Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

ПАТ ВіЕс Банк звернулося в суд із позовом до [PERSON] та [PERSON], які діють від свого імені та як законні представники малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту, та виселення, зазначивши, що 26.06.2007 року між сторонами був укладений договір кредиту №КF40486, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 12 000 доларів США зі сплатою 13,7% річних за користування кредитом з остаточним терміном погашення не пізніше 20.06.2014 року. 22.06.2007 року між сторонами була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору, згідно якої сторони змінили термін сплати частин кредиту та дійшли згоди про те, що у разі виникнення заборгованості по кредитному договорі процент за користування кредитом з 01.06.2009 року збільшується на 10%. 05.06.2007 року між сторонами була укладена додаткова угода №3 до кредитного договору, згідно якої сторони дійшли згоди про те, що у разі виникнення заборгованості по кредитному договору процент за користування кредитом з 01.05.2010 року збільшується на 10%. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між сторонами 26.06.2007 року був укладений іпотечний договір, згідно якого відповідач [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно квартиру, загальною площею 54,8 м.кв., житловою площею 28,9 м.кв., що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Берегово, вул. Мужайська (кол. вул. [PERSON])[ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Берегівського нотаріального округу [PERSON] від 27.03.2002 року за реєстровим №3976. Оскільки [PERSON] всупереч умовам договору кредиту не сплачує щомісячні кошти на його погашення, відсотки за користування кредитом, пеню за несвоєчасність погашення кредиту, тому його заборгованість станом на 07.10.2014 року складає 3867,71 доларів США, що по курсу НБУ станом на 07.10.2014 року становить 50083,17 грн. У звязку з цим позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Берегово, вул. Мужайська кол. [ADDRESS], шляхом продажу майна Публічним акціонерним товариством ВіЕс Банк та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак від нього поступила заява, згідно якої позовні вимоги підтримав, та просив справу розглянути без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не зявилися, причини неявки суду не повідомили, хоча були повідомлені належним чином, своєчасно про час та місце розгляду справи, згідно ст. 74 ЦПК; причину неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності не подавали, тому на підставі ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечує представник позивача. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, 26.06.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір кредиту №КF40486, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 12 000 доларів США зі сплатою 13,7% річних за користування кредитом з остаточним терміном погашення не пізніше 20.06.2014 року, для ремонту нерухомості (а.с. 9-11). 22.06.2007 року між сторонами була укладена додаткова угода № 2 до кредитного договору, згідно якої сторони змінили термін сплати частин кредиту з 143 дол. США щомісячно на 114 дол. США та дійшли згоди про те, що у разі виникнення заборгованості по кредитному договорі процент за користування кредитом з 01.06.2009 року збільшується на 10 % (а.с. 13). 05.06.2007 року між сторонами була укладена додаткова угода № 3 до кредитного договору, згідно якої сторони дійшли згоди про те, що у разі виникнення заборгованості по кредитному договору процент за користування кредитом з 01.05.2010 року збільшується на 10 % (а.с. 14). В забезпечення виконання зобовязання за договором кредиту між сторонами був укладений іпотечний договір, згідно якого відповідач [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно квартиру, загальною площею 54,8 м.кв., житловою площею 28,9 м.кв., що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Берегово, вул. Мужайська кол. [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Берегівського нотаріального округу [PERSON] від 27.03.2002 року за реєстровим №3976 (а.с. 25). Згідно розрахунку, заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 07.10.2014 року становить 3867,71 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 07.10.2014 року становить 50083,17 грн., з яких 3053,93 доларів США, що дорівнює 39545,49 гривень заборгованість по кредиту; 395,99 доларів США, що дорівнює 5127,69 гривень заборгованість по відсотках 7 (а.с. 4). Відповідно до п. 14 договору кредиту № КF40486, банк має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) (а.с. 24). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Разом з тим, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК УРСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 132-2 ЖК УРСР. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 03 лютого 2016 року в справі № 6-2947цс15, від 18 березня 2015 року в справі № 6-39цс15. Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира, яка була передана в іпотеку на підставі іпотечного договору від 26 червня 2007 року, була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів (така належить відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування від 27 березня 2002 року), а тому відповідачі не можуть бути виселені із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла. Відтак, дана вимога ПАТ «ВіЕс Банк» не підлягає задоволенню. Слід зазначити, що у даному випадку відсутні підстави для відмови у позові на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, оскільки установлений законом мотаторій на стягнення майна не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання зобовязань боржником, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). При цьому, слід констатувати, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". На підставі викладеного та

Outcome: partial