Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», [PERSON] , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І., треті особи - [PERSON] , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Селезньова О.М. про визнання договору відступлення прав вимоги не дійсним, скасування рішень та записів про державну реєстрацію права власності, у якому просила суд: визнати недійсним договір від 03.11.2015 укладений між ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» та [PERSON] про відступлення прав вимоги, на підставі якого 04.02.2016 за [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру у [ADDRESS] ; скасувати рішення 28070605 від 04.02.2016 про державну реєстрацію прав на квартиру [ADDRESS] , прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. та скасувати запис про право власності № 13132184 від 04.02.2016; скасувати рішення 28301019 від 17.02.2016 про державну реєстрацію прав на квартири [ADDRESS] , прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. та скасувати запис про право власності № 13305528 від 17.02.2016; скасувати рішення 31502449 від 21.09.2016 про державну реєстрацію прав на квартиру [ADDRESS] , прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селезньовою О.М. та скасувати запис про право власності № 16.09.2016 від 16.09.2016; судові витрати покласти на Відповідачів. Позовні вимоги мотивує тим, що між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» 09.08.2007 було укладено кредитний договір № 014/2080/82/59019, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 367 200, 00 доларів США на строк до 09.08.2017, зі сплатою 13.5 % річних за користування кредитними коштами, який був забезпечений договором іпотеки від 09.08.2007 за реєстровим номером 4995. Відповідно до пункту 3.1 Договору іпотеки від 09.08.2007, предметом Іпотеки за цим Договором є нерухоме майно: квартира під номером [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 26.05.2011 Оболонським районним судом м. Києва винесено рішення по справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення коштів у розмірі 4 077 804 грн. 68 коп. (чотири міліонна сімдесят сім тисяч вісімсот чотири гривні шістдесят вісім копійок). 19.03.2015 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві - Бочковським Т.О. відкрито виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошових коштів у розмірі 4 077 804,68 грн.( ВП № 46871875). 30.03.2019, з метою забезпечення повного виконання цього виконавчого провадження, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - [PERSON] , адреса: [ADDRESS] у межах суми звернення стягнення 4 077 804,68 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Головний державний виконавець ВПВР УДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Лозова А.І., на виконанні у якої перебувало виконавче провадження № 46871875, з метою виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26.05.2011 по справі № 2-145/2011 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 4 077 804,68 грн. прийняла рішення щодо реалізації квартири, яка була предметом Іпотеки за кредитним договором № 014/2080/82/59019 від 09.08.2007 укладеним між боржником - [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль». 24.09.2015 служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, на запит головного державного виконавця ВПВР УДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової А.І., щодо реалізації квартири яка була предметом іпотеки і в який проживала Позивач разом зі своєю родиною, повідомила про відмову у наданні дозволу на відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки в зазначеній квартирі проживають і мають право користування малолітні діти боржника - [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Проте, [PERSON] 19.02.2016, разом з чоловіком та неповнолітніми дітьми виселено з вищезазначеної кватири групою осіб, які повідомили [PERSON] , що дані заходи ними вчинено у зв`язку з наявністю боргу перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а виселення відбувається в рамках виконавчого провадження на виконання на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26.05.2011 по справі №2-145/2011. У січні 2019 року, [PERSON] випадково дізналась про розшук її як боржника за виконавчим провадженням № 46871875. Таким чином, позивач дізналася, що виселення її з квартири, здійснено не в рамках виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження № 46871875 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 075 984 грн. 68 коп., судові витрати в сумі 1 820 грн., а всього - 4 077 804 грн. 68 коп. досі перебуває на виконанні в ВПВР. У зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (т.1, а.с.96). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі (т.1 а.с. 110-111). Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» належним чином засвідчену копію: - договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки посвідченим 09.08.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. за реєстровим № 4995 від 30.10.2015 № 423 між ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» за яким відступлено кредит [PERSON] ; - договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки посвідченим 09.08.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. за реєстровим № 4995 від 03.11.2015 № 443 між ПАТ «КБ ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» та [PERSON] . Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарької С.І. належним чином завірені копії документів, на підставі яких нею прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), квартири [ADDRESS] , (індексний номер рішення 28070605 від 04.02.2016). Витребувано в Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві копію реєстраційної справи № 841321980000 та на підставі яких відбувся перехід права власності квартири [ADDRESS] . 11 березня 2020 року на адресу суду надійшли пояснення на позов від представника третьої особи [PERSON] - [PERSON] , зі змісту яких вбачається, що представник вважає позов [PERSON] необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню (т.1 а.