Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, покликаючись на те, що слідчим Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Пиріг С.П. ведеться досудове розслідування кримінального провадження №12015140380000258, у якому він є потерпілим. Понад 3 роки триває бездіяльність слідчого у даному кримінальному провадженні. 23 листопада 2017 року слідчий Пиріг С.П. виніс постанову, якою закрив дане кримінальне провадження. 30 травня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова провадження за його скаргою на дану постанову закрито у зв'язку із скасуванням такої заступником керівника Львівської місцевої прокуратури №2. У зв'язку із незаконними діями слідчого йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушенні режиму сну. Розмір моральної шкоди оцінює з розрахунку по 10000,00 грн. за кожен рік бездіяльності. Просить стягнути на його користь 30000,00 грн. відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача Державної казначейської служби України подав до суду відзив, у якому просить розглядати справу у порядку загального позовного провадження, оскільки така має значення для Державної казначейської служби України у зв'язку із збитками державного бюджету, а також, внаслідок необхідності дослідження поданих доказів. Вважає позов безпідставним, оскільки на даний момент бездіяльність посадової особи органу державної влади, на яку покликається позивач, не визнано незаконною, а тому відсутні будь-які правові підстави для відшкодування шкоди, а тому згідно ст. 279 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити на підставі наявних у ній доказів та письмових пояснень. Представник відповідача Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області подав до суду відзив, у якому покликається на те, що Залізничний відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області не має статусу юридичної особи та не може бути відповідачем, а тому згідно ст. 279 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити на підставі наявних у ній доказів та письмових пояснень. Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому покликається на те, що дана справа може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, вважає, що незаконність дій посадової особи органу державної влади встановлена належним чином. Просить розгляд справи проводити у порядку спрощеного пощовного провадження, позов задовольнити повністю. Суд вважає, що клопотання представника відповідача Державної казначейської служби України про розгляд справи у порядку загального позовного провадження слід відмовити, оскільки враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, а також те, що дана справа не належить до категорій справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає, що з метою пришвидшення розгляду справи, її розгляд слід проводити у порядку спрощеного позовного провадження, а крім того, представником відповідача не обґрунтовано у чому полягає суттєве значення даної справи та не вказано які саме докази необхідно дослідити. У зв'язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що 23 листопада 2017 року слідчим Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Пиріг С.П. винесена постанова про закриття кримінального провадження №12015140380000258, у якому позивач [PERSON] є потерпілим. Постановою Львівської місцевої прокуратури №2 від 30 травня 2018 року внаслідок передчасності та незаконності постанову слідчого Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Пиріг С.П. про закриття кримінального провадження №12015140380000258 від 23 листопада 2017 року скасовано. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30 травня 2018 року провадження за скаргою [PERSON] на постанову слідчого Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Пиріг С.П. про закриття кримінального провадження №12015140380000258 від 23 листопада 2017 року закрито у зв'язку із скасуванням даної постанови Львівською місцевою прокуратурою №2. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У відповідності до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У відповідності до п.10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність". Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Відповідно до п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. На підставі наведеного, суд вважає, що внаслідок незаконного рішення, а саме, постанови слідчого Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Пиріг С.П. про закриття кримінального провадження №12015140380000258 від 23 листопада 2017 року, позивач зазнав моральної шкоди, внаслідок порушення його прав та інтересів як потерпілого у такому кримінальному провадженні, а відтак, з Держави Україна слід стягнути на користь [PERSON] 1500,00 грн. відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано суду жодних обґрунтувань та належних, достовірних, достатніх, допустимих доказів щодо понесення ним значних моральних страждань саме у зв'язку із винесенням постанови від 23 листопада 2017 року, які б відповідали розміру 30000,00 грн. Крім того, суд критично оцінює покликання представника Державної казначейської служби України на те, що на даний момент бездіяльність посадової особи органу державної влади, на яку покликається позивач, не визнано незаконною, оскільки згідно постанови Львівської місцевої прокуратури №2 від 30 травня 2018 року постанову про закриття кримінального провадження №12015140380000258 від 23 листопада 2017 року визнано передчасною та незаконною. Також, згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Як вбачається із довідки Головного управління Національної поліції у Львівській області №246/32/2-2018 від 16 березня 2018 року відповідач Залізничний відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області не має статусу юридичної особи, а відтак не може бути відповідачем у даній справі, однак позивачем не не пред'явлено жодних позовних вимог щодо Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial