Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що 13 лютого 2017 року уклав з відповідачкою договір, за яким надав останній суму позики, однак відповідачка взяті на себе зобов`язання з повернення позики не виконала. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 13 лютого 2017 року в розмірі 10352,40 грн. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, причину неявки не повідомила, відзив на позов не надала, хоча про розгляд справи сповіщалася належним чином (а.с. 52-53, 57-58). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З огляду на те, що в справі є достатньо матеріалів стосовно прав та взаємовідносин сторін на підставі наявних доказів, ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні правовідносини. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одними з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК). Відповідно до ст. 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК). 13 лютого 2017 року сторони уклали договір позики № 137928, за яким позивач надав відповідачу суму позики в розмірі 250 грн строком на 25 днів (далі - Договір) (а.с. 14-22). Договір укладено та підписано в електронній формі, що відповідає приписам ст.ст. 6, 627 ЦК, ст.ст. 11 та 12 Закону України "Про електронну комерцію". Згідно з розрахунком заборгованості за договором станом на 05 березня 2020 року загальна сума заборгованості відповідача становить 10352,40 грн та складається з такого: 243,50 грн - сума позики; 5061,39 грн - відсотки за користування; 5047,51 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 24). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 526 ЦК встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на наведене, враховуючи те, що відповідач, як позичальник, своєчасно не повернув суму позики, суд вважає за потрібне задовольнити позовну вимогу про стягнення суми позики в розмірі 243,50 грн. Щодо стягнення процентів від суми позики, суд зазначає наступне. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Абзацом 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК передбачено, що проценти від суми позики виплачуються щомісяця до дня повернення позики, однак лише у разі відсутності іншої домовленості сторін Згідно з п. 1.3 Договору строк позики складає 25 днів, позика має бути повернута до 10 березня 2017 року. Відповідно до п. 1.5.1 Договору протягом строку позики розмір основних процентів складає: 1,9 процентів від суми позики, але не менше ніж 30 грн за перший день користування позикою; 1,9 процентів від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 Договору. Отже, сторони домовилися, що відповідач мав сплачувати позивачу проценти з дня укладення договору позики від 13 лютого 2017 року до 10 березня 2017 року, у зв`язку з чим положення про виплату процентів може бути застосоване лише у межах погодженого сторонами строку. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті проценти від суми позики за період з 13 лютого 2017 року до 10 березня 2017 року в розмірі 144 грн (30 грн \проценти за перший день користування позикою\ + 250 \сума позики\ / 100 * 1,9 \%\ * 24 \дні користування позикою без урахування першого дня\). Щодо стягнення процентів за прострочення виконання зобов`язання суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на наведене, враховуючи те, що відповідач своєчасно не повернув суму позики, суд вважає за потрібне стягнути з нього проценти від суми позики за час прострочення виконання зобов`язання. За змістом п. 1.5.2 Договору позичальник зобов`язався сплатити 1,9 процентів від суми позики за кожен день прострочення. Як убачається з позовної заяви та наданого позивачем розрахунку, останній просить суд стягнути проценти за прострочення виконання зобов`язання у період до 05 березня 2020 року. У цьому випадку прострочення зобов`язання відбулося 11 березня 2017 року. Отже, за період з 11 березня 2017 року до 05 березня 2020 року має бути нараховано 5182,25 грн процентів за прострочення виконання відповідачем зобов`язання (250 \сума позики\ / 100 * 1,9 \%\ * 1091 \дні прострочення\). Однак, враховуючи заборону суду виходити за межі позовних вимог, суд вважає за потрібне задовольнити вимогу про стягнення процентів за прострочення виконання зобов`язання у тому розмірі, який просить позивач, а саме в розмірі 5047,51 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 1130,88 грн судового збору (53,8 % \розмір задоволених позовних вимог\ від сплаченого судового збору в сумі 2102 грн).

Outcome: partial