с. 124-128). 15 травня 2020 року на адресу суду надійшли витребуванні документи від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарької С.І. (т.1 а.с.147-197). 28 травня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивачки про приєднання до матеріалів справи копію Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань зареєстрований за №42020101050000057 від 20.03.2020, де заявником є [PERSON] (т.1 а.с. 204-206). 08 вересня 2020 року на адресу суду надійшли пояснення від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Селезньової О.М., відповідно до яких, остання зазначила, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] було посвідчено 16.09.2016 року за реєстровим №312 з дотриманням вимог чинного законодавства України, а саме Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р.№296/5 (із змінами та доповненнями), Правил ведення нотаріального діловодства, а також зареєстровано право власності на квартиру за гр. [PERSON] відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Селезньовою О.М., було встановлено особи за договором, перевірено їх дієздатність, з`ясовано наміри та волевиявлення сторін, перевірено відсутність заборони відчуження, іпотеки, інших речових прав та обтяжень, що підтверджується відповідними документами. Також перевірено відсутність неповнолітніх, малолітніх, недієздатних, обмежено дієздатних, які б мали право користування даною квартирою та чиї права могли бути порушені. На момент продажу квартири, зазначені особи в квартирі не зареєстровані, що підтверджено відповідною довідкою та квартира була вільна для проживання. Всі документи зберігаються в нотаріальному архіві. Одночасно з цим повідомила, що не володіє інформацією, на яку посилається позивачка, спір йде між сторонами та потребує доказування у судовому засіданні, а тому просить дану справу розглядати за її відсутності, за наявними документами та доказами (т.1 а.с. 235). 14 вересня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивачки про приєднання до матеріалів справи копію Пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого [PERSON] від 04.06.2020 (т.1 а.с.237-239). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року було закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті (т.1, а.с.240-241). 10 листопада 2020 року на адресу суду надійшла заява про застосування строку позовної давності від приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. (т.1 а.с.254-256). Зазначає, що позивачку з родиною було виселено із спірної квартири 19 лютого 2016 року, отже з цього часу [PERSON] реально дізналася про можливе порушення її прав та інтересів. 17 листопада 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог (т.2 а.с.1-5). 19 листопада 2020 року на адресу суду надійшли витребувані документи від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (т.2 а.с.11-24). 21 січня 2021 року в судовому засіданні представником позивача було долучено додаткові пояснення, відповідно до яких, просить суд задовольнити позовні вимоги. Представник позивача - адвокат Даценко Т.М. в судовому засіданні просив суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача 1 - ТОВ «Вердикт Капітал» - адвокат Орєхов А.В. у судовому засідання проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи 1 - [PERSON] - адвокат Бекіров С.Н. у судовому засідання проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідача [PERSON] , ПНКМНО Гембарська С.І, та третя особ ПНКМНО Селезньова О.М. своїх представників в судове засідання не забезпечили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 09 серпня 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/2080/82/59010, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 367 200, 00 доларів США на строк до 09.08.2017, зі сплатою 13.5 % річних за користування кредитними коштами, який був забезпечений договором іпотеки від 09.08.2007 за реєстровим номером 4995. (т.1 а.с.24-26). Відповідно до пункту 3.1 Договору іпотеки від 09.08.2007, предметом Іпотеки за цим Договором є нерухоме майно: квартира під номером [ADDRESS] . (т.1 а.с. 34-36). За час користування кредитними коштами з 09.08.2007 по 28.02.2011 Позивачем було сплачено по кредиту 41 632, 65 доларів США, та по відсоткам 66 631,18 доларів США. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 травня 2011 року по справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , третя особа: Оболонська РДА в м. Києві в особі служби у справах дітей про стягнення заборгованості за кредитним договором - позовні вимоги було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 075 984 грн. 68 коп, судові витрати в сумі 1 820 грн. 00 коп., а всього - 4 077 804 грн. 68 коп. (чотири міліонна сімдесят сім тисяч вісімсот чотири гривні шістдесят вісім копійок) (т.1 а.с.16-18). Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2012 року було відмовлено [PERSON] у поновленні строку на апеляційне оскарження рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26.05.2011р. Апеляційну скаргу залишено без розгляду (т.1 а.с.19-20). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2013 року касаційну скаргу [PERSON] було відхилено, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18.01.2012 року залишено без змін (т.1 а.с.21-23). 19 березня 2015 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві - Бочковським Т.О. відкрито виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошових коштів у розмірі 4 077 804,68 грн.( ВП № 46871875) (т.1 а.с.32) 30 березня 2019, з метою забезпечення повного виконання цього виконавчого провадження, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - [PERSON] , адреса: [ADDRESS] у межах суми звернення стягнення 4 077 804,68 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (т.1 а.с. 33) Головний державний виконавець ВПВР УДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Лозова А.