Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за неюправо власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , придбаної за договором купівлі-продажу квартири від 28.11.2013 р. на ім`я відповідача, вартістю 55455 грн. та зобов`язати відповідача не чинити їй та неповнолітньому сину [PERSON] , [INFO] , перешкод в користуванні вищевказаною житловою площею квартири, належній їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, у задоволенні позову просили відмовити, оскільки квартира була придбана за грошові кошти подаровані батьками відповідача. Та взятими у борг у його родичів. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника відповідача показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Згідно із ст.81 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У судовому засіданні встановлено,що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2013 р. (а.с.5), який рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 08 вересня 2017 р. було розірвано (а.с.52). 10 липня 2019 р. позивачка змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.51). За час шлюбних відносин 28 листопада 2013 р. на сумісні грошові кошти подружжя та 12 000 грн., отриманих відповідачем за договором позики від [PERSON] і [PERSON] , сторони по справі придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] . вартістю 55 455 грн. (а.с.6,7). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Визначаючи розмір спільних коштів сторін, на які була придбана спірна квартира, суд виходить з такого. Факт укладення договору позики між відповідачем та свідками [PERSON] на суму 12000 грн. для придбання квартири підтверджується як поясненнями самого відповідача, так і показами свідків [PERSON] . Не заперечує проти самого факту укладення договору позики і позивачка. Разом з цим, суд не приймає пояснення відповідача та його представника і покази свідка [PERSON] про те, що інші грошові кошти для придбання квартири за вирахуванням запозичених були отриманні відповідачем у якості подарунку від його батьків на весілля. Згідно ст.719 ч.5 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. До валютних цінностей ст.1 п.1 ДКМУ "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" відносить і валюту України - грошові знаки у вигляді банкнотів. Відповідно до п 5 підрозділу І розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень… Оскільки сума коштів, які нібито були подаровані відповідачу, перевищує 50-тикратнй розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян - 17х50=850 грн., договір дарування цих коштів повинен був бути укладеним в письмовій формі та підлягав нотаріальному посвідченню. Правочини визнання яких недійсними в судовому порядку не вимагається, відносяться до нікчемних, у т.ч. ті, при укладені яких недотримана нотаріальна форма їх посвідчення (ст.ст.215 ч.2, 220 ч.1 ЦК України). Таким чином, договір дарування, на який посилається відповідач та його представник, є недійсним, тому суд вважає, що залишок грошових коштів вартості квартири 55455 грн. - 12000 грн.=43455 грн. є с спільними грошовими коштами подружжя - сторін по справі, на час придбання спірної квартири. Іншого достатніми та допустимими доказами в судовому засіданні не доведено. З урахуванням частки боргового зобов`язання відповідача у вартості спільного майна подружжя, яка складає 1/5 частину (55455/12000 з округленням), кінцевий розмір часток сторін є таким - 4/5 (загальний розмір частки, що належав сторонам)/2= 2/5 позивачки та частка відповідача 1/5+2/5=3/5. Аналогічна позиція стосовно визначення часток у праві спільної сумісної власності за наявності боргового зобов`язання в одного з подружжя викладена в постанові КЦС від 18 червня 2018 р. (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/74777355). Що стосується позовних вимог про усунення перешкоди у користуванні власністю, то сама позивачка в судовому засіданні пояснила, що вона не намагалася вселитися у спірне житло, про наявність перешкод у вселені зробила висновок зі слів відповідача, доказів перешкод у проживанні за місцем реєстрації суду не надано, тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial