Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) у жовтні 2013 року звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 94467 гривень 26 копійок завданої в результаті недостачі, вказавши, що відповідачі працювали в Банку на посадах касирів каси перерахунку та уклали із Банком договори про повну матеріальну відповідальність. До посадових обов'язків відповідачів належало, - виконання заявок на підкріплення відділень, своєчасне формування сумок та обробка грошових коштів; прийом, перерахунок, обробка та своєчасне зарахування інкасованої виручки; завантаження/вивантаження касет банкоматів, терміналів; обробка грошових коштів по операціях купівлі/продажу між філіями ПриватБанку та іншими банками; підготовка грошових коштів для здачі в НБУ та інше. За результатами роботи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у нічну зміну з 20.00 години 07.06.2013 року до 08.00 години 08.06.2013 року у відділенні «Горлівська філія» Донецького регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» була виявлена недостача грошових коштів на суму 100 000 гривень. Позивач вважав, що недостача виникла внаслідок неналежного виконання відповідачами своїх службових обов'язків, а саме не забезпечення належного перерахунку грошових коштів при підкріпленні каси, надання несанкціонованого доступу до приміщень каси перерахунку та до грошових коштів, що знаходилися у них в підзвіті. Так, за твердженням Банку, касир [PERSON], приймаючи 07.06.2013 року зміну у спеціаліста операційної каси [PERSON], позначивши на початку зміни грошові кошти у сумі 8 998 910, 96 гривень як отримані, не здійснила контрольний перерахунок отриманої суми. Не дивлячись на наявність у [PERSON] індивідуального сейфу прийняті грошові кошти знаходились в різних кімнатах каси, що призвело до неможливості контролю за ними з боку [PERSON]. Касири [PERSON] та [PERSON] дистанційним пультом відкрили вхід до буферної зони та залишили приміщення тим самим надавши вільний доступ до приміщення каси перерахунку. Після чого [PERSON] о 20.35 години 07.06.2013 року пішла з каси перерахунку та повідомила [PERSON] свій пароль доступу до програмного комплексу, в результаті чого [PERSON] 08.06.2013 року о 09.51 години в табелі робочого часі зробила відмітку про нібито закінчення роботи [PERSON]. При цьому під час зміни відповідачі брали грошові кошти наявні в касі перерахунку для формування підкріплень без документальної фіксації у Книзі обліку цінностей, в результаті чого не було відображено скільки грошових коштів отримав кожен з відповідачів і скільки повернув. За таких обставин Банк просив суд стягнути з відповідачів солідарно 94467,26 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті недостачі. У травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» збільшив позовні вимоги та просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно 101 366,11 гривень, з яких 100 000 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті недостачі, а 1366,11 гривень як нарахування на заборгованість у розмірі відсоткової ставки НБУ за кожен день з моменту виявлення недостачі. 15 листопада 2013 року до початку судового розгляду [PERSON] подала зустрічний позов до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. [PERSON] посилалася на те, що 13.08.2013 року вона була звільнена з роботи у позивача, однак Банк всупереч вимогам трудового законодавства не здійснив з нею повного розрахунку при звільненні, а самостійно незаконно утримав її заробітну плату за червень, липень та половину серпня 2013 року а також компенсацію за невикористану відпустку у 2013 році. [PERSON] просила суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачену заробітну плату у сумі 8440 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 18146 гривень 70 копійок. Ухвалою суду від 15.11.2013 року зустрічний позов [PERSON] було прийнято судом та об'єднано в одне провадження із первісним позовом. В подальшому [PERSON] неодноразово уточнювала свої позовні вимоги остаточно сформулювавши їх у травні 2014 року. При цьому [PERSON] зазначила, що під час розгляду справи Банк здійснив з нею повний розрахунок, добровільно виплативши всю заробітну плату, а тому вона просила суд залишити її позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати без розгляду та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 218 календарних днів за період з 13.08.2013 року по 19.03.2014 року у сумі 63049,96 гривень виходячи з її середньоденного заробітку у 289,22 гривень. Ухвалою суду від 21.05.2014 року позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом в частині стягнення невиплаченої заробітної плати залишено без розгляду. У судовому засіданні представники ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримали позовні вимоги, підтвердили обставини викладені у позові та додатково пояснили, що недостача у сумі 100 000 гривень була зафіксована актом від 08.06.2013 року при передачі [PERSON] зміни наступному касиру [PERSON]. Будучі опитаними касири [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не заперечували факту недостачі на вказану суму, однак не змогли пояснити причини її виникнення. За результатами службового розслідування проведеного Банком було встановлено, що касири [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не належним чином виконували свої посадові обов'язки, не забезпечили збереження ввірених їм грошових коштів, що призвело до недостачі на суму 100 000 гривень. Фактів вчинення відповідачами злочину під час проведення службового розслідування виявлено не було, а тому Банк не звертався до правоохоронних органів з приводу порушення кримінальної справи. Представники позивача вважали, що оскільки відповідачі працювали касирами та уклали з Банком договори про повну матеріальну відповідальність то повинні солідарно відшкодувати завдану в результаті недостачі матеріальну шкоду. Щодо зустрічного позову [PERSON] то представники ПАТ КБ «ПриватБанк» його не визнали. Не заперечували, що Банк дійсно утримав грошові кошти із заробітної плати [PERSON] на відшкодування шкоди завданої в результаті недостачі, однак під час розгляду справи у суді Банком з метою добровільного врегулювання спору було прийнято рішення повернути [PERSON] всі утримані грошові кошти. Вважали, що [PERSON] безпідставно включає у період затримки розрахунку при звільненні календарні дні замість робочих, а крім того вона пропустила тримісячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнали. Наполягали на тому, що Банк не ознайомив їх з посадовими обов'язками, не створив належних умов для виконання роботи касира та не прийняв всіх необхідних заходів для розслідування причин недостачі. При цьому всі вказані відповідачі у судовому засіданні підтвердили факт своєї роботи касирами у нічну зміну з 20.00 години 07.06.2013 року до 08.00 години 08.06.2013 року, зазначивши, що під час зміни кожен із касирів, - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] мали доступ до грошових коштів розташованих у приміщенні каси перерахунку. Наприкінці зміни 08.06.2013 року з'ясувалася недостача 100 000 гривень, однак встановити причину недостачі вони не змогли, внаслідок чого при здачі зміни [PERSON] та касир [PERSON] склали акт в якому зазначили суму недостачі. Не заперечували, що [PERSON] за станом здоров'я пішла з приміщення каси до початку роботи з грошовими коштами. Крім того відповідач [PERSON] додатково пояснила, що 07.06.2013 року приймаючи зміну від [PERSON] позначила у програмному комплексі розмір прийнятих грошових коштів, однак фактично прийняті грошові кошти не перераховувала. Представники відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» вважали незаконними та необґрунтованими, оскільки позивачем не було надано належних доказів на підтвердження факту та розміру недостачі, вини відповідачів та причинного зв'язку між діями відповідачів та недостачею, а крім того посилались на те, що Банк не прийняв ніяких заходів для встановлення реальних причин відсутності грошових коштів переклавши всю відповідальність на касирів. Відповідач [PERSON] у своїх письмових запереченнях проти позову зазначила, що за графіком повинна була працювати касиром у нічну зміну з 07.06.2013 року по 08.06.2013 року. Прийшла на роботу біля 20.00 години 07.06.2013 року однак зміну не приймала, з грошовими коштами роботу не виконувала, оскільки погано себе почувала внаслідок вагітності. Перебувала на роботі близько 30 хвилин після чого пішла додому. Вона дійсно разом з [PERSON] на декілька хвилин виходила з боксу інкасації на вулицю, однак після того як вони вийшли на вулицю [PERSON] пультом дистанційного керування закрила вхід до боксу та постійно спостерігала за ним. Вважала, що не має ніякого відношення до виявленої недостачі та не повинна її відшкодовувати. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом то [PERSON] та її представник їх підтримали та просили задовольнити, вважаючи, що ПриватБанк не здійснив з [PERSON] повного розрахунку при звільненні, а тому повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13.08.2013 року до 19.03.2014 року у сумі 63049,96 гривень. Суд вислухавши пояснення відповідачів та представників сторін, оголосивши письмові заперечення проти позову відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази та допитавши свідка встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] станом на 07.06.2013 року працювали у ПАТ КБ «ПриватБанк» на посадах касирів каси перерахунку, що визнано сторонами у судовому засіданні та підтверджено трудовими договорами (т.1 а.с. 6-15), копією трудової книжки (т.1 а.с. 205-209), наказом при прийняття на роботу (т.2 а.с. 27-28). Між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були укладені та станом на 07.06.2013 року діяли письмові договори про повну матеріальну відповідальність (т.1 а.с. 16-23) відповідно до яких працівники зобов'язалися дбайливо ставитися до ввірених ним цінностей, своєчасно приймати заходи по запобіганню шкоді, суворо дотримувати встановлені правила вчинення операцій із цінностями та їх зберіганням, своєчасно повідомляти адміністрації про всі обставини, що перешкоджають забезпеченню збереження цінностей. Відповідно до Положення по організації роботи каси перерахунку, що діє у ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі наказу №СП-2011-856 від 18.08.2011 року до основних функцій каси перерахунку належить зокрема виконання заявок на підкріплення відділень, своєчасне формування сумок та обробка грошових коштів; прийом, перерахунок, обробка та своєчасне зарахування інкасованої виручки; завантаження/вивантаження касет банкоматів, терміналів; обробка грошових коштів по операціях купівлі/продажу між філіями ПриватБанку та іншими банками; підготовка грошових коштів для здачі в НБУ та інше (т.1 а.с. 25-39). Згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 336 від 29.12.2004 року до завдань та обов'язків на посаді «Касир» входить зокрема здійснення операцій пов'язаних з прийманням та видаванням готівкових грошових коштів, збереженням прийнятих цінностей, виконання інших обов'язків стосовно збереження в касі грошових документів, цінних паперів тощо. За таких обставин суд вважає, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] працюючи на посаді касира каси перерахунку банку належали до категорії працівників, які безпосередньо обслуговують матеріальні цінності - грошові кошти, а тому Банк з ними правомірно уклав договори про повну матеріальну відповідальність. Згідно Акту про розбіжності від 08.06.2013 року підписаного касирами [PERSON] та [PERSON] встановлено, що при зведенні банкоматної каси виявлена недостача грошових коштів на суму 100 000 гривень (т.1 а.с. 44). У своїх письмових поясненнях наданих ПАТ КБ «ПриватБанк» касири [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т.1 а.с. 46-48, 50-51) зазначили, що під час зміни з 7 на 8 червня 2013 року вони перебували у касі перерахунку Банку, виконували роботу з грошовими коштами, однак необхідну фіксацію операцій в Книгах обліку цінностей не здійснювали. Підтвердили факт недостачі на суму 100 000 гривень, однак пояснити її причину не змогли. У своїх письмових пояснення наданих ПАТ КБ «ПриватБанк» касир [PERSON] (т.1 а.с. 49) зазначила, що не приймала участь у роботі з грошовими коштами 07.06.2013 року, а пішла додому внаслідок погіршення самопочуття. Висновком службового розслідування від 27.03.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» за результатами виникнення недостачі на суму 100 000 гривень встановлено, що при прийнятті зміни 07.06.2013 року касир [PERSON], як старша зміни не здійснила контрольного перерахунку отриманих грошових коштів. Після чого під час зміни із грошовими коштами працювали касири [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які не забезпечили збереження грошових коштів, підзвітні грошові кошти у сейфах не зберігали, залишали грошові кошти на столах, в коридорі, змінювали свої робочі місця, не здійснювали фіксацію у Книгах обліку цінностей розміру грошових коштів отриманих у підзвіт, що і призвело до недостачі. Відсутні грошові кошти у сумі 100 000 гривень не були виявлені ні під час перегляду порядку завантаження касет банкоматів, ні при отриманні грошових коштів у інших відділеннях Банку (т.2 а.с. 88-95). Наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23.07.2013 року (т.2 а.с. 25) касиру [PERSON] оголошено догану за порушення п.п.3.1,3.3, 3.6 Правил внутрішнього трудового розпорядку ПриватБанку, п.3.9. глави 3 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, п.11.2 розділу 11 Положення про організацію роботи каси перерахунку ПриватБанку що призвело до недостачі у розмірі 100 000 гривень під час нічної зміни з 20.00 години 07.06.2013 року до 08.00 години 08.06.2013 року. Факт отримання [PERSON], як старшою зміни касирів 07.06.2013 року у підзвіт грошових коштів підтверджено прибутково-видатковими касовими ордерами від 07.06.2013 року №RSDO7BAKS та №RSDO7BAKR (т.2 а.с. 145-146). Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що 07.06.2013 року передала зміну [PERSON]. До передачі зміни вона перерахувала всі грошові кошти та звірила із програмним комплексом, недостачі в неї не було. [PERSON], як старша зміни прийняла в неї зміну без будь-яких зауважень та посвідчила факт прийняття грошових коштів у програмному комплексі шляхом формування прибутково-видаткових касових ордерів. Чи перераховувала [PERSON] отримані грошові кошти їй не відомо. Відповідно до ч.1-2 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Згідно ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; Під час судового розгляду встановлено, що касири каси перерахунку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] під час робочої зміни з 20.00 години 07.06.2013 року до 08.00 години 08.06.2013 року, в порушення своїх посадових обов'язків не забезпечили збереження ввірених їм грошових коштів, не здійснювали у Книгах обліку цінностей належної фіксації операцій із грошовими коштами, в результаті чого виникла недостача грошових коштів на суму 100 000 гривень. Оскільки недостача виникла внаслідок спільних та неподільних дій відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вони повинні нести солідарну відповідальність. За змістом ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок виникає зокрема при неподільності предмета зобов'язання. Таким чином з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] необхідно солідарно стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 100000 гривень на відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті недостачі. Оскільки трудовим законодавством України, зокрема ст. 130 КЗпП України встановлена матеріальна відповідальність працівників за пряму дійсну шкоду то відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 1366,11 гривень додатково нарахованих Банком за ставкою НБУ за кожен день з моменту виникнення недостачі. Доводи відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що Банк не ознайомив їх з посадовими обов'язками, не створив належних умов для виконання роботи касира та не прийняв всіх необхідних заходів для розслідування причин недостачі у судовому засіданні не доведені належними доказами. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] необхідно відмовити, оскільки під час судового розгляду встановлено, що вона фактично не виконувала роботу касира у нічну зміну з 20.00 години 07.06.2013 року до 08.00 години 08.06.2013 року та не мала доступу до грошових коштів. Щодо зустрічного позову [PERSON] необхідно зазначити наступне. Наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13.08.2013 року касир [PERSON] звільнена з роботи на підставі ст. 36 КЗпП України за згодою сторін (т.2 а.с.8). Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Спір про розмір нарахованих [PERSON] при звільненні сум між сторонами відсутній. В той же час під час здійснення із [PERSON] розрахунку при звільненні їй не була виплачена нарахована сума заробітної плати, премії та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 9266,54 гривень. Вказана сума була перерахована Банком [PERSON] лише 11.04.2014 року, що підтверджується меморіальним ордером №12 (т.2 а.с. 184) та було визнано сторонами у судовому засіданні. Представники ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалися на те, що вказана сума була утримана із заробітної плати [PERSON] на відшкодування шкоди завданої в результаті недостачі. За змістом ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. В той же час суду не надано будь-яких розпоряджень ПАТ КБ «ПриватБанк» винесених після виявлення недостачі 08.06.2013 року про здійснення утримань із заробітної плати [PERSON]. Крім того суд враховує, що при розрахунку під час звільнення [PERSON] не було виплачено 9266,54 гривень, з яких на погашення недостачі виявленої 08.06.2013 року Банком було утримано 5532,74 гривень, що підтверджується розрахунковими листками [PERSON] за червень-серпень 2013 року (т.2 а.с.9-12), а також виходить з первісного позову в якому Банк просив стягнути з відповідачів недостачу у розмірі 94467,26 гривень (т.1 а.с. 2-4). Докази правомірності несплати [PERSON] при звільненні 3733,8 гривень (9266,54 грн. - 5532,74 грн.) Банком суду не надані. Таким чином суд приходить до висновку, що з вини Банку при звільненні [PERSON] з нею не було проведено повного розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.2 а.с. 15) середньоденна заробітна плата [PERSON] обчислена відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 за два місяці роботи, що передували її звільненню становить 289,22 гривень. Відповідно до Листів Міністерства соціальної політики України №9050/0/14-12/13 від 21.08.2012 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік» та №9884/0/14-13/13 від 04.09.2013 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» за період з 13.08.2013 року до 19.03.2014 року пройшло 154 робочі дні (т.2 а.с. 208). Врахування при обчисленні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку календарних днів, про що просила [PERSON] є безпідставним. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] за період з 13.08.2013 року до 19.03.2014 року становить 44539,88 гривень (154 дні х 289,22 грн.). Визначаючи період затримки розрахунку при звільненні суд згідно ст. 11 ЦПК України виходить із позовних вимог [PERSON], яка просила стягнути середній заробіток саме за період з 13.08.2013 року до 19.03.2014 року. Не можуть бути прийняті доводи представників ПАТ КБ «ПриватБанк» про пропуск [PERSON] тримісячного строку звернення до суду, оскільки перебіг такого строку починається не з дня звільнення, а з дня повного розрахунку, який Банк здійснив з [PERSON] лише у 2014 році. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України, згідно з якою, - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ст. 541 ЦК України, ст.ст. 116-117, 130, 134-1351, 1353-136 КЗпП України, «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, ст.ст. 10-11, 60-61, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: partial