Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 03.05.2008 року відповідачка отримала кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка зобов'язання за вказаним договором не виконала, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками банку не надавала та станом на 23.10.2013 року має заборгованість у розмірі 23557,13 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 6369,14 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 14590,03 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1000 грн., штрафу (фіксованої) частини у сумі 500 грн., штрафу (процентної складової) в сумі 1097,96 грн. Оскільки вирішити спір в добровільному порядку неможливо позивач вимушений звертатись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу без участі їх представника, позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання ні відповідач ні його представник не з'явивилися, представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову, при цьому просив зменшити суму неустойки по кредиту та розстрочити виконання рішення суду. Сторони скористались свої правом, передбаченим ст. 158 ЦПК України щодо розгляду справи у їх відсутність. Оскільки сторони в судове засідання не з"явились фіксування судового процесу відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України не здійснюється. У судовому засіданні встановлено, що предметом спору в даній справі є кредитні правовідносини. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, що 03.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8,9). Судом встановлено, що кредитний договір укладено у письмовій формі, підписано сторонами по справі, зміст правочинів не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов'язковим для виконання. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідачка порушила умови кредитного договору і станом на 23.10.2013 року має прострочену заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором сума боргу становить 23557,13 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 6369,14 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 14590,03 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1000 грн., штрафу (фіксованої) частини у сумі 500 грн., штрафу (процентної складової) в сумі 1097,96 грн. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у строк, визначений в договорі. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (позивач) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові (відповідачеві) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що позивач в повному обсязі виконав умови договору, а відповідач в односторонньому порядку ухиляється від виконання умов кредитного договору, а саме не сплачує заборгованість у строки та в розмірах, передбачених вказаним договором, що підтверджується вищезазначеними доказами по справі, наданими позивачем. Статтею 625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України „Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом". У матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані, що відповідач вживав заходів для належного виконання зобов'язання по даним правочинам, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з його вини. Згідно ст.ст. 1,10 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Частиною 1 ст. 58 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст.59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що стосується клопотання представника відповідача щодо зменшення кредитної заборгованності та розстрочення виконання рішення суду, то суд вважає за можливе його задовольнити виходячи з наступного: Оскільки розмір нарахованої неустойки (процентів) значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором, сама заборгованість складає 6369, 14 гривень, а тому із врахуванням цієї суми, суд вважає за можливе зменшити розмір заборгованості у сумі 14590, 03 грн. до 7968 гривень, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки така сума неустойки не буде перевищувати суми боргу по кредиту. У зв'язку із чим, загальна суму боргу становитиме (6369, 14 - заборгованність за кредитом + проценти - 7968, грн., + комісія - 1000, 00 грн.+ 1597, 96 гривень штрафу) 16936 гривень. У відповідності до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Тому, суд, використовуючи надане йому законом право обрання способу досягнення кінцевої мети провадження в кожній справі, враховуючи обставини справи, зокрема те, що відповідач погодився сплатити суму кредитної заборгованності, але так як він не працює, жодних інших доходів не має, не може сплатити зазначену суму одноразово, суд дійшов висновку про доцільність застосування такого порядку виконання рішення як розстрочка у виплаті кредитної заборгованності в сумі 16936 грн, що в свою чергу є справедливим, добросовісним та розумним заходом забезпечення виконання рішення суду за даних обставин справи. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial