Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивував тим, що 21 серпня 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Велюкс Україна» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 119472, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству і пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням автомобілем «KIA Sorento» д/н [NUMBER] . 03 вересня 2018 року постановою Оболонського районного суду м. Києва водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 25 липня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Велюкс Україна» звернулося до позивача із заявою про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО. Згідно рахунку-фактури № 1800009268 від 20 липня 2018 року ремонтно-відновлювальні роботи автомобіля «KIA Sorento» д/н [NUMBER] становлять у розмірі 26 107,31 грн. Згідно страхового акту № UA2018071600079/L01/01 від 30 липня 2018 року заявлена подія є страховим випадком за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 119472 від 21 серпня 2017 року, виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 26 107,31 грн. Згідно платіжного доручення № 19100 від 31 липня 2018 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ України» сплачено Приватному акціонерному товариству «Українська автомобільна корпорація», філія «автомобільний Центр Київ» Приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» страхове відшкодування у розмірі 26 107,31 грн. 21 лютого 2020 позивачем направлено на адресу відповідача регресну вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 26 107,31 грн. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача збитки, понесені у результаті виплати страхового відшкодування у розмірі 26 107,31 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 18 березня 2021 року ухвалою суду постановлено розгляд справи продовжити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22 квітня 2021 року ухвалою суду зупинено провадження по справі у зв`язку з призначенням судової автотоварознавчої експертизи. 11 листопада 2021 року ухвалою суду відновлено провадження по справі. 09 грудня 2021 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, з розміром відновлювального ремонту, визначеним висновком експерта № 35 судової автотоварознавчої експертизи згодна в повному обсязі, вважає її об`єктивною та доцільною. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав в повному обсязі, оскільки з висновку судової автотоварознавчої експертизи вбачається, що у зв`язку з відсутністю акту огляду пошкодженого автомобіля неможливо встановити реальний розмір завданих збитків на час проведення експертного дослідження. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності сторін в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 21 серпня 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Велюкс Україна» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 119472, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству і пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням автомобілем «KIA Sorento» д/н [NUMBER] (а.с.7, 8, 9-16). 03 вересня 2018 року постановою Оболонського районного суду м. Києва водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.17). 25 липня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Велюкс Україна» звернулося до позивача із заявою про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО (а.с. 18-22). Згідно рахунку-фактури № 1800009268 від 20 липня 2018 року ремонтно-відновлювальні роботи автомобіля «KIA Sorento» д/н [NUMBER] становлять у розмірі 26 107,31 грн. (а.с. 23). Згідно страхового акту № UA2018071600079/L01/01 від 30 липня 2018 року заявлена подія є страховим випадком за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 119472 від 21 серпня 2017 року, виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 26 107,31 грн. (а.с. 25). Згідно платіжного доручення № 19100 від 31 липня 2018 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ України» сплачено Приватному акціонерному товариству «Українська автомобільна корпорація», філія «автомобільний Центр Київ» Приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» страхове відшкодування у розмірі 26 107,31 грн. (а.с. 26) 21 лютого 2020 позивачем направлено на адресу відповідача регресну вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 26 107,31 грн. (а.с. 28-29). Позивач просить стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 26 107,31 грн. Між сторонами виникли у позадоговірних правовідносинах, а тому предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди. Представник позивача на підтвердження позовних вимог посилався на скоєння відповідачем, цивільно-правова відповідальність якого не застрахована, дорожньо-транспортної пригоди внаслідок чого позивачу заподіяно матеріальних збитків. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, оскільки автомобіль «KIA Sorento» д/н [NUMBER] було відремонтовано відразу після дорожньо-транспортної пригоди 20 липня 2020 року без визначення реального розміру завданих збитків. Крім того, обсяг та вартість робіт з відновлювального ремонту явно завищені та не відповідають розміру збитків, фактично завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 липня 2018 року. Представник позивача скористався своїм правом подачі відповіді на відзив, відповідно до якого позовні вимоги підтримав повністю та зазначив, що умовами договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 119472 від 21 серпня 2017 року передбачено, що ремонт пошкодженого транспортного засобу здійснюється сертифікованим СТО на вибір страхувальника. Представник відповідача скористався своїм правом подачі письмових заперечень щодо відповіді на відзив, відповідно до яких зазначив, що рахунок-фактура не може бути належним та допустимим доказом того, що усі ремонтні роботи зазначені у ньому, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкоджень, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 16 липня 2018 року. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що вина відповідача підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року. 20 липня 2018 року позивачем перераховано страхове відшкодування у розмірі 26 107,31 грн. у відшкодування матеріальних збитків, завданих неправомірними діями відповідача, цивільно-правова відповідальність якого не застрахована. Щодо визначення розміру матеріальної шкоди, суд вважає таке. Згідно висновку експерта № 35 судової автотоварознавчої експертизи від 05 жовтня 2021 року вартість (розмір) відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу автомобіля марки «KIA Sorento» д/н [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 16 липня 2018 року становить у розмірі 24 703,31 грн. (а.с. 115-122). Представник відповідача заперечував проти розміру відновлювального ремонту, визначеного висновком експерта № 35 судової автотоварознавчої експертизи від 05 жовтня 2021 року, оскільки у ньому зазначено про неможливість встановлення реального розміру завданих збитків на час проведення експертного дослідження у зв`язку з відсутністю акту огляду пошкодженого автомобіля. Однак згідно схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 16 липня 2018 року автомобіль марки «KIA Sorento» д/н [NUMBER] зазнав такі пошкодження: лако-фарбового покриття лівого крила та вм`ятина, лако-фарбового покриття бамперу (а.с. 69). Зі змісту висновку експерта № 35 вбачається, що ремонтно-відновлювальні роботи, зазначені в рахунку-фактурі № 1800009268 від 20 липня 2018 року пов`язані з пошкодженнями, завданими автомобілю марки «KIA Sorento» д/н [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 липня 2018 року. Крім того, судовим експертом при визначенні вартості (розміру) відновлювального ремонту автомобіля марки «KIA Sorento» д/н [NUMBER] було відмінусовано п. 20 рахунку-фактури № 1800009268 від 20 липня 2018 року, оскільки накладка бамперу переднього та накладка крила переднього лівого, які підлягають заміні виготовлені із структурного пластику чорного кольору і не потребують фарбування. Отже, з урахуванням викладеного позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню частково: стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України», код ЄДРПОУ 20782312, юридична адреса: 04053, вул. Січових Стрільців, 40, м. Київ, у відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування у розмірі 24 703 (двадцять чотири тисячі сімсот три) грн. 31 коп. Відповідач просить стягнути з позивача витрати, пов`язані з проведенням судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 5 050,00 грн. Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат (ч. 4 ст. 139 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи заявив [PERSON] , який є представником відповідача. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року клопотання задоволено, призначено проведення автотоварознавчої експертизи. Витрати, пов`язані з проведенням експертизи покладено на відповідача (а. с. 109-111). У пункті 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» міститься роз`яснення щодо порядку відшкодування витрат за проведення експертизи. Так, зазначено, що вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до ст. 15 Закону України від 25.02.1994 року «Про судову експертизу» витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України витрати на проведення судової експертизи у розмірі 5 050,00 покладаються на відповідача. Посилання представника відповідача на положення ч.9 ст.141 ЦПК України не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 102 грн. 00 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 24 703,31 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1 996,90 грн. (24 703,31 грн. х 100% : 26 107,31 грн. =95 % х 2 102,00 грн.).

Outcome: partial