І., на виконанні у якої перебувало виконавче провадження № 46871875, з метою виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26.05.2011 по справі № 2-145/2011 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 4 077 804,68 грн. прийняла рішення щодо реалізації квартири, яка була предметом Іпотеки за кредитним договором № 014/2080/82/59019 від 09.08.2007 укладеним між боржником - [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль». 24 вересня 2015 року служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, на запит головного державного виконавця ВПВР УДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової А.І., щодо реалізації квартири яка була предметом іпотеки і в який проживала Позивач разом зі своєю родиною, повідомила про відмову у наданні дозволу на відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки в зазначеній квартирі проживають і мають право користування малолітні діти боржника - [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) (т.1 а.с.47-48). Судом було встановлено, а також не спростовувалось учасниками справи те, що [PERSON] 19.02.2016, разом з чоловіком та неповнолітніми дітьми виселено з вищезазначеної кватири групою осіб, які повідомили [PERSON] , що дані заходи ними вчинено у зв`язку з наявністю боргу перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а виселення відбувається в рамках виконавчого провадження на виконання на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26.05.2011 по справі №2-145/2011. 30 жовтня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки посвідченим 09.08.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. за реєстровим № 4995. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гембарською С.І., реєстровий номер № 422 (т.1 а.с.167-168). З матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2015 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» укладено та посвідчено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки (реєстраційний № 423) (т.1 а.с.177-178). В подальшому, 03.11.2015 між ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» та [PERSON] укладено та посвідчено Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки посвідченим 09.08.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. за реєстровим № 4995, зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. (реєстровий № 434), на підставі чого 04.02.2016 за [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру у [ADDRESS] ), яка була предметом іпотеки в забезпечення основного кредитного зобов`язання (кредитний договір № 014/2080/82/59019 від 09.08.2007) (т.1 а.с. 182-190). У своїх письмових поясненнях та усних поясненнях в судовому засіданні представник позивача пояснив, що відступлення прав за кредитним договором та договором іпотеки від ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» до [PERSON] є незаконним у зв`язку з тим, що ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» набуло ці права за договором факторингу, що є порушенням ст.ст.1079, 1083 Цивільного кодексу України. Представник відповідача проти доводів представника позивача заперечував. Зазначив, що договір про відступлення прав, укладений між ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» до [PERSON] не є договором факторингу, що не порушує вимог ст.ст. 1079, 1083 ЦК України. Щодо наданих сторонами письмових доказів, заяв, клопотань суд вважає за необхідне зазначити. Як вбачається із матеріалів справи, ухвалу про відкриття провадження у справі відповідач 1 - ТОВ «Вердикт Капітал» отримали 11 лютого 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення (т.1 а.с.106), а відтак останній день строку на подачу відзиву відповідно до ч.7 ст.178 ЦПК України припадав на 26 лютого 2020 року. Оскільки відзив було підписано 13 листопада 2020 року, і не було порушено питання щодо поважності пропущення строків на подачу відзиву, суд не бере відзив до уваги при розгляді справи і винесенні рішення. Щодо заяви відповідача 3 - ПНКМНО Гембарської С.І. про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, про порушення свого права, а саме щодо оспорюваного договору з відступлення права вимоги на користь [PERSON] і про рішення державної реєстрації речових прав на спірну квартиру позивачка дізналася у лютому 2019 року, а тому саме з цього часу необхідно відраховувати строк позовної давності. Щодо позовних вимог в частині визнання недійсним договору від 03.11.2015 укладеного між ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» та [PERSON] про відступлення прав вимоги, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч.1 ст.1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, визначених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Виходячи з цих норм, а саме, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення чи ліквідації, спадкування тощо) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 378 ЦПК України за заявою заінтересованою сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст. 512, 514 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.1-ч.3 ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. В той же час ст.1079 Цивільного кодексу визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно з аб.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Визначення поняття фінансова установа міститься в п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до якого, фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Фізична особа громадянин України [PERSON] не є юридичною особою, не включена до реєстру фінансових або банківських установ, не має ліцензії на здійснення відповідно діяльності, зокрема і щодо факторингових операцій. Отже [PERSON] не може бути стороною договору факторингу. В той же час, в силу ч.2 ст.1083 ЦК України, оскільки права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки були відступлені первісним кредитором ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за договором факторингу, то і всі наступні відступлення цих прав вимоги мають здійснюватись за договорами факторингу. Також, в силу ч.1 ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Згідно з ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Такої позиції також дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.09.2018р. у справі № 909/968/16. Договір відступлення прав від 03.11.2015р., укладений між ТОВ «Кредекс Фінанс» та [PERSON] , порушує вимоги ч.2 ст.1083, ч.3 ст.1079 Цивільного кодексу України, оскільки права вимоги за кредитним договором № 014/2080/82/59019, укладеним між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] , та договором іпотеки від 09.07.2007р., укладеним між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] , посвідченим 09 серпня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. за реєстровим № 4996, були відступлені за договором відступлення права вимоги від 30.10.2015р. від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПАТ «КБ «Хрещатик», наступне відступлення відбулось також за договором відступлення права вимоги від 30.10.2015р від ПАТ «КБ «Хрещатик» до ТОВ «Кредекс Фінанс» , а отже і подальше наступне відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки мало відбуватись в силу ч.2 ст.1083, ч.3 ст.1079 ЦК України виключно відповідно до положень глави 73 «Факторинг» Цивільного кодексу України, тобто за договорами факторингу, фактором в яких може бути виключно банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, а фізична особа громадянин України [PERSON] на момент укладення договору відступлення прав не мала права виступати фактором в договорах факторингу. Також, за аналогією ч.1 ст.227 Цивільного кодексу України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Одночасно з цим суд звертає увагу на те, що статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 6.2. статті 6 Іпотечного договору передбачені іпотечні випадки за яких іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення визначених договором обставин. Відповідно до пункту 6.4. 1 Іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі - продажу у порядку встановленому чинним законодавством України. Пунктом 6.4.2. При виникненні іпотечного випадку Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю іпотечне повідомлення (цінним листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в договорі Іпотеки) з вказівкою про загальну суму боргових зобов`язань та граничний строк погашення боргових зобов`язань. У випадку непогашення Позичальником (Іпотекодавцем) боргових зобов`язань у строк, передбачений у Іпотечному повідомлені, право власності на предмет Іпотеки переходить від Іпотекодавця до Іпотекодержатель в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов`язання вказаному в іпотечному повідомленні. При цьому Іпотекодержатель зобов`язаний реалізувати предмет іпотеки протягом 1 (одного) року, а суму отриману від реалізації, направити на погашення боргових зобов`язань та інших фактичних вимог. Залишок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки після погашення боргових зобов`язань, інших фактичних вимог та відшкодування всіх витрат Іпотекодержателю, повертається Іпотекодавцю відповідно до чинного законодавства України. Статтею 24 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 11 Закон про державну реєстрацію прав, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до пунктів 3 та 4 частини першої статті 24 вищезазначеного Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно вимог частини другої статті 18 Закон про державну реєстрацію прав перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Відповідно до пункту 61 Порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). З матеріалів справи судом не було встановлено отримання [PERSON] повідомлення про отримання вимоги про усунення порушень. Крім того суд звертає увагу на той факт, що в квартирі, яка була предметом іпотеки на момент переходу права власності, були зареєстровані неповнолітні діти, а орган опіки та піклування дозволу на виселення та зняття з реєстрації не надавав. Пунктами 1.9, 1.10 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595) передбачено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подання йому довідки про склад сім`ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні чи неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувана дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Проте, як вбачається з картки прописки (форма № 16) на момент переходу права власності від [PERSON] до [PERSON] неповнолітні діти були зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , а зняті з реєстрації були лише 09.02.2016 (т.1 а.с.49). У відповідності до статті 1 (Захист власності) Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (стаття 41 Конституції України), який передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до частини третьої статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною третьою статті 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. З урахуванням статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про скасування рішень про державну реєстрацію прав на квартиру [ADDRESS] , прийняте ПНКМНО Гембарською С.І. та ПНКМНО Селезньовою О.М., а також про скасування записів про право власності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, скасування документа на підставі якого проведено державну реєстрацію речового права є підставою для скасування запису про державну реєстрацію. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В матеріалах справи відсутні докази того, що у позивача можуть виникнути складнощі, або йому буде відмовлено державним реєстратором з приводу скасування зазначеного запису у разі, якщо позовна вимога про визнання документа, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав буде задоволена. Таким чином, суд вважає, що з приводу зазначеної позовної вимоги відсутній спір, у зв`язку з чим вона не може бути задоволена. Враховуючи викладене вище суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст.ст. 203, 215, 217, 227, 512, 1077, 1078, 1080, 1083 ЦК України, Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

Outcome: partial