Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Зєнікова Марина Сергіївна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфілова Олена Анатоліївна про встановлення факту родинних відносин та визнання заповіту недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що він є рідним братом померлої [PERSON], однак він не має жодних документів, що підтверджують родинні відносини, які необхідні для прийняття спадщини після померлої. Заповітом від 26.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С. та зареєстрованого в реєстрі за №2124 - [PERSON] заповіла на випадок її смерті все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, що буде належати останній за законом на день смерті - [PERSON]. Позивач зазначає, що померла [PERSON] на час укладання оспорюваного заповіту не могла усвідомлювати значення своїх внаслідок хвороби. З урахуванням викладеного, позивач просив суд встановити факт родинних відносин між ним та [PERSON], яка померла [INFO] року, встановивши, що померла є його рідною сестрою; визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 26.12.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в частині визнання заповіту недійсним, суду надали письмові заперечення. Треті особи в судове засідання не з?явилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, суду надали заяви про розгляд справи без їхньої участі. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що заповітом від 26.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С. та зареєстрованого в реєстрі за №2124 - [PERSON] заповіла на випадок її смерті все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, що буде належати останній за законом на день смерті - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1371, [PERSON] померла [INFO] року. Спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO] року була заведена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. Відповідно до заяви [PERSON] від 13.03.2013 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи №03/2013, вона прийняла в спадок спадкове майно після смерті [PERSON] Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2015 року по даній цивільній справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, виконання якої було доручено Комунальному закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради. У висновку судово-психіатричного експерта №3 від 10.03.2016 року зазначено наступне: [PERSON] під час життя в період часу, що цікавить суд, тобто на час складання заповіту 26.12.2012 року, будь-якими психічними захворюваннями не страждала. За своїм психічним станом в той період часу остання могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до положень ст.ст. 1233-1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. З положень ст.ст. 202,1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, а також скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Відповідно до роз'яснень п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в частині визнання недійсним заповіту [PERSON] на користь [PERSON] від 26.12.2012 року, оскільки посилання позивача на те, що під час складання заповіту спадкодавець не могла усвідомлювати свої дії не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а інших належних та допустимих доказів позивачем не надано. Позовні вимоги в частині встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки є доведеними. Згідно зі ст.ст. 225, 1257 ЦК України та

Outcome: partial