Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів. Посилалася на те, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 2604.2010 року. Від спільного життя сторони мають одну малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на диспансерному обліку в МДП у нефролога з діагнозом: гострий пієлонефрит. Зазначила, що вони з відповідачем протягом останніх десяти останніх місяців проживають окремо. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Також вказувала, що відповідач офіційно не працює, має нерегулярний мінливий дохід, добровільно між сторонами домовленості щодо сплати аліментів досягнуто не було. Вона в даний час не працює, перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, матеріальне становище в неї важке. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 700 гривень щомісячно до повноліття дитини. Також просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання щомісячно в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Пояснила, що відповідач в даний час матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, вона не має змоги працювати, а тому перебуває в скрутному матеріальному становищі. Просила позов задовольнити. Представник позивача позов підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач позов визнав частково. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 400 гривень. Однак, не погоджується сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки він перебуває в скрутному матеріальному становищі. Крім того, просив врахувати його важкий стан здоров'я. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя сторони мають одну малолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.5). Малолітня дитина проживає разом з матір'ю, вказану обставину відповідач не заперечував, а тому на підставі ст.61 ЦПК України суд визнає її такою, що не підлягає доказуванню. Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із досліджених матеріалів справи видно, що відповідач офіційно не працює, однак підробляє, має мінливий нерегулярний дохід. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, аліменти визначаються у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд враховує, що дитина [PERSON], [INFO] хворіє та перебуває на диспансерному обліку в міській дитячій поліклініці у нефролога з діагнозом: гострий пієлонефрит (а.с.6). Тому суд вважає, що малолітній [PERSON], [INFO] року потребує більш значних матеріальних витрат на своє утримання, ніж та, яка не страждає на ті чи інші захворювання, оскільки для відновлення функцій життєдіяльності дитини, що страждає захворюванням, потрібні більші, ніж звич айно, фізичні й матеріальні витрати. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов'язок по утриманню дитини. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1032 гривні, на дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дичини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Таким чином, суд вважає посилання відповідача на його скрутне матеріальне становище - необґрунтованими та такими, що суперечать основоположним принципам Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року. Також безпідставними суд вважає посилання відповідача на його важкий стан здоров'я, оскільки надані [PERSON] підтверджуючі документи щодо стану його здоров'я були видані медичними установами ще у 2006 році, доказів про стан здоров'я відповідача на час розгляду справи судом надано не було. Враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів. Крім того, суд враховує, що статтею 84 Сімейного кодексу України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на утримання від чоловіка [PERSON], однак, її вимоги підлягають частковому задоволенню, стягнувши з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 300 гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Outcome: partial