Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» грошових коштів в розмірі 8083,00доларів США та 210,14 доларів США - процентів, за договором банківського вкладу «Зростаючий «Тринадцяти місячний» №531203/2013 від 08.02.2013р., укладеного в доларах США під 10 % річних для виплати на вимогу вкладника 08.03.2014р. Позивачка надала банку грошові кошти на загальну суму 13000,00доларів США. 05.03.2014р. позивачка звернулася до банка із заявою про повернення суми вкладу, однак, банк повернув їй тільки частку суми вкладу та проценти. Тому, позивачка вимушена була звернутися з позовом до суду з вимогою про стягнення з відповідача, її грошових коштів. Представник позивачки [PERSON], 08.07.2014року уточнив позовні вимоги, у зв'язку з тим, що в ході судового слідства, банк повернув позивачці всю суму банківського вкладу, однак, не повернув суму процентів, яка не нараховувалася на залишок суми вкладу і яка складає - 210,14 долара США та коштів за проїзд у сумі 406,00грн. В судовому засіданні представник позивачки наполягав на стягненні з відповідача саме цієї суми не нарахованих процентів та коштів за проїзд і просив задовольнити уточнений позов. Представник відповідача у судові засідання жодного разу не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомленої сторони без поважних причин. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивачки та оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов є таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачка вважає що її права, зазначені в Законі «Про захист прав споживачів» порушені банком, відповідачем по справі. Згідно з вимогами ст.10 та ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони в справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003р. № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» уклали договір банківського вкладу «Зростаючий «Тринадцяти місячний» №531203/2013 від 08.02.2013р., в доларах США під 10 % річних для виплати на вимогу вкладника 08.03.2014р. Позивачка надала банку грошові кошти на загальну суму 13000,00доларів США. 05.03.2014р. позивачка звернулася до банка із заявою про повернення суми вкладу, однак, банк повернув їй тільки частку суми вкладу та проценти. Представник позивачки [PERSON], уточнив позовні вимоги, пояснивши суду, що в ході судового слідства, банк повернув позивачці всю суму банківського вкладу, однак, не повернув суму процентів, яка не нараховувалася на залишок суми вкладу і яка складає - 210,14 долара США. Згідно з ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Таким чином, на відносини, пов'язані з виконанням умов укладеного між позивачкою та відповідачем договору поширюються положення норм глав 71, 72 ЦК України, а також, положення Договору. Відповідно до вимог ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до умов вищевказаних договорів, позивачка вправі вимагати дострокового повернення здійсненого нею вкладу від Банку в будь-який момент, а Банк отримавши від неї відповідну заяву, повинен видати вклад та нараховані відсотки у повному обсязі, відповідно до умов Договору. Цивільний кодекс України, як основний акт цивільного законодавства, передбачає право вкладника вимагати повернення внесеного ним депозиту з нарахованими на нього процентами у повному обсязі у будь-який момент. Цей же закон передбачає обов'язок Банку видати депозит з процентами на першу вимогу вкладника. Однак доводи позивачки, про наявність витрат у зв'язку з багаторазовими переїздами в банк загальним міським транспортом у сумі 406,00грн., суд вважає недопустимими, оскільки вони не підтверджуються належним чином. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме, стягненню з відповідача суми нарахованих, але не сплачених процентів за користування залишком вкладу позивачки - 210,14 долара США. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. Також, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню і сума судового збору, що становить 243,60гр.

Outcome: partial