Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 11.03.2016 року між КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 426,33 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому за кредитним договором № б/н, станом на 19.09.2018 року, утворилась заборгованість у розмірі 21194,96 гривень, що складається з наступного: 2892,17 гривень - тіло кредиту, 6575,04 гривень - нараховано відсотків за користування кредитом, 10242,28 гривень - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 985,47 гривень - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути з нього судовий збір. Крім того, відповідно до листа від 07.07.2018 року №Е.65.0.0.0/3-365676 АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК», з 21.05.2018 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі по тексту - КБ «ПРИВАТБАНК»). Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про Акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Відповідач в порядку ст. 178 ЦПК України подав до суду відзив, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, зазначивши, що не заперечує, що отримав в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» банківську картку, але загубив її ще у вересні 2017 році, з того часу не здійснював ніяких операцій по картці, але і не звертався до банку для вирішення питання про закриття карткового рахунку. Банківську картку він отримував виключно для отримання платежів і йому не відомо чи був на ній встановлений кредитний ліміт. У самій анкеті - заяві, наданої позивачем як доказ, яку заповнював працівник банку відсутня інформація про те, в якій сумі встановлений кредитний ліміт і чи був встановлений він взагалі. Водночас, позивач в позовній заяві не вказує ні номеру картки, ні номеру рахунку з якого начебто відповідачем отримані чи іншим чином були використані гроші та на який вони мали б бути повернені. Відсутнє таке посилання і в доданому до позову розрахунку заборгованості. Вважає, що позивачем не підтверджений факт отримання відповідачем кредитних коштів. Крім того, зазначає, що наданий суду Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 11.03.2016 року, укладеного між клієнтом - [PERSON] , станом на 19.09.2018 року не може прийматися судом, як доказ підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, оскільки містить, на його думку, суттєві неточності. Відповідач стверджує, що не підписував «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», працівники позивача його з ними не ознайомили, отже, вони не є складовою частиною договору. Також звертає увагу суду на те, ще відповідно до розрахунку суми заборгованості, позивач вважає початком виникнення заборгованості 24.06.2016 року. Тобто, саме тоді у позивача і виникло право на звернення до суду. Тоді ж Позивач почав і нарахування штрафних санкцій. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За таких обставин включення для обрахування штрафу прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. В порядку ст.179 ЦПК України позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Тарифами банку, Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, які разом складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. На підставі поданої заяви Відповідачу було відкрито особовий рахунок [NUMBER] до договору б/н від 11.03.2016 (п.п. 1.1.1.90 , 2.1.1.11 Умов), ключем до якої є пластикова Картка [NUMBER] (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримав Відповідач. Із зазначенням у Заяві номеру мобільного телефону (п. 11.1.15 та п.1.1.1.16 Умов). За Допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, Відповідачу надано можливість здійснювати Дистанційне обслуговування (п. 1.1.1.25 Умов - комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку напідставі дистанційних розпоряджень клієнта). Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку, відповідно до яких чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався і грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Пунктом 2.1.1.2.4. Умов встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком; крім того, встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а позовні вимоги Банку підлягають задоволенні в повному обсязі. Згідно ст. 180 ЦПК України [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив та зазначив, що в анкеті в анкеті - заяві від 11.03.2016 не зазначено, яку саме послугу - вид кредитки «Універсальна» або «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» або «Універсальна 55 днів пільгового періоду». Відсутня інформація, яку саме суму кредитного ліміту погоджено відповідачу та строк її повернення, відсутня інформація про погодження базової процентної ставки процентів на місяць на залишок заборгованості, відсутня згода, що дійсна заява разом з Умовами надання банківських послуг та тарифами складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг. Таким чином, копія анкети - заяви є лише пропозицією укласти договір в розумінні ЦК України. Крім того, відповідно Довідки «Приват Банка» [PERSON] отримав кредитну карту [NUMBER] згідно кредитного договору №б/н від 11.03.2016 року, але як вбачається з наданих позивачем виписок за [PERSON] рахується три основних картки ПРИВАТБАНКу, а саме основна карта [NUMBER] за період з 01.03-.2016 по 29.12.2018; основна карта [NUMBER] за період з 01.03.2016 по 29.12.2018, основна карта [NUMBER] за період з 01.03.2016 по 29.12.2018. Але, в позовній заяві Позивач не вказав жодної з основних карт, у відповіді на відзив Позивач зазначив тільки одну та вказав, що Відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , за яким загальна сума витрат складає 9 625,91 грн. У доданому до позову Розрахунку заборгованості не вказано за якою карткою здійснено розрахунок заборгованості, а в самому Розрахунку заборгованості відсутня і сума 9 625,91 грн., яка зазначена у картковому рахунку [NUMBER]. В судове засідання представник позивача не з`явилася, про день, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, в окремо наданій до суду заяві просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу за його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків щодо фактичних обставин. Як встановлено в судовому засіданні, 11.03.2016 року між КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н у спосіб подання письмової згоди Відповідача на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно анкети - заяви від 11.03.2019 р. відповідач погодився, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, які розміщені у рекламному буклеті, становлять між [PERSON] і банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладання і згодний з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Умови кредитування, відомості щодо сукупної вартості кредиту відповідачу роз`яснені і зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, умовами обслуговування і кредитування відповідачем отримані (а/с.6). Відповідно до довідки про видачу кредитної картки від 29.12.2018 р [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 11.03.2016 року, отримав картку № [NUMBER] зі строком дії картки до останнього дня 07.2019 року (а/с71). Згідно виписки по рахунку [NUMBER] проводився рух коштів як шляхом поповнення картки, так зняття коштів з картки за період: 24.06.2016 - 12.08.2016 р. та 01.02.2017. Суд звертає увагу на те, що з 25.08.2016 по 13.01.2017 та з 07.02.2017 по 05.09.2018 відбувалося нарахування «страхового платежу за договором» на загальну суму - 1725 грн.85 коп. Крім того, з 01.08.2016 р. по 01.12.2018 р. здійснювалось нарахування процентів та штрафних санкцій (а/с 68-70). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 11.03.2016 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 19.09.2018 року (а.с.5): ?тіло кредиту становить 2892,17 гривень (колонка «Витрати клієнтом кредитних коштів» - у підсумку 8611,11 грн. мінус колонка «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» у підсумку 5718,94 грн. становить 2892,17 грн.); ?нараховані відсотків - 6575,04 грн.; ?нарахована пеня - 10242,28 грн.; ?загальна заборгованість за наданим кредитом (тіло кредиту, відсотки та пеня) - 19709,49 грн.; ?заборгованість по судовим штрафам - 1485,47 грн.; ?разом - 21194,96 грн. На підтвердження позовних вимог банком надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а/с 7) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а/с 8-22), які не містять підписів сторін договору. Оцінивши подані до суду докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь - яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем, на думку суду, підтверджено належними доказами по справі, а саме: анкетою - заявою від 11.03.2019 р., довідкою про видачу кредитної картки, випискою по рахунку, у [PERSON] в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернуті такі кошти, то позов в частині стягнення фактично отриманих і не повернутих відповідачем кредитних коштів ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Разом із цим, у справі, що розглядається, суд звертає увагу на те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а/с 7) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а/с 8-22), не містить підпису відповідача. Наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та інші документи не містять посилання на вид тарифу («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна СОNTRACT», «Універсальна GOLD), від узгодження якого залежить базова % ставка в місяць, пільговий період, обов`язків щомісячний платіж, розрахунок пені та штрафу. У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме з вищевказаними Умовами був ознайомлений відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили відповідальність при порушенні договірних зобов`язань, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо відповідальності за порушення зобов`язання, не змінювались. У заяві позичальника також відсутні дані про те, з якими саме Умовами був ознайомлений такий учасник справи; позивачем не надано доказів на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником Також, позивачем не надано рекламного буклету з основними умовами обслуговування і кредитування, які згідно анкети - заяви від 11.03.2019 р., разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, становлять укладений між [PERSON] і банком договір про надання банківських послуг. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, не можна вважати складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Відтак, суд вважає, що оскільки витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в Анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати процентів та штрафних санкцій за невиконання договору, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають. Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18). Проте, аналізуючи заявлений позивачем розмір «тіла» кредиту - 2892,17 грн. (колонка «Витрати клієнтом кредитних коштів» - у підсумку 8611,11 грн. мінус колонка «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» у підсумку 5718,94 грн. становить 2892,17 грн., а/с 5), суд приходить до висновку, що до вказаного розрахунку включені «страхові платежі за договором» на загальну суму - 1725 грн.85 коп. (а/с 68), доказів щодо домовленість відносно яких позивачем не надано, а відповідачем - заперечується, а відтак підлягають виключенню із наведеного розрахунку. Верховний Суд в ухвалі від 04.04.2018 р. у справі №310/11534/13-ц наголосив, що поряд із застосуванням закону має бути забезпечено особливий захист людини, як більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін цивільно-правових відносин шляхом застосування визначених особливостей правовідносин у сфері споживчого кредитування. Відповідно до положень ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази суд приходить до висновку, що заборгованість по тілу кредиту станом на 19.09.2018 року становить 1166,32 грн., виходячи з такого розрахунку: відповідачем було витрачено кредитних коштів за період з 24.06.2016 по 12.08.2016 та 01.02.2017 в сумі 6885,26 грн. (враховуючи виключені судом страхові платежі); сума коштів погашення заборгованості за кредитом становить 5718,94 грн., а отже, тіло кредиту буде становити: 6885,26 - 5718,94= 1166,32 та підлягає стягненню з Відповідача. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зазначена правова позиція висловлена Верховним судом України у справі №6-1412цс16. У зв`язку з викладеним та відповідно до положень ч.1 ст. 1054 ЦК відповідач зобов`язаний сплатити позивачу проценти за користування кредитом у розмірі, визначеному відповідно до ч.1 ст. 1048, ч.2 ст. 1054 ЦК, тобто на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості, відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором з 24.06.2016 року по 12.08.2016 року та 01.02.2017 року. Отже, розмір процентів за вказаний період, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи із суми поточної заборгованості у розмірі 1166,32 грн., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період становить 26,25 грн., що розраховується наступним чином: З 24.06.2016 по 28.07.2016 (ставка НБУ 16,5 %, кількість днів 35)- 18,40 грн., З 29.07.2016 по 12.08.2016 (ставка НБУ 15,5 %, кількість днів 15) - 7,41 грн., 01.02.2017 (ставка НБУ 14%, кількість днів 1) - 0,45 грн. У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про те, що вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню, а з Відповідача підлягає стягненню за Договором № б/н від 11.03.2016 року лише заборгованість за тілом кредиту - 1166,32 грн., та заборгованість по процентам за користування кредитом - 26,25 грн., а всього разом 1192,57 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 99,00 грн. (1192,57 грн. х 1762 грн. : 21194,96 грн.) На підставі викладеного і

Outcome: partial