Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.11.2014 року звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області із позовом до [PERSON], [PERSON], Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, Управління Державного казначейства в Овідіопольському районі Одеської області, третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування земельної ділянки площею 0,0800 га, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дорога, 8-А, укладеного 09.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] недійсним; скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0800 га, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дорога, 8-А; визнання недійсним свідоцтва про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0800 га, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дорога, 8-А та стягнення з державного бюджету на користь [PERSON] компенсації за спричинену державним реєстратором реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області [PERSON] моральну шкоду у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.05.2001 року належала земельна ділянка, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дорога, 8-А. 09.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування вказаної земельної ділянки, договір посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Зазначений договір дарування укладений між відповідачами порушив права позивача, у звязку з тим, що позивач [PERSON] звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області із позовом до [PERSON] про визнання боргових розписок договором позики та стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 462510 гривень та витрат по оплаті судового збору у розмірі 3840,50 гривень. Рішенням суду від 21.10.2013 року по справі №509/4276/13-ц позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.10.2013 року по справі №509/4276/13-ц, в рамках забезпечення позову було накладено арешт на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дорога, 8-А, що належала [PERSON], вказана ухвала підлягала негайному виконанню. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] був обізнаний та повідомлений про розгляд вищезазначеної судової справи, зокрема про вирішення питання про накладення арешту на земельну ділянку, але всупереч встановлених норм закону при вчиненні угоди дарування земельної ділянки ухвала суду про накладення арешту була скрита відповідачем шляхом неповідомлення всіх заінтересованих осіб та вчинені дії з наміром завдати шкоди іншій особі позивачу. Ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області про накладення арешту від 01.10.2013 року направлена до реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області та прийнята під особистий підпис державним реєстратором [PERSON] 07.10.2013 року. Однак державний реєстратор [PERSON], яка на думку позивача перебувала у змові з відповідачем [PERSON] не внесла заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно до бази даних про реєстрацію заяв та запитів державного реєстру речових прав на нерухоме майно в день надходження заяви та документів необхідних для державної реєстрації обтяжень, її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. Попри все 09.10.2013 року відповідач [PERSON] незаконно подарував [PERSON] земельну ділянку, шляхом укладання договору дарування. Метою укладення договору дарування земельної ділянки було уникнення в подальшому виконання рішення суду про примусове стягнення з [PERSON] грошових коштів, позивач вважає, що відчужена земельна ділянка була гарантом реалізації її прав як стягувача по рішенню Овідіопольського районного суду Одеської області, тому звернулась до суду за захистом своїх порушених прав з даним позовом. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.03.2015 року передано справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, Управління Державного казначейства в Овідіопольському районі Одеської області, третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності та стягнення компенсації моральної шкоди на розгляд до Малиновського районного суду м. Одеси. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - за довіреністю [PERSON], позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх недоведеність та необґрунтованість, просили у задоволені позову відмовити. Представники співвідповідачів Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області та Управління Державного казначейства в Овідіопольському районі Одеської області в судове засідання не зявились, співвідповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суд не повідомили. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причину неявки суд не повідомила. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.05.2007 року належала на праві власності земельна ділянка площею 0,0800 га, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дорога, 8-а. На підставі вказаного договору купівлі-продажу [PERSON] 11.06.2007 року був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №111969, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за №010750500784. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Згідно договору дарування земельної ділянки від 09.10.2013 року [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, площею 0,0800 га, розташовану за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дорога, 8-а. Позивач [PERSON] вважає, що такий договір дарування земельної ділянки повинен бути визнаний недійсним, так як [PERSON] з 01.10.2013 року, тобто з моменту постановлення ухвали суду про накладення арешту не мав підстав вчиняти дії, щодо нотаріального відчуження земельної ділянки. Згідно ч. 1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Зміст правочинів, відповідно до ч. 1 ст.203 Цивільного кодексу України, не повинен порушувати положень як законів, так і інших нормативно-правових актів, прийнятих на основі Конституції України. Згідно ст.717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст.718 Цивільного кодексу України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою ст.203 Цивільного кодексу України. Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам Закону, отже, умови чинності правочину одночасно є умовами його дійсності. Щоб правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані умови законності змісту правочину. З дослідженого судом встановлено, що договір дарування спірної земельної ділянки укладено без порушенням вимог законодавства, так як [PERSON] був належним власником земельної ділянки та мав право відчужувати належну йому земельну ділянку площею 0,0800 га, що знаходиться в м. Одесі, Овідіопольська дорога, 8-а. Тобто з наданих суду доказів, підстав для визнання правочину недійсним, згідно норм чинного законодавства не вбачається, також суд враховує, що позивач [PERSON] не була стороною спірного договору дарування земельної ділянки від 09.10.2013 року та не надала належних доказів, що [PERSON] отримував, чи був належним чином ознайомлений з ухвалою суду про накладення арешту на належну йому земельну ділянку, на дату укладання спірного договору. Враховуючи, що судом не визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 09.10.2014 року, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] своїм листом від 03.06.2015 року вих. №75/01-16 повідомила, що Свідоцтва про право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку немає, оскільки його не має бути у звязку з тим, що правовстановлюючим документом на земельну ділянку є договір дарування від 09.10.2013 року зареєстрований за реєстровим №2544. В звязку з цим, та враховуючи вищенаведене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку. З досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] 27.09.2013 року звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, що підтверджується копією позовної заяви доданої до матеріалів справи. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.10.2013 року відкрито провадження по справі №509/4276/13-ц та призначено слухання справи на 21.10.2013 року. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області про забезпечення позову від 01.10.2013 року накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0800 га, що знаходиться в м. Одесі, Овідіопольська дорога, 8-а, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.05.2007 року. З копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від суду на імя [PERSON], вбачається, що він 19.10.2013 року отримав ухв+матеріали по справі №2/4276/13 на 21.10. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.10.2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договорами позики від 01.11.2011 року та 01.10.2012 року у розмірі 462510 (чотириста шістдесят дві тисячі пятсот десять) гривень відповідно курсу НБУ та сплачений судовий збір у розмірі 399, 50 грн. та 3441 грн. Згідно ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Постановами головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 15.11.2013 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчих листів №509/4276/13 від 04.11.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 462510 грн. (ВП №40728639) та судового збору у розмірі 3441 грн. (ВП №40728349). 27.06.2014 року Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві (ВП №40728349 стягнення судового збору) виконавчий лист №509/4276/13 від 04.11.2013 року повернуто стягувачеві, із зазначенням, що кошти та майно на яке можливо звернути стягнення не виявлено. Докази щодо результатів виконання другого виконавчого листа суду не надані. З листа Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.10.2012 року №12839 на імя [PERSON] вбачається, що ухвала суду від 01.10.2013 року про накладення арешту на майно [PERSON] по цивільній справі №509/4276/13 була зареєстрована в журналі вихідної кореспонденції за вих. №12092 від 03.10.2013 року, направлена до Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області за вих. №12092 від 07.2013 року та прийнята під особистий підпис працівником [PERSON] Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~\~передбачено, що з 01.01.2013 року функції державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перейшли до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерства юстиції та його територіальних управлінь юстиції, від імені якого ці функції виконує Державна реєстраційна служба України та її структурні територіальні підрозділи. Згідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав, а саме Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції. Відповідно до ст.8 Закону до повноважень органу державної реєстрації прав належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Згідно пояснювальних [PERSON], вбачається, що вона у звязку з великою завантаженістю не внесла своєчасно заяву про реєстрацію обтяження від Овідіопольського районного суду м. Одеси до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, тільки 11.10.201 року нею було виявлено вищевказану заяву та негайно внесено до бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для подальшого виконання. Наказом Головного управління юстиції в Одеській області від 06.11.2013 року за неналежне виконання службових обовязків її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, з громадянином [PERSON] не знайома, ніколи не бачила та спілкувалася з ним. Позивач [PERSON] 11.11.2013 року звернулась із заявою до начальника Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області про злочин вчинений посадовими особами Державної реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, згідно якої 21.11.2013 року затверджено висновок, яким вважали розглянутими матеріали по заяві [PERSON], з підстав того, що гр-ка [PERSON] вже притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання службових обовязків, згідно наказу Головного управління юстиції в Одеській області. Після цього 10.12.2013 року [PERSON] звернулась із скаргою до Генеральної прокуратури України, не погоджуючись із висновком міліції, просила його скасувати та відкрити кримінальне провадження по її заяві. Також [PERSON] 13.11.2014 року звернулась до Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення з проханням внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення злочину [PERSON], передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та [PERSON], передбаченого ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 190 КК України та почати досудове розслідування. Листом від 24.01.2014 року Прокуратура Овідіопольського району Одеської області повідомила, що її заява була розглянута та рішення про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань прийнято не було. Вказані обставини надають право на подачу позову до суду із вимогою про визнання незаконним відчуження земельної ділянки. З наведеного судом встановлено, що неправомірною бездіяльністю державного реєстратора Державної реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області [PERSON], завдано позивачу [PERSON] моральної шкоди, яка виразилася у певних стражданнях хвилюваннях, зверненнях до правоохоронних органів, щодо несвоєчасного виконання ухвали суду, про забезпечення позовних вимог позивача [PERSON] На підставі цього суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди з держбюджету у розмірі 6000 гривень підлягають частковому задоволенню. За ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а за ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і моральна шкода, яка зокрема, полягає і в душевних стражданнях, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи. Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАСУ вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею ст. 1174 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи та іншими правовими. Завдана неправомірними діями посадових або службових осіб цих органів, підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для таких органів. Співвідповідачем по справі є також Управління Державного казначейства в Овідіопольському районі Одеської області. За роз'ясненнями п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31. 03. 1995 р. №4 (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при вирішенні\~\~спору\~\~про відшкодування моральної шкоди, заподіяної\~\~громадянинові\~\~незаконними\~\~рішеннями,\~\~діями\~\~чи бездіяльністю\~\~органу\~\~державної\~\~влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Враховуючи положення ст. ст. 23, 1167 ЦК України та враховуючи що [PERSON] діяла відносно [PERSON] як посадова особа і як наслідок її неправомірних дій є прямий причинний зв'язок з отриманням позивачем моральних страждань, в додаткових зусиллях позивача для організації свого життя, хвилюваннях, також при визначенні розміру компенсації нанесеної немайнової шкоди позивачу суд враховує характер шкоди, тривалість дій відповідача, душевні страждання позивача та визнає достатнім розмір стягнення на користь позивача з державного бюджету України моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Outcome: partial