Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

ПАТ комерційний банк "Приватбанк" (далі Банк) звернулось з позовом про стягнення з відповідача заборгованості. Уточнивши позов (а.с.118), мотивує його тим, що 23.02.2009 р. відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування) зі сплатою 22,80 % за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач, підписавши договір, погодився, що «Умови та Правила надання послуг», «Порядок користування платіжною карткою» та «Тарифи» є складовою частиною договору, також погодився на зміну розміру кредитного ліміту. У позові позивач покликається на те, що в зв'язку з невиконанням відповідачем належним чином зобов'язань станом на 30.09.2016 р. виникла заборгованість у розмірі 35183,67 грн., яку разом з судовими витратами просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні (в режимі відео конференції) представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним та додав, що позивач отримав в 2009 р. кредитну картку № 5457082987333635, по якій повністю погасив кредит. Після цього 31.03.2012 р. він отримав іншу картку № 5211537407300792, тобто нову картку, рахунок залишався тим самим, та картку № 521153747300784 (якої відповідач не користувався). Пояснив, що дата - 26.09.2008 р., яка зазначена в заяві позичальника (а.с.9), є датою отримання картки відділенням банку, а відповідач її отримав 23.02.2009 р., розрахунок заборгованості наведений починаючи з дати отримання картки відповідачем (а.с.123). У розрахунку заборгованості, наданому до позову, відображено заборгованість по всіх картках відповідача. Доказом отримання відповідачем картки №5211537407300792 є фотознімок відповідача з цією карткою (а.с.147). Кредитний ліміт змінювався відповідно до умов договору. Про підвищення кредитного ліміту та процентної ставки відповідач повідомлявся за допомогою СМС-повідомлень на номер його мобільного телефону. Останнє зняття коштів з рахунку здійснено відповідачем 17.02.2014 р., останнє поповнення рахунку на 70 грн. відбулось 01.10.2013 р. через відділення банку шляхом внесення готівки. Проте, оскільки згідно з правовою позицією ВСУ перебіг позовної давності розпочинається після закінчення строку дії картки, в даному видатку це листопад 2015 р., тому вважає, що позивач строків позовної давності при зверненні до суду не порушив. У розрахунок заборгованості також входить сума 3000 грн. вказана як заборгованість за пенею та комісією, проте, за характером нарахування ця сума є саме пенею, тому 3000 грн. слід вважати заборгованістю за пенею, яка, відповідно до умов Договору нараховувалась в розмірі по 100 грн. щомісяця, починаючи з квітня 2014 р. Разом з тим, розуміє, що законом встановлена позовна давність щодо стягнення пені строком в один рік. У подальшому представник позивача не з'явився, подав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, у судове засідання 06.04.2017 р. повторно не з'явився, у зв'язку з чим, незважаючи на клопотання про відкладення розгляду, суд вважає за доцільне розглянути справу відповідно до ст. 169 ЦПК без його участі. Відповідач у судовому засіданні позову не визнав повністю, пояснив, що жодного кредиту не отримував і не сплачував, а лише в 2008-2009 рр. користувався зарплатною карткою «Приватбанк», а будь-яких інших карток не отримував. Представник відповідача просить відмовити в позові та застосувати строки позовної давності. Посилається на те, що є розбіжності в датах, вказаних в анкеті - заяві, щодо дня відкриття рахунку та дати отримання відповідачем картки, що не припустимо, а також розрахунок і позовна заява уточнювались в ході судового розгляду, дата на фотознімку про отримання картки вказана помилково, а в подальшому виправлена. Зважаючи на кількість таких помилок, виникає сумнів в достовірності поданих позивачем документів та достовірності інформації, що в них відображена. Крім того, вважає недоведеним факт отримання кредитної картки відповідачем та факт внесення ним 70 грн. на рахунок позивача. Підпис відповідача на анкетах підроблений. Вважає, що за таких обставин позов ґрунтується на припущеннях. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що позивач уклав з відповідачем кредитний договір, підписавши 23.02.2009 року заяву, складовою частиною якого є «Умови та Правила надання послуг», «Порядок користування платіжною карткою» та «Тарифи» (а.с.9). Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 500 грн. і зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, проценти, а також оплачувати комісію та штрафи на умовах, передбачених Договором (а.с.9). Заборгованість за даним договором погашена повністю. 31.03.2012 р. позивач і відповідач уклали новий договір (а.с.125-126), складовою частиною якого є «Памятка клієнта», «Умови та Правила надання послуг» та «Тарифи». 31.03.2012 р. випущено кредитну картку № 5211537407300792 (а.с.96), яка позивачу вручена (а.с.96, 147). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що зазначено в правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року. Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредитний ліміт, розмір якого відповідно до довідки про зміну умов кредитування становить 4000 грн. (а.с.8). Доводи відповідача про те, що він не отримував кредит, спростовуються наданим позивачем фотознімком про отримання картки (а.с.147). Доводи про те, що зображення на даному фотознімку не є доказом отримання саме певної картки, оскільки не дозволяє ідентифікувати номер картки, не заслуговують на увагу. Суду надано копію анкети заяви від 31.03.2012 р., яка підписана позивачем (а.с.125,126). Оскільки сторони не заявляли вимог про визнання недійсним договору, підстав для проведення почеркознавчої експертизи не має. Доводи відповідача про те, що на пропозицію суду позивач не надав доказів внесення позивачем 01.10.2013 р. коштів на рахунок банку, чим не доведено дотримання строків позовної давності, не спростовують висновку суду. Оскільки, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 19 березня 2014 року в справі № 6-14цс14 та від 7 жовтня 2015 року в справі № 6-1295цс15, яка є обовязковою при правозастосуванні для судів загальної юрисдикції, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Враховуючи, що термін дії кредитної картки № 5211537407300792, виданої позивачу встановлено до листопада 2015 року (а.с. 96), перебіг позовної давності розпочався з 1 грудня 2015 року. Позивач звернувся з позовом 31.10.2016 р., тобто в межах трьох річного строку позовної давності. Тому, доводи відповідача про застосування позовної давності не заслуговують на увагу. І саме з цього часу 01.12.2015 р. починається перебіг позовної давності відносно вимоги про повернення кредиту та процентів за користування ним. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Аналізуючи надані докази, суд вважає доведеним, що між сторонами виникли кредитні відносини, за якими відповідач отримав кредитні кошти у вигляді встановлення\~на його картковий рахунок\~кредитного\~ліміту в\~розмірі 4000\~грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 30.09.2016 р. заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 3940,32 грн., яку слід й стягнути з відповідача. Також згідно з цим розрахунком в відповідача є заборгованість за процентами, яка становить 26091,75 грн., за пенею 3000 грн., штрафами - 500 грн. і 1651,60 грн. /фіксована частина і процентна складова/). Проте, щодо розміру цих складових заборгованості даний розрахунок заборгованості є не обґрунтованим, і в цій частині вимог слід відмовити з таких підстав. Відповідач підписав в 2012 р. анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (а.с.125), якими встановлено умови і порядок нарахування і сплати процентів за кредитом та неустойки. Однак, зазначені Умови (надані суду) не містять підпису відповідача та доказів того, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву, та, відповідно, брав на себе зобовязання зі сплати неустойки, позивач не надав. У наданій суду анкеті заяві від 31.03.2012 р. також не визначено умов, на яких договір був укладений. Довідка про умови кредитування також не підписана позивачем, не вказана дата її складення. У зв'язку з цим суд позбавлений можливості встановити на яких умовах укладений між сторонами договір щодо сплати неустойки. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення неустойки - пені і штрафів, не підлягають задоволенню (що відповідає правовій позиції ВСУ від 22.03.2017 р. в справі № 6-2320цс16). Оскільки за цих же підстав в договорі не встановлено також і розміру процентів, які повинен сплачувати відповідач за користування кредитом, то їх розмір слід визначити відповідно до ст. 1048 ЦК на рівні облікової ставки НБУ в сумі - 631,42 грн. (з 01.12.2015 р. по 17.12.2015 р. розмір облікової ставки НБУ в день становить 0,06 %, розмір процентів за вказаний період становить 40,37 грн. (3940,32 грн. х 1,0247 (0,06% х 17 днів прострочення):100%; з 18.12.2015 р. по 28.01.2016 р. розмір облікової ставки НБУ в день становить 0,06 %, розмір процентів за вказаний період становить 99,30 грн. (3940,32 грн. х 2,52 (0,06% х 42 днів прострочення):100%; з 29.01.2016 р. по 03.03.2016 р. розмір облікової ставки НБУ в день становить 0,06 %, розмір процентів за вказаний період становить 82,75 грн. (3940,32 грн. х 2,1 (0,06% х 35 днів прострочення):100%; з 04.03.2016 р. по 21.04.2016 р. розмір облікової ставки НБУ в день становить 0,06 %, розмір процентів за вказаний період становить 115,84 грн. (3940,32 грн. х 2,94 (0,06% х 49 днів прострочення):100%; з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 р. розмір облікової ставки НБУ в день становить 0,052 %, розмір процентів за вказаний період становить 71,71 грн. (3940,32 грн. х 1,82 (0,052% х 35 днів прострочення):100%; з 27.05.2016 р. по 23.06.2016 р. розмір облікової ставки НБУ в день становить 0,049 %, розмір процентів за вказаний період становить 54,06 грн. (3940,32 грн. х 1,372 (0,049% х 28 днів прострочення):100%; з 24.06.2016 р. по 28.07.2016 р. розмір облікової ставки НБУ в день становить 0,045%, розмір процентів за вказаний період становить 62,06 грн. (3940,32 грн. х 1,575 (0,045% х 35 днів прострочення):100%; з 29.07.2016 р. по 15.09.2016 р. розмір облікової ставки НБУ в день становить 0,042%, розмір процентів за вказаний період становить 81,09 грн. (3940,32 грн. х 2,058 (0,042% х 49 днів прострочення):100%; з 16.09.2016 р. по 30.09.2016 р. розмір облікової ставки НБУ в день становить 0,041 %, розмір процентів за вказаний період становить 24,23 грн. (3940,32 грн. х 0,615 (0,041% х 15 днів прострочення):100%). Таким чином на користь позивача слід стягнути 3940,32 грн. заборгованості за кредитом та 631,42 грн. заборгованості за процентами. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки задоволено 12,99 % позову (4571,73 грн. х 100 % : 35183,67 грн.), а сплачено 1378 грн. судового збору, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 179 грн. судових витрат (12,99 % х 1378 грн. : 100 %).

Outcome: partial