування 2 рази на рік, лікування у профілакторіях і санаторно-курортні лікування, враховуючи відсоток втрати професійної працездатності позивача, який згідно висновку МСЕК становить 40 %, третю групу інвалідності, що свідчить про безповоротність процесу втрати здоров'я, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен складати 30 000 (тридцять тисяч) грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв'язку з необґрунтованістю. При цьому, виходячи з викладеного вище, доводи відповідача, зазначені в письмовому відзиві, суд до уваги не приймає, оскільки обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця - відповідача по справі, на підприємстві якого працював позивач. У свою чергу також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль позивача. Позивач, внаслідок професійного захворювання, змушений постійно проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, профілактично-санаторного лікування, постійно переносить фізичні страждання з причини стійкого больового синдрому, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв'язків тощо, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Також, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 грн., оскільки ця сума щодо немайнових позовних вимог не залежить від розміру стягнення.

Outcome: partial