Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.1998 року, який був зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сімї. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.03.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу, на спільні кошти подружжя, були придбані земельні ділянки в с.Хотів Київської області, по вулиці Польова, 71 та по вулиці Якіра 1, що підтверджується договорами купівлі-продажу земельної ділянки від 20.06.2008р. та 31.10.2008 р. Також, на вказаній земельній ділянці, за спільні кошти подружжя, було збудовано будинок, загальною площею 256,6 кв.м., житловою площею 152,6 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, якому рішенням Хотівської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області від 27 грудня 2011 року, була присвоєна адреса: с.Хотів, вул.Польова, 71-а та оформлено свідоцтво про право власності на домоволодіння, яке складається із вказаного житлового будинку та огорожі. Як зазначає позивач [PERSON], згоди про поділ набутого за час шлюбу нерухомого майна між ним та відповідачкою не досягнуто, майно, набуте ними у шлюбі, є спільною сумісною власністю. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1229 га, кадастровий номер 3222487201:01:007:0116, що знаходиться за адресою: Київська область, с.Хотів, вул. Польова, 71-А, та право власності на ? частину домоволодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 256,6 кв.м., житловою площею 152,6 кв.м. та огорожі 1- 2, по вулиці Польовій, 71-А в с. Хотів Київської області. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1229 га, кадастровий номер 3222487201:01:007:0116, що знаходиться за адресою: Київська область, с.Хотів, вул.Польова, 71-А та право власності на ? частину домоволодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 256,6 кв.м., житловою площею 152,6 кв.м. та огорожі 1-2, за тою ж адресою. Протягом розгляду справи в суді [PERSON], не погоджуючись з первісним позовом, звернулась до [PERSON] з зустрічним позовом про поділ майна подружжя та визнання договорів дарування недійсними. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує наступними обставинами. 24 квітня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу подружжя має трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За час шлюбу подружжям було набуто таке нерухоме майно: земельна ділянка, площею 0,1229 га, та житловий будинок загальною площею 256,6 кв.м., житловою площею 152,6 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 3222487201:01:007:0116 за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, с.Хотів, вул.Польова, 71-А ; земельна ділянка площею 0,0949 га, та житловий будинок загальною площею 85,3 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 3222487201:01:007:0117 за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, с.Хотів, вул.Героїв Чорнобиля, 1-А. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 березня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 25 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори дарування житлового будинку загальною площею 85,3 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 3222487201:01:007:0117 за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, с.Хотів, вул.Героїв Чорнобиля, 1-А, та земельної ділянки, площею 0,0949 га, кадастровий номер 3222487201:01:007:0117, посвідчені приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області [PERSON] [PERSON] вважає, що діяла під впливом помилки при укладенні вказаних договорів, вважаючи, що при цьому правовий статус майна, що вона відчужує, не змінюється, залишаючись спільним майном подружжя, оскільки інша частина майна подружжя зареєстрована на неї. Просила суд, визнати недійсним договір дарування від 25 липня 2014 року житлового будинку загальною площею 85,3 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Героїв Чорнобиля, 1-А, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Визнати недійсним договір дарування від 25 липня 2014 року земельної ділянки, площею 0,0949 га, кадастровий номер 3222487201:01:007:0117, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Героїв Чорнобиля, 1-А, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Здійснити поділ спільного майна подружжя набутого [PERSON] та [PERSON] під час спільного шлюбу. Визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини земельної ділянки, площею 0,1229 Га, кадастровий номер 3222487201:01:007:0116, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Польова, 71-А. Визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини житлового будинку загальною площею 256,6 кв.м., житловою площею 152,6 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Польова, 71-А. Визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини земельної ділянки, площею 0,0949 Га, кадастровий номер 3222487201:01:007:0117, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Героїв Чорнобиля, 1-А; Визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини житлового будинку загальною площею 85,3 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Героїв Чорнобиля, 1-А.Визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину земельної ділянки, площею 0,1229 [PERSON], кадастровий номер 3222487201:01:007:0116, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Польова, 71-А. Визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку загальною площею 256,6 кв.м., житловою площею 152,6 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Польова, 71-А.Визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину земельної ділянки, площею 0,0949 [PERSON], кадастровий номер 3222487201:01:007:0117, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Героїв Чорнобиля, 1-А.Визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку загальною площею 85,3 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Героїв Чорнобиля, 1-А. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі, в тому числі витрати на правову допомогу адвоката В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав та просив суд задовольнити в повному обсязі. Водночас вказав, що заперечує проти зустрічного позову в частині пропорційності розподілу, хоч і вважає, що оспорювані договори укладались за взаємною згодою та розуміючи наслідки їх укладення. Пояснив, що фактично гроші у сімї заробляв він, дружина сиділа з дітьми, його не влаштовувало, що все зароблене ним майно зареєстровано на імя [PERSON] Він згоден на те, що інтереси дітей мають враховуватись, але навіть у такому випадку розподіл майна у співвідношенні ? у нього та ? у [PERSON] не змінить прав дітей у частині прав власності, але порушить його особисті права, та вказав, що погоджується на поділ всього майна, у с.Хотів, вул.Героїв Чорнобиля, 1-А, та у с. Хотів, вул. Польова, 71-А, по ? частині у власність кожній з сторін. Також зазначив, що між сторонами раніше існувала усна домовленість про продаж всього спірного майна з наступним розподілом коштів порівну між сторонами. Вказав, що досі погоджується на такий варіант вирішення спору, але [PERSON] не здійснює жодних дій, спрямованих на виконання їх угоди. Тому вважає за можливе розподілити все спірне майно порівну між ними. Представник [PERSON] у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя щодо зустрічного позову, та первісний позов просив задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Однак в наступному погодилась з тим, що розподіл майна має здійснюватись порівну між сторонами, оскільки дійсно діти не набували та не набувають прав власності на спірне майно внаслідок розподілу між сторонами, при цьому їх інші права зачіпатись також не будуть. Вказала, що оскільки [PERSON] у судовому засіданні підтвердив згоду на розподіл майна, зареєстрованого на його імя внаслідок укладення оспорюваних договорів дарування, вона також погоджується на розподіл всього спірного майна по ? частині за кожним, без визнання оспорюваних договорів недійсними. Представник [PERSON] у судовому засіданні підтримав позицію своєї довірительки щодо первісного позову, зустрічний просив задовольнити з урахуванням позиції [PERSON] Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню повністю, а зустрічний необхідно задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.1998 року, який був зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з Державним центром розвитку сімї. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.03.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу сторонами у справі було набуто майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,1229 га, кадастровий номер 3222487201:01:007:0116, та житлового будинку загальною площею 256,6 кв.м., житловою площею 152,6 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 3222487201:01:007:0116 за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Польова, 71-А; а також з земельної ділянки площею 0,0949 га, кадастровий номер 3222487201:01:007:0117, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Героїв Чорнобиля, 1-А, та житлового будинку загальною площею 85,3 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 3222487201:01:007:0117 за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Героїв Чорнобиля, 1-А. 25 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори дарування житлового будинку загальною площею 85,3 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 3222487201:01:007:0117 за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, с.Хотів, вул.Героїв Чорнобиля, 1-А, та земельної ділянки, площею 0,0949 га, кадастровий номер 3222487201:01:007:0117, посвідчені приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області [PERSON] [PERSON] пояснила у судовому засіданні, що для того, щоб не створювати конфліктну ситуацію, не травмувати дітей судовими спорами щодо розлучення та поділу спільного майна, [PERSON] та [PERSON] вирішили оформити всі відносини в добровільному договірному порядку. Це ж у судовому засіданні підтвердив і позивач за первісним позовом [PERSON] Сторони досягли домовленості, що поділу між ними будуть підлягати будинки та земельні ділянки, які на той час були оформлені на [PERSON] і які були набуті під час шлюбу. Також за домовленістю сторін житловий будинок загальною площею 256,6 кв.м, та земельна ділянка під ним за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Польова, 71-А, залишаються зареєстрованими за [PERSON], а житловий будинок загальною площею 85,3 кв.м та земельна ділянка під ним за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Героїв Чорнобиля, 1-А, реєструються на [PERSON] Як вказала [PERSON] та не оспорював [PERSON], під час консультацій у юриста їй повідомили, що зареєструвати вказане вище майно у с.Хотів, вул.Героїв Чорнобиля, 1-А, на імя [PERSON] можна шляхом укладання нею на його користь договорів дарування будинку та земельної ділянки. Судом було досліджено копію договору з якої чітко вбачається, що договір був підписаний обома сторонами, їм було роз'яснено та зрозуміло всі положення та умови даного договору. При цьому про існування усних домовленостей сторони нотаріуса не повідомляли. Судом не було встановлено ознак помилковості укладених між сторонами правочинів, під час їх вчинення. Оскільки обома сторонами було заявлено вимоги про поділ майна подружжя, та у судовому засіданні сторони дійшли згоди про обсяг цього майна та пропорції поділу, а саме по ? частині всіх чотирьох обєктів нерухомості, вказаних сторонами у первісному та зустрічному позовах, на проведенні експертиз сторони не наголошували, та погодились з позовами один одного в цій частині, суд задовольняє позови у частині поділу майна, визнаючи за кожною з сторін право власності на будинковолодіння та земельну ділянку у с.Хотів, вул.Героїв Чорнобиля, 1-А, а також на будинковолодіння та земельну ділянку у с.Хотів, вул.Польова, 71-А, по ? частині за кожним. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), відповідно до ч. 2 цієї статті вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 2 ст. 369 ЦК України передбачає, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ч.1 ст.68 СК України та п. 4.3 Розділу 2 глави 1 Наказу міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»: «Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу». Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 229 ЦК Україн якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. З роз'яснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне шачення. Суд вважає, що вимоги про визнання недійсними договорів дарування не підлягають до задоволення, зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, але, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не було надано доказів на обґрунтування своїх тверджень щодо помилковості укладення оспорюваних договорів. Більше того, це спростовується тим, що [PERSON] у судовому засіданні підтвердив існування домовленості з [PERSON] про добровільний наступний продаж спірного майна та розподіл між ними коштів, отриманих від його реалізації, тобто, фактично підтвердив статус спірного майна, як майна подружжя, що підлягає розподілу, незалежно від того, що частина цього майна зареєстрована за ним на підставі договорів дарування нерухомості, а інша частина зареєстрована за [PERSON] з інших правових підстав. Оцінюючи пояснення та надані у справі докази, беручи до уваги те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що договір було укладено між сторонами у відповідності до вимог чинного законодавства України, за згодою обох сторін, суд дійшов висновку, що в задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити. Ст.321 ЦК України та ст.41 Конституцією України закріплено принцип непорушності права власності, а саме, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 4 ст.369 ЦК України передбачено, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень». Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України). У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що земельна ділянка, площею 0,1229 Га, кадастровий номер 3222487201:01:007:0116, житловий будинок загальною площею 256,6 кв.м., житловою площею 152,6 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, с.Хотів, вул.Польова, 71-А, земельна ділянка площею 0,0949 га, кадастровий номер 3222487201:01:007:0117, а також житловий будинок загальною площею 85,3 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Героїв Чорнобиля, 1-А, набуті під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторін і є спільною сумісною власністю подружжя. Що стосується вимог сторін щодо стягнення на їх користь витрат на правову допомогу адвоката знаходить вказані вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Так, відповідно до статті 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративним справах від 20.12.2011 розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Так, згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. З огляду на зазначене, підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв'язку між сплаченими позивачем адвокату коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо з підготовкою процесуальних документів та супроводження даної судової справи. Аналізуючи вищевикладене, а також документи надані сторонами на підтвердження витрат на правову допомогу, суд знаходить що, вказані документи не можуть слугувати належними та допустимими доказами щодо підтвердження понесених ними витрат на правову допомогу, оскільки суду не надано погодинного розрахунку за надання правової допомоги у даній справі, не надано акту прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання юридичної допомоги в тій частині, яка стосується його виконання, пов'язаного з розглядом в суді даного спору, інших розрахункових документів перинної бухгалтерської документації, тощо. А тому суд вимоги сторін в цій частині визнає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність застосування наступних правових норм та рекомендацій Верховного суду України. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. У відповідності до ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд, оцінивши докази, зібрані у праві, в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача за первісним позовом та часткову обґрунтованість вимог позивача за зустрічним позовом. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial