Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000,00 грн щомісячно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням суду від 07.10.2019 розірвано. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, що офіційно не працює, має мінливий заробіток, розміру якого не вистачає для належного утримання сина. Згоди з відповідачем з приводу утримання та виховання сина наразі не досягнуто, відповідач у часті у вихованні та утриманні сина не приймає. Позивач вказує, що відповідач має задовільний стан здоров`я, нової сім`ї не створив, інших осіб на утриманні не має, володіє трикімнатною квартирою, яка знаходиться у м. Малин, офіційно не працює та має мінливий дохід. На підставі зазначеного, позивач просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 4000,00 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.06.2021 відкрито провадження по справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 21.07.2021 від представника відповідача [PERSON] електронною поштою, а у подальшому - 29.07.2021 у письмовому вигляді, до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача просить продовжити процесуальний строк для подання відзиву, який було пропущено у зв`язку з дією карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), через що у відповідача виникли складнощі із зверненням по правову допомогу та збиранні необхідних доказів. Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 15.06.2021 відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Як видно зі змісту рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали про відкриття провадження та матеріали позовної заяви відповідач отримав 29.06.2021, отже строк для подачі відзиву закінчився 14.07.2021, однак відзив надійшов до суду 21.07.2021. За приписами ч.1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Зважаючи на те, що постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами та доповненнями) карантин на всій території України встановлено з 12.03.2020 до 22.05.2020, дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України, наразі до 31.08.2021 (Постанова КМУ №1236 від 09.12.2020 зі змінами); представник відповідача посилається на неможливість своєчасного подання відзиву на позов у зв`язку з дією карантину, тому суд вважає причини, що зумовили пропуск строку для подання відзиву, які наведені представником відповідача, поважними, у зв`язку з чим поновлює позивачу строк для подання відзиву. У відповідності до поданого відзиву на позовну заяву відповідач просить задовольнити позовну заяву частково та стягнути аліменти у розмірі 1500,00 грн щомісячно, в решті позову відмовити. Також просив розглянути позовну заяву без участі сторони відповідача. У відзиві вказано, що відповідач працює у ТОВ «Меркер Груп» та отримує заробітну плату, розмір якої дорівнює встановленому розміру мінімальної заробітної плати, що підтверджується довідкою про доходи. Тому, враховуючи мінімальний гарантований розмір аліментів та розмір свого доходу, відповідач просить стягнути аліменти у сумі 1500,00 грн. Відповідач зазначає, що позивач належним чином не обґрунтувала розмір аліментів, який просить стягнути з відповідача, та посилається лише на те, що відповідач неофіційно працює у м. Києві та має квартиру у м. Малин. Розмір заробітної плати відповідача становить 4910,50 грн, тому відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» аліменти у сумі 4000,00 грн з його заробітної плати не можуть бути стягнуті. Квартира, про яку зазначає позивач у позові, була набута відповідачем ще до шлюбу на підставі договору дарування, та у 2019 році була подарована ним сестрі [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 12.06.2019. У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, у відзиві представник відповідача розгляд справи просить проводити без їх участі. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання, яким завершується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Солом`янського районного суду м. Києва № 760/4667/19 від 07.10.2019 розірвано (а.с. 8). У шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини від 22.01.2014 серія [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до довідки №112 від 21.04.2021, яка видана Комунальним підприємством «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №6» Житомирської міської ради, позивач [PERSON] проживає разом із своїм сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Відповідач [PERSON] з 06.02.2020 працює у ТОВ «Меркер груп» на посаді монтажника санітарно-технічних систем і устаткування, розмір його заробітної плати становить 6100,00 грн, після відрахування податків та зборів - 4910,50 грн, що підтверджується копією наказу директора ТОВ «Меркер груп» №30-к від 05.02.2020 та копією довідки про доходи №16-07-2021/01 від 16.07.2021 (а.с.35). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображено і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні даного спору суд враховує встановлені обставини справи, зокрема, стан здоров`я обох сторін, те, що малолітня дитина проживає та перебуває на утриманні у матері, те, що відповідач є особою молодого віку, працездатний, офіційно працює, інших утриманців у нього не має (доказів протилежного суду не надано). Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. На момент ухвалення судом рішення малолітній дитині - [PERSON] , [INFO] , виповнилось сім років, дитина є шкільного віку, а отже потребує від позивача матеріальних витрат на її утримання з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляцію тощо, забезпечення належного рівня її життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального, соціального розвитку, придбання шкільного приладдя та лікування. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 4000,00грн, оскільки позивач не довела на підставі належних і допустимих доказів, що є її обов`язком в силу норм ст. 81 ЦПК України, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Посилання позивача на те, що у власності відповідача перебуває квартира, яка знаходиться у м. Малин, спростовується наявними у справі доказами, а саме копією договору дарування квартири від 12.06.2019, відповідно до умов якого [PERSON] подарував [PERSON] квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.06.2019 (а.с. 32 на звороті - 34). З урахуванням усіх встановлених обставин у їх сукупності, з огляду на об`єктивну потребу дитини сторін у забезпеченні належного матеріального її утримання, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 2000,00 грн щомісячно, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та з урахуванням обставин даної справи. Щодо заявленого позивачем до стягнення розміру аліментів (4000,00 грн) суд відзначає, що зібрані у справі докази не дають підстав вважати, що рівень доходів відповідача дозволяє сплачувати щомісячно на утримання дитини визначену позивачем суму аліментів. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Вказаний розмір аліментів є справедливим та достатнім на час ухвалення рішення саме для забезпечення прав малолітньої дитини в даній справі. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня, коли позивач звернулась із позовом до суду - 06.05.2021. В решті позову слід відмовити. За правилами з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, з урахуванням яких суд вбачає за необхідне покласти судові витрати по справі на відповідача.

Outcome: partial