Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

В серпні 2017 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати за [PERSON], [PERSON], право власності на 1/3 частку домоволодіння № 21 по вулиці Ювілейній в селі Волоське Дніпровського району, Дніпропетровської області,загальною площею 76,4 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами; на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,6837 га по вулиці Ювілейній, 21, в селі Волоське Дніпровського району, Дніпропетровської області,яка належала померлому на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серія ДП ДН № 039377, виданого 19 липня 1999 р. на підставі рішення Волоської сільської ради № 35, від 18 червня 1997 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2342, кадастровий номер 1221481500:02:003:0038; кадастровий номер 1221411000:02:005:0027; на 1/3 частку земельної ділянки (пай № 212) площею 4,420 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Волоської сільської ради Дніпровського району, Дніпропетровської області, яка належала померлому в цілому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-ДП № 069522 виданого 07 травня 2001 р. на підставі рішення 20 сесії XXIII скликання Волоської сільської ради від 04 травня 2001 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 145, кадастровий номер 1221481500:01:015:0012, - в порядку спадкування за законом по праву представлення після смерті діда [PERSON], який помер 14 серпня 2008 р., та розподілити судові витрати. Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 березня 2017 року, позивачам, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті діда на спадкове майно, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на це майно. Оригінали правовстановлюючих документів (державних актів) знаходяться у відповідача. Позивачі зверталися до відповідача з цього питання, однак, він відмовляється надати оригінали правовстановлюючих документів, чим чинить перешкоди у оформленні їх спадкових прав. У зв'язку з цим вони звернулися до суду за захистом своїх спадкових прав. В судовому засіданні позивач [PERSON], та його представник [PERSON], позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, посилаючись також на пояснення зазначені в письмову відзиву наявний в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивачі зазначили, що відповідач по справі [PERSON], є їх рідним дядьком. 14 серпня 2008 року помер їх дідусь [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння за адресою: с. Волоське, вул. Ювілейна, 21; 1/2 частка земельної ділянки площею 0,6837 га за адресою с.Волоське, вул. Ювілейна,21, яка належала померлому на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серія ДП ДН № 039377, виданого 19 липня 1999 р. на підставі рішення Волоської сільської ради № 35, від 18 червня 1997 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2342, кадастровий номер 1221481500:02:003:0038; кадастровий номер 1221411000:02:005:0027, в цілому на земельну ділянку (пай №212) площею 4,420 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Волоської сільської ради, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-ДП № 069522, виданого 07 травня 2001 р. на підставі рішення 20 сесії XXIII скликання Волоської сільської радив від 04 травня 2001 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 145, кадастровий номер 1221481500:01:015:0012. Батько позивачів [PERSON] помер 12 вересня 1991 року, у встановлений законом строк вони звернулись до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті діда за правом представлення, за життя дідусь не зареєстрував свого права власності на вищевказане домоволодіння. Бабуся - [PERSON] та дядько - [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою про визнання за ними права власності на частки домоволодіння та земельної ділянки площею 0,6837 га в порядку спадкування за законом. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2010 року (справа №2-1616/2010) позов було задоволено. В цьому рішенні вказано, що спадщина відкрилася на 1/2 частку домоволодіння та земельної ділянки по вул. Ювілейній, 21 у с. Волоське. Рішення суду набрало законної сили. Згідно ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [PERSON] та [PERSON] не заявляли вимоги про визнання за ними права власності на частку земельної ділянки (пай №212) площею 4,420 га. Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 березня 2017 року, позивачам, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті діда на спадкове майно, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на це майно. Бабуся позивачі [PERSON] померла 25 березня 2016 року. Після її смерті вони звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1266 ЦК України внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини яка належала б за законом їхньому батькові, якби він був живим на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Згідно з ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщини кожного із спадкоємців за законом є рівними. Позивачі відповідно до ст.1296 ЦК України як спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті діда, мають право одержати свідоцтво про право на спадщину. За змістом ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом у 2010 році рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2010 року (справа №2-1616/2010) правильно визначені частки для спадкоємців. Відповідно до ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги є [PERSON] (дружина померлого), [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (разом діти померлого) так як, останнього сина на той час в живих не було на частку яка б могла йому належати після смерті батька за правом представлення претендують [PERSON] та [PERSON] (позивачі вони ж онуки померлого). Кожний із спадкоємців за законом отримує в спадковому майні належні їм частки. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачами спадкових прав на майно у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачами за подання позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial