Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Представником позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] подано до суду позовну заяву до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина. В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 листопада 2013 року з [PERSON] в примусовому порядку стягувалися аліменти на її користь на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень, щомісячно, яка підлягає індексації, починаючи з 23 жовтня 2013 року до досягнення дітьми повноліття. Так як, на даний час дочка вже є повнолітньою і аліменти стягуються тільки на утримання сина, [PERSON], [INFO] в розмірі 400 гривень. Однак, сума аліментів, які стягуються з відповідача, є недостатньою, оскільки рівень життя постійно підвищується. Позивачу важко утримувати дитину. Враховуючи наведене та прожитковий мінімум для дітей у 2018 році, позивач прохає ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], в розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON], подала заяву в якій просить суд розглядати справу у її відсутності, позов підтримала повністю та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON], був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, відзиву не подав. Позивач не заперечує проти заочного рішення у справі. Зважаючи на вказані обставини, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 18 листопада 2013 року. Згідно свідоцтва про народження серії 1-СГ№222799 від 04 жовтня 2001 року, виданим Бориславським міським відділом державної реєстрації актів громадянського стану Львівської області, сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Бориславського міського суду Львівської області від 15 листопада 2013 року з [PERSON] в примусовому порядку стягувалися аліменти на користь позивача на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до копії свідоцтва про народження, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що дочка [PERSON], [INFO], вже є повнолітньою і аліменти стягуються тільки на утримання сина, [PERSON], [INFO] в розмірі 400 гривень. Відповідно до ст. 181 СК України, обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.04.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Після винесення судом рішення від 15 листопада 2013 року про стягнення з відповідача аліментів, розмір прожиткового мінімуму для дітей у віці від 6 до 18 років збільшився відповідно до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" та для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня 2018 року - 1944 грн., з 1 грудня 2018 року - 2027 грн. Відповідач [PERSON], не подав докази існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи визначені ст. 182 СК України обставини, суд приходить до висновку про необхідність збільшення розміру аліментів до 1200 грн. щомісяця. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати у справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial