Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, обґрунтовучи свої позовні вимоги тим, що 30 травня 2008 року з вини [PERSON], який керував автомобілем марки «DAF FT95XF430» державний номерний знак [NUMBER], що належить ТОВ «Ван Валіна Транс», сталося ДТП, в результаті чого автомобіль марки «Mercedes-Benz 1840» державний номерний знак [NUMBER] з приєднаним до нього причепом марки «Samro 3EC24DAP» державний номерний знак [NUMBER], який належать [PERSON], отримали механічні пошкодження, Як стверджує позивач, він звернувся до Моторно-транспортного (страхового) бюро України, як до гаранта відшкодування шкоди, заподіяної водіями-нерезидентами на території України за виплатою страхового відшкодування, так як вартість матеріальних збитків, складає 188 911,56 гривень, однак останнім було виплачено лише частково страхове відшкодування в розмірі 25 645,73 гривень. А тому, позивач просить стягнути з відповідачів різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка складає 136 701,03 гривень, а також завдану моральну шкоду в розмірі 10 000,00 гривень Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача ТОВ «Ван Валіна Транс» в судове засідання не з'явився, надіславши до суду листа, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки відшкодовувати різницю невиплачених страхових коштів має моторне бюро Р.Молдови (а.с. 63). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі у відповідності до вимог ч. 7 ст. 76 ЦПК України, враховуючи, що відповідач проживаэ (перебуваэ) за межами України, судові повістки вручалися із застосуванням вимог Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до неї 1997 року. У зв'язку із зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки «Mercedes-Benz 1840» державний номерний знак [NUMBER] та причепу марки «Samro 3EC24DAP» державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 75-76). Відповідно до постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області №3-10447/08 від 24 червня 2008 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.. 124 КУпАП, а саме, що 30 травня 2008 року на 59 км автомобільної дороги Київ-Одеса, [PERSON], керуючи автомобілем марки DAF FT95XF430» державний номерний знак [NUMBER] з напівпричепом, під час виникнення небезпеки, не вжив необхідних заходів для безпечного об'їзду перешкоди, внаслідок чого допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz 1840» державний номерний знак [NUMBER] з приєднаним до нього причепом марки «Samro 3EC24DAP» державний номерний знак [NUMBER], в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 6). Відповідно до звіту №08/218 про оцінку дорожнього транспортного засобу складеного 14 листопада 2008 року приватним підприємством «Український центр врегулювання збитків «Ладен-Авто», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 1840» державний номерний знак [NUMBER] складає 273 460,65 гривень, при цьому розмір матеріального збитку складає 117 783,90 гривень (а.с. 7-52). Крім того, [PERSON] сплатила за подачу евакуатора - 664,62 гривень, за технічну допомогу - 1 296,00 гривень, за буксировку транспортного засобу - 734,58 гривень, за експертні послуги - 901,00 гривню, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №70 від 27 травня 2009 року та рахунком №SС-000001548 від 31.05.2008 року (а.с. 77-78). Моторно-транспортним (страховим) бюро України було виплачено страхове відшкодування [PERSON] в розмірі 26 564,80 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №2095 від 01 грудня 2008 року (а.с. 73) Згідно з ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України в п. 2 «Про практику розгляду судом цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.92 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок . Відповідно до вимог ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних траспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Враховуючи, що позивачу було заподіяно матеріальну шкоду при вчинені дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем, що належить ТОВ «Ван Валіна Транс», та приймаючи до уваги, що недостатньо страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої позивачу шкоди, відповідачі зобов'язані сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то відповідно до вимог ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В частині стягнення з відповідачів на користь позивача 10 000 гривень моральної шкоди, суд дійшов висновку про відмову, оскільки позивач не надав достатніх доказів у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому вимоги позивача про відшкодування відповідачами моральної шкоди безпідставні та необґрунтовані. На підставі наведеного та

Outcome: partial