Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , у якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача в його користь 24 500,00 грн. завданої йому матеріальної шкоди, 2 500 грн. за проведення експертизи, 6 384,22 грн. витрат на лікування, 4 250,00 грн. витрат на правничу допомогу, 25 000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, а всього грошових коштів на загальну суму 62 634,22 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 17 липня 2019 року о 09 год. 47 хв. на а/д Р-41 обхід м. Тернополя водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Renault Megan», державний номерний знак « [NUMBER] », рухався проїзною частиною вул. Симоненка в межах перехрестя, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, виїжджаючи з другорядної дороги на головну дорогу, не надав перевагу в русі транспортному засобу «ВАЗ 2105» державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з ним, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивач та його син отримали тілесні ушкодження. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопілсьької області від 04 жовтня 2019 року змінено та застосовано до [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження, проведеного судовим експертом Мазур М.С., вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля на момент ДТП, становить 24 500,00 грн. Крім того, [PERSON] під час ДТП отримав тілесні ушкодження, зокрема: закрита черепно-мозкова травма та забій грудної клітки зліва, внаслідок чого перебував на стаціонарному лікуванні в Тернопільській обласній лікарні, в період із 17 липня 2019 року по 2 серпня 2019 року, витративши кошти на лікування кошти в сумі 6 384,22 грн. Також, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях з приводу отриманих тілесних ушкоджень, порушено нормальний спосіб життя, яку він оцінює в розмірі 25 000,00 грн. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відзиву на позов не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. 13 липня 2020 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. 17 липня 2019 року о 09 год. 47 хв. на а/д Р-41 обхід м. Тернополя водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Renault Megan», державний номерний знак « [NUMBER] », рухаючись проїзною частиною вул. Симоненка в межах перехрестя, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, виїжджаючи з другорядної дороги на головну дорогу, не надав перевагу в русі транспортному засобу «ВАЗ 2105» державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з ним, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року змінено постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2019 та застосовано до [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 20 січня 2020 року постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2019 року відносно [PERSON] - скасовано та закрито провадження у справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Як слідує із вказаної постанови, «…17 липня 2019 року близько 08:35 год., гр.. [PERSON] , на перехресті із вул. Симоненка в м. Тернополі а/д Р-41, керував транспортним засобом Renault Megan, державний номерний знак [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння. Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами...». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно, до правової позиції, зазначеної у Постанови Верховного Суду від 11.01.2019 року у справі № 569/17486/18, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов 'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновку №395/19 експертного автотоварознавчого дослідження від 13 вересня 2019 року, проведеного судовим експертом Мазур М.С., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ 21051», р.н.з. [NUMBER] , станом на момент ДТП, становить 24 500, 00 грн. Згідно виписки №2882 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.08.2019 року, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Збаразькій центральній районній комунальній лікарні із 18 липня 2019 року по 02 серпня 2019 року з приводу: забій лівої половини грудної клітки. Відповідно до інформації наданої позивачем щодо наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів із бази МТСБУ, транспортний засіб марки «Renault Megan», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] станом на 17.07.2019 року, тобто на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Як вбачається із наявних при матеріалах справи касових чеків на придбання [PERSON] медикаментів у період проходження ним лікування та квитанції від 17.07.2019 р. щодо оплати обстеження органів грудної порожнини (950 грн.), [PERSON] затрачено на лікування коштів на суму 6 014,32 грн. При цьому, суд оцінюючи зазначені докази, не враховує касові чеки з приводу витрат, понесених поза строком перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідність ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 Постанови № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, неправомірними діями відповідача спричинена матеріальна шкода позивачу, пов`язаних із пошкодженням транспортного засобу на суму 24 500, 00 грн. та пов`язаних із його лікуванням в сумі 6 014,32 грн., а тому вимоги позивача у цій частині відшкодування завданої матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення на загальну суму 30 514,22 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. За приписами статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує протиправність дій заподіювача [PERSON] , причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача. В даному випадку моральна шкода полягала у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із отриманням травм та ушкодженням здоров`я внаслідок протиправних дій відповідача, а також у душевних стражданнях, яких [PERSON] зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна, п. п. 1, 3 ч. 2 ст.23 ЦК України. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер неправомірних дій відповідача, тривалість порушення прав позивача, глибину його душевних та психічних страждань пов`язаних з ушкодженням здоров`я та пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя (необхідність вчинення додаткових дій, які за нормальних обставин не було необхідності вчиняти), нормальних життєвих зв`язків, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. Враховуючи наведене та вимоги п.п.3, 5, 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, суд погоджується з твердженням відповідача, щодо спричинення йому моральної шкоди, в той же час, враховуючи принцип розумності та справедливості, обставини справи, розмір спричиненої матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем підлягають частковому задоволенню в розмірі 7 000 грн. Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведення експертизи. Згідно наявної при матеріалах справи Квитанції до прибуткового касового ордера №395/19 від 03 вересня 2019 року [PERSON] сплачено 2 500 грн. за проведення експертного дослідження, які, згідно з положеннями статті 139 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в користь позивача. Відповідно до ст..137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що була сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) зазначенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із вимогами ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В силу вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається із договору про надання правової допомоги від 04 серпня 2019 року, його укладено між адвокатом Стасишин М.В. та [PERSON] відповідно до якого адвокат зобв`язувався надати усіма законними методами та способами правову допомогу Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язувався сплатити гонорар в розмірі та в строк погоджені між ними. На підтвердження фактично понесених витрат позивачем на правничу допомогу, суду надано квитанцію до угоди від 04.08.2019 р., згідно якої [PERSON] оплатив гонорар за надання йому правничої допомоги на суму 4 250 грн. Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката належним чином підтверджені, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 4 250 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У відповідності до частини 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial