Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача на свою користь 53 896,61 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.05.2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №0003599/12, згідно якого відповідач взяв на себе зобов'язання поставити та передати у власність позивача паркет дубовий в кількості 95,85 кв.м. на загальну суму 105 380,00 грн. Позивач зазначає, що одночасно з укладанням договору позивачем було сплачено відповідачу в якості завдатку 31 600,00 грн. Разом з цим, позивач посилається, що відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним вище договором не виконала, кошти отримані на виконання умов договору не повернувла Звернення позивача до відповідача з метою вирішення спірного питання мирним шляхом, позитивних результатів не дали, а тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Враховуючи вищевикладене, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20.09.2017 року, просив стягнути з відповідача 31 600,00 грн., як розмір завдатку, 3% річних за період з 07.05.2015 року по 20.09.2017 року в розмірі 2252,00 грн., пеню за період з 20.09.2016 року по 20.09.2017 року в розмірі 11 534,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 10 000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав частково, а саме: в частині стягнення суми завдатку у розмірі 31 600,00 грн. та судового збору, сплаченого позивачем за подання даного позову в розмірі 640.00 грн., в решті позову просив відмовити. Крім того, подав до суду письмові заперечення проти позову та заяву про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Судом встановлено, що 07.05.2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №0003599/12, згідно якого відповідач взяв на себе зобов'язання поставити та передати у власність позивача паркет дубовий в кількості 95,85 кв.м. на загальну суму 105 380,00 грн. (а.с.6-9). На виконання умов вказаного договору, позивач сплатив на користь відповідача 31 600,00 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером (а.с.15). Згідно п. 1.2 зазначеного дговору, вартість товару по даному договору складає 105 380,00 грн. Пунктом 2.1 зазначеного договору встановлено, що оплата по даному договору здійснюється за готівковий розрахунок у вигляді авансового та кінцевого платежу в межах вартості зазначеної у договорі. Покупець здійснює оплату товару поетапно. Спочатку, покупець здійснює попередню оплату в розмірі 50 % кошторисної вартості, що складає 31 600,00 грн. шляхом внесення готівкових коштів у касу або на рахунок продавця. Кінцевий розрахунок здійснюється, після оформлення сторонами Акту приймання передачі товару Ціна зазначена у рахунку с кінцевою, після внесення покупцем авансового платежу. Пунктом п. 4.1 зазначеного договору встановлено, що передання товару за цим договором, здійснюється продавцем протягом 5 робочих тижнів з моменту отримання продавцем авансового платежу, відповідно до п. 2.2 договору. За умовами п. 6.1 зазначеного договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Проте в обумовлений зазначеним договором строк, товар позивачу не було передано відповідачем у власність, ані повністю, ані частково. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно з ст.663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу. Положення ст. 693 ЦК України регулюють попередню оплату товару та порядок її повернення у разі порушення продавцем своїх зобов'язань по передачі оплаченого товару покупцю. Відповідно до ч.1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або пред'явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Відповідачем не заперечується, що за договором купівлі-продажу №0003599/12 від 07.05.20015 року, укладеним між сторонами, вона отримала від позивача попередню оплату за товар у сумі 31 600,00 грн., але у визначені п. 4.1. договору строки не передала позивачу оплачений товар, що надає позивачу право вимагати повернення суми попередньої оплати, на підставі ч.2 ст.693 ЦК України, що за своїм змістом є правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання. В зв'язку з вказаним, відповідач визнає позов в частині вимог щодо стягнення сплаченої передоплати у розмірі 31 600, 00 грн. та судового збору в сумі 640.00 грн., а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача зазначеної суми. Разом з цим, суд не вбачає правових підстав на задоволення решти позовних вимоги з огляду на наступне. Обґрунтовуючи право на стягнення відсотків за використання коштів, позивач у своєму позові посилається на ст. 625 ЦК України. Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом із тим, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором купівлі-продажу №0003599/12 від 07.05.20015 року не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар. Відповідно до практики Верховного Суду України (постанова від 16.09.2014р. у справі № 3-90гс14, та від 01.07.2015 у справі № 3-357гс15 ) за своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. Так само частиною 3 ст. 693 ЦК України передбачено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. При цьому, укладеним між сторонами спору договором купівлі продажу №0003599/12 від 07.05.20015 року, такий розмір процентів сторонами не визначався, а в законі розмір процентів за користування коштами, отриманими у якості попередньої оплати за договором купівлі продажу, прямо не встановлений. Отже, оскільки ні законом, ні умовами договору купівлі-продажу №0003599/12 від 07.05.20015 року, укладеного між сторонами, розмір процентів за користування продавцем чужими грошовими коштами не встановлено, вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити повністю. Вищевикладений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16.09.2014р. у справі № 3-90гс14, та від 01.07.2015 у справі № 3-357гс15. Також, згідно розрахунку заявленої до стягнення пені, розмір цієї пені розрахований позивачем за період з 20.09.2016 року по 20.09.2017 року, від суми здійсненої ним попередньої оплати за товар, в розмірі рівному 31 600 грн. Відповідно до ч.1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного грошового зобов'язання за кожен день прострочки виконання. (ч.1 і ч.2 ст.549 ЦК України) Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частини статті 551 ЦК України). Обґрунтовуючи право на стягнення пені, позивач у своєму позові посилається на п.7.4 договору купівлі-продажу №0003599/12 від 07.05.20015 року, укладеного між сторонами. Умовами п.7.4 зазначеного договору купівлі-продажу встановлено, що за порушення п.4.1. цього Договору, продавець сплачує покупцю пеню, за кожен день затримку, в розмірі 0,1 % від суми вартості товару. Пунктом п. 4.1 зазначеного договору встановлено, що передання товару за цим договором, здійснюється продавцем протягом 5 робочих тижнів з моменту отримання продавцем авансового платежу, відповідно до п. 2.2 договору. Відповідно до положень ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Авансовий платіж, відповідно до п. 2.2 зазначеного договору, був сплачений позивачем 07.05.2015 року, таким чином, з урахуванням строків передачі оплаченого товару встановлених п.4.1 цього ж договору, відповідач повинен був передати у власність позивача оплачений ним товар, після 5 робочих тижнів з моменту отримання авансового платежу, а саме не пізніше 11.06.2015 року. З цієї ж дати, а саме з 11.06.2015 року, позивачем у своєму позові розрахована пеня, заявлена до стягнення з відповідача. Водночас, в силу приписів п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Право пред'явити вимогу щодо повернення попередньої оплати здійсненої за Товар по договору купівлі-продажу №0003599/12 від 07.05.20015 року, у Позивача виникло, на підставі ч. 2 ст.693 ЦК України, та з урахуванням положень ч.1 ст.253 ЦК України, з наступного дня після недотримання Відповідачем кінцевого строку передання Позивачу по цьому договору купівлі-продажу оплаченого Товару, а саме з 12.06.2015 року. Так, частиною 1 ст. 253 ЦК України, встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок Відповідно до положень ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Таким чином, саме з 12.06.2015 року, з урахуванням положень 1 ст. 253 ЦК України, ч.5 ст.261 ЦК України, починається перебіг строку позовної давності, передбаченого п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, за вимогою позивача про стягнення з відповідача пені. Частиною 1 ст. 254 ЦК України, встановлено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку Таким чином, з урахуванням положень, ч. 1 ст. 254 ЦК України, строк позовної давності, встановлений п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, за вимогою позивача про стягнення з відповідача пені, сплинув 12.06.2016 року. Водночас до суду позивач звернувся з вимогами про стягнення з відповідача пені, у березні 2017 року, тобто з пропуском річного строку позовної давності, встановленого п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, за такою вимогою. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідач, звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, яка на правових підставах підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Щодо позовних вимог у частині стягнення витрат на правову допомогу суд вбачає необхідним зазначити ст. 84 ЦПК України, відповідно до якої витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надавання безоплатної правової допомоги. Прохання позивача відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 гривень не знаходить свого обґрунтування, оскільки позивачем надано до суду договір, платіжне підтвердження та акт виконаних робіт, укладені позивачем з ТОВ "МАГІСТРИ", а не з конкретною особою (адвокатом або іншим фахівцем в галузі права). Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 640,00 грн, який підтверджуються долученою до справи квитанцією про його оплату.

Outcome: partial