Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до прокуратури Харківської області третя особа слідчий прокуратури Харківської області Панов А.А. про стягнення суми. У подальшому вказана позовна заява була уточнена та в кінцевій редакції позивач звернувся до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він 22 липня 2015 року надав заяву про вчинення кримінального правопорушення. Вказана заява відповідачем не була внесена в ЕРДР. Відповідно до ухвали Червонозаводського районного суду міста Харкова було зобов'язано відповідні органи внести вказану заяву в ЕРДР. 1 серпня 2015 року вказана скарга була внесена до ЕРДР. 26 серпня 2015 кримінальне провадження по заяву позивача на дії працівника прокуратури [PERSON] було закрите. 17 вересня 2015 року вказана постанова про закриття кримінального провадження була скасована відповідно до ухвали червоно заводського районного суду м. Харкова. У подальшому кримінальне провадження неодноразово на підставі постанов прокурорів та слідчих 30 жовтня 2015, 24 грудня 2015, 07 червня 2016, 15 грудня 2016року було закрите, та на підставі ухвал слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2015, 21 квітня 2016, 25 липня 2016 року вказані постанови були скасовані. Позивач вважає, що його права вказаними діями прокуратури суттєво порушені, в результаті чого йому завдано моральних страждань, які виразилися в необхідності відстоювати свої права, порушенні його нормального ритму життя, зневіри до правоохоронних органів, до принципу верховенства права в державі, Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, послався на рішення Європейського суду з прав людини, зазначив на свої моральні страждання та переживання. Представник відповідача Прокуратури Харківської області в судове засідання з'явилась категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, та зазначила, що скