Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Батько малолітньої дитини [PERSON], [INFO], - [PERSON] та її баба [PERSON] звернулися до суду з позовом до матері дитини [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що відповідачка перебувала у шлюбі з [PERSON] Рішенням суду від 19 серпня 2010 р. шлюб між ними розірвано, але в подальшому вони помирилися та проживали спільно. Під час перебування у шлюбі у них народилася дочка [PERSON]. Батьки дитини за домовленістю між собою визначили місце проживання дитини з матірю. Згодом відповідачка почала перешкоджати батькові дитини та бабці бачитися з дитиною. За їх, позивачів, заявою 26 вересня 2013 р. комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Олександрійської міської ради прийняла рішення про надання [PERSON] та [PERSON] у дні їх приїзду до м. Олександрії чотири рази на місяць з 9 до 13 год. побачень з дитиною та телефонного спілкування з нею у будь-який день з 9 до 20 год., окрім обіднього сну дитини. Відповідачка не виконує рішення органу опіки та піклування, більш того, вона влаштувала дитину на виховання до Одеської школи інтернату для незрячих дітей та заборонила їм, позивачам у цій справі, відвідувати дитину, надіславши листа про таку заборону до адміністрації школи інтернату. Школа інтернат повідомила їх про заборону і згодилась лише приймати продукти та речі. Позивачі, посилаючись на порушення їх прав, передбачених СК України, з боку відповідачки просять усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини шляхом встановлення побачень з дитиною у дні їх приїзду до місця знаходження дитини - чотири рази на місяць з 9 до 13 год., або у вільний від занять час, та телефонного спілкування з нею у будь-який день з 9 до 20 год., окрім обіднього сну дитини, та передачі дитини на період літніх канікул на оздоровлення. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги з наведених вище підстав. Позивач [PERSON] пояснив, що його колишня дружина не виконує рішення комісії з питань захисту прав дитини, всіляко перешкоджаючи йому у вихованні дочки, яку влаштувала до школи інтернату для незрячих дітей в м. Одесі, хоча неподалік м. Києва, де він проживає і має змогу відвідувати дочку, є подібний заклад. Коли він разом із своєю матірю, бабусею дочки, приїхав відвідати дитину, то директор не дозволив їм побачення, посилаючись на заборону з боку матері дитини. Вона вимикає телефон, коли він телефонує дочці. Дитина тягнеться до нього. Він є інвалідом з вадами зору, йому складно пересуватися на далекі відстані. Як тільки він хоче зявитися до дитини, то відповідачка створює перешкоди. Він як і відповідачка має рівні права щодо виховання дитини, але вона не йде на поступки. В звязку з цим він неодноразово звертався в орган опіки та піклування для вирішення спору. Позивач [PERSON] пояснила, що її колишня невістка проти її спілкування з дитиною. Батько дитині навіть купив телефон, щоб спілкуватися з нею, але на даний час телефону немає. Їх з сином спілкування з [PERSON] піде дитині лише на користь. Вони потребують визначеності в цьому питанні і не бажають залежати від настроїв відповідачки. Представник органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Олександрійської міської ради [PERSON] вважає, що позов підлягає задоволенню. Він пояснив, що позивачі мусять відстоювати свої права у суді, оскільки [PERSON] неодноразово зверталася до служби у справах дітей з приводу того, що рішення комісії з питань захисту прав дитини не виконується. З [PERSON] велися бесіди. Вона замкнута, важко йде на контакт. За час спілкування з нею склалося враження, що між нею, колишнім чоловіком та його матірю склалися неприязні відносини, і це є причиною спору з приводу виховання дитини. Однак, якби відповідачка надавала позивачам можливість приймати участь у вихованні дитини та спілкуванні, у них не було б і приводу звертатися до суду. Представник відповідачки [PERSON] заперечив проти позову, посилаючись на те, що позивачі не підтвердили обставини, на які вони посилаються, відповідними доказами. [PERSON] не перешкоджала позивачам у спілкуванні з дитиною. Батько мав можливість використати своє право на побачення з дочкою, але скористався ним лише декілька раз, що свідчить про ухилення ним від виконання батьківських обовязків. Вона влаштувала дочку до Одеської школи інтернату для незрячих дітей, оскільки подібного закладу в м. Олександрії немає. Такі дії вона вчинила задля того, щоб підготувати дитину до самостійного життя, і це відповідає інтересам дитини. Батько ж дитини - навпаки керується лише особистими інтересами. Вислухавши пояснення позивачів, представника позивачів [PERSON] [PERSON], представника відповідачки [PERSON] представника ради опіки та піклування [PERSON], свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Суд встановив, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON]. Батьки дитини проживають окремо. [PERSON] за домовленістю між батьками проживає з матірю відповідачкою, а на даний час влаштована до Одеської спеціальної загальноосвітньої школи інтернату. Відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні батька та бабці з дитиною. Від виконання рішення засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Олександрійської міської ради щодо надання побачень та можливості телефонного спілкування вона ухиляється. Згідно ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.2 ст. 157 СК України). Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини (ч.3 ст. 157 СК України). Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч.1 ст. 159 СК України). При цьому суд відповідно до ч.2 ст. 159 визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитино місця його проживання, тощо). Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001р. дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Конвенція про права дитини закріпила принцип верховенства інтересів дітей у всіх діях щодо них, незалежно від того, якими органами чи установами ці дії здійснюються. Сімейний кодекс України також передбачає право баби, діда, прабаби та прадіда на виховання внуків, правнуків. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 257 СК України \~баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. При вирішенні даного спору суд має виходити із пріоритету інтересів дитини та бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Під час розгляду справи суд не встановив обставин , які б свідчили про те, що позивачі використовують свої права всупереч інтересам дитини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали , що знають про взаємини сторін зі слів відповідачки. Свідок [PERSON] зазначила, що вона вдома у [PERSON] ніколи не була, а [PERSON] бачила разом з дочкою мабуть два роки тому, здається, на 8 березня. Свідок [PERSON], директор УПП УТОС, де працює відповідачка, показав, що підприємство виділяло путівку [PERSON], яка з дочкою та [PERSON] влітку 2013 р. їздила відпочивати на турбазу. Факти створення [PERSON] перешкод у вихованні дитини йому не відомі. Згідно висновку органу опіки та піклування від 10 липня 2015 р. участь батька та бабусі дитини - [PERSON] у вихованні, спілкуванні, оздоровленні останньої буде сприяти розвиткові дівчинки, формуванню особистості, покращить її психоемоційний та духовний стан. Про це також свідчать позитивні характеристики на позивачів, акти обстеження їх житлових умов. Суд дійшов висновку, що перешкоди, які чинить відповідачка позивачам у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON], необхідно усунути шляхом надання побачень, спілкування засобами телефонного звязку та передачі дитини на оздоровлення, однак не на весь період літніх канікул, а в межах двох тижнів. На думку суду, цього строку достатньо, щоб кожен із батьків мав змогу здійснити свої плани щодо проведення дозвілля з дитиною в цей період. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст. 59 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відтак письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки вони не являються допустимим доказами. Суд оцінює як доказ показання свідка [PERSON], яку допитано в судовому засіданні з дотриманням порядку її допиту, передбаченого ст. 180 ЦПК України. Позивачі не наполягають на стягненні судових витрат з відповідачки, а тому вони їм не компенсуються.

Outcome: partial