Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся у суд з позовом до відповідача, ТОВ «Готель «Харків» Сервіс», 3-я особа Прокуратура Київського району м.Харкова , в якому після його зменшення, прийнятого судом, остаточно просить стягнути з відповідача на його користь кошти за вимушений прогул в сумі 3900 грн., відшкодувати моральну шкоду в сумі 6500 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він працює у ТОВ «Готель «Харків» Сервіс», однак заробітна плата йому виплачується не своєчасно, чим порушуються його права та спричинена моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, позбавлення задовольнити свої елементарні життєві потреби, зміною звичайного життєвого укладу, яку на підставі ст. 237-1 КЗпП України він просить стягнути з відповідача. Відповідач - ТОВ «Готель «Харків» Сервіс», у судовому засіданні через свого уповноваженого представника та у запереченнях, позовні вимоги не визнав, зазначаючи, що заробітна плата позивачу виплачена, хоча із затримкою. Моральна шкода позивачем не доведена. Підстави для відшкодування позивачу вимушеного прогулу - відсутні. 3-я особа Прокуратура Київського району м.Харкова у поданих поясненнях просила розглянути справу за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно наказу від 01.04.2014р. за №10к позивач прийнятий на посаду підсобного робітника до ТОВ «Готель «Харків» Сервіс». Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Частиною 1 ст. 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як свідчать матеріали справи та визнано відповідачем позивачу була нарахована заробітна плата за період з квітня 2014р. по вересень 2014р., однак фактично виплачена: за квітень - 13.08.2014р., за травень, а червень та липень - 16.10.2014р., за серпень та вересень - 21.10.2014р., тобто з порушенням ст. 115 КЗпП України, що підтверджується відомостями та розрахунковими листками. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника в сфері трудових відносин (невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган. Судом встановлені вказані порушення відповідачем трудових прав позивача, що спричинили позивачу моральні страждання та переживання, оскільки останній був позбавлений зароблених коштів, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого звичайного укладу життя. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність спричиненої позивачу відповідачем моральної( немайнової) шкоди, однак при визначені її розміру суд виходить з конкретних обставин справи, характеру спричинених позивачу моральних страждань, їх наслідки й інших негативних впливів, а також враховуючи принцип розумності та справедливості, визначає розмір такої шкоди в сумі 1000 грн. Підстави для стягнення коштів за вимушений прогул суд не вбачає, оскільки у відповідності до ст. 235 КЗпП України вимушений прогул оплачується в разі поновлення незаконно звільненого працівника на роботі, тоді як таких вимог позивач не заявляє. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 79, ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджає з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, зокрема і витрати на правову допомогу. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн., надану йому адвокатом - [PERSON] під час розгляду даного позову у суді. Відповдіно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Матеріали справи, свідчать, що між позивачем та адвокатом [PERSON] 28.09.2014р. була укладена угода на надання правової допомоги у зв"зку із непиплатою позивачу заробітної платні. Адвокатом підготовлений позов до суду, який в подальшому зменшений, також адвокат приймав участь у судових засіданнях : 24.12.2014 - 13 хвил., 29.12.2014р. - 27 хвил., 12.02.2015р. - 04 хвил., 03.03.2015р. - 56 хвил. Суду надана квитанція про сплату позивачем за послуги адвоката 5000 грн. За таких обставин, а також враховуючи той факт, що мінімальна заробітна плата з 01.01.2014р. складає 1218 гривень, позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку про відшкодування відповідачем позивачу витрат, пов"язаних з наданням йому правової допомоги в даній справі адвокатом в сумі 115 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial