Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить: примусово виселити відповідачів з квартири, [ADDRESS] , зняти відповідачів з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , зобов`язати відповідачів звільнити житлове приміщення, а саме: квартиру, як знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від особистих речей та стягнути солідарно з відповідачів на їхню користь витрати по сплаті судового збору. В позовній заяві позивач вказує, що 07.05.2007 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір кредиту №Ж325/54-к (надалі за текстом - Кредитний договір). З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором 07.05.2007 між Кредитором та Іпотекодавцем, якими є - [PERSON] , (надалі за текстом - Іпотекодавці, Відповідач 3), укладено Іпотечний договір №Ж325/54-І, (надалі за текстом - Іпотечний договір), відповідно до якого останній передав Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 71,9 кв.м. житловою - 40,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі вимог ст.37 ЗУ «Про іпотеку» за АТ «Укрсоцбанк» було оформлено право власності на вищевказану квартиру. За даною адресою зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідачі не є власниками житла, своїми діями порушують законні права АТ «Укрсоцбанк», а тому вони підлягають виселенню у зв`язку з тим, що незаконно займають та проживають в квартирі без будь-яких правових підстав. Таким чином, подальше проживання відповідачів в квартирі, що належить на праві власності АТ «Укрсоцбанк», та відмова добровільно звільнити помешкання, перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на свій розсуд, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси АТ «Укрсоцбанк». Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 23.05.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 02.07.2019 року було закрито підготовче провадження та справу було призначено до судового розгляду. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 08.08.2019 року за клопотанням третьої особи: служби у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області до участі у справі було залучено третю особу: орган опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 02.03.2020 року по клопотанню представника позивача, до справи було залучено у якості правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Представник позивача 31.03.2020 року надала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність та відзиву на позов не надали. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі вимог ст.ст.247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що на підставі ст.37 ЗУ «Про іпотеку» за АТ «Укрсоцбанк», (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»), було оформлено право власності на квартиру, загальною площею 71,9 кв.м, житловою - 40,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.5-12/. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.11.2018 р. № 147551238, було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», на підставі рішення державного реєстратора Ільющенкова Сергія Олександровича, Виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької бласті, індексний номер: 44342278 від 30.11.2018 року а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] /а.с.18/. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, саме власникові, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що| не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання №722 від 11.02.2019 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач звертався до Відповідача з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення /а.с.20-21/. Проте, зазначена вимога залишена колишнім власник без виконання, що створює перешкоди позивачу у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналогічні норми закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч.1 ст.575 ЦК України та ст..1 Закону «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до положень частин другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з житлових приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, тобто, як виняток допускається виселення громадян без надання іншого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18). Як вбачається з матеріалів справи, передана в іпотеку квартира за адресою: [ADDRESS] , придбана за рахунок отриманих кредитних коштів. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів, оскільки суд враховує норму ст..109 ЖК УРСР, яка встановлює порядок виселення громадян. Оскільки відповідачка [PERSON] придбала за рахунок отриманих кредитних коштів та передала в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] , і на цей час [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , - не є власниками квартири, надалі, проживаючи в ній без правових підстав та відмова добровільно звільнити помешкання, перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на свій розсуд, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк». Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог. Оскільки з припиненням права власності колишнього власника на спірне приміщення втрачається й право користування ним у нього, або членів його сім`ї, позивачу чиняться перешкоди у користуванні майном у зв`язку з фактичним проживанням відповідачів, що позбавляє права на вільне використання та розпорядження майном, суд вважає необхідним усунути перешкоди у користуванні власністю: виселити відповідачів з займаного приміщення та зняти їх з реєстрації. Щодо вимог позивача про зобов`язання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , звільнити квартиру [ADDRESS] , від особистих речей, то ця вимога задоволенню не підлягає, т.я. фактично охоплюються вимогою про примусове виселення, а процедура примусового виселення включає в себе звільнення житлового приміщення від особистих речей. З огляду на зазначене позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір на суму 5763,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 0000508773 від 01.04.2019 /а.с.1/, враховуючи роз`яснення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відповідно до яких з урахуванням повного задоволення позову та застосуванню вимоги пропорційності присудження судових витрат, суд вважає необхідним стягнути ці витрати з відповідачів на користь позивача у рівних частинах.

Outcome: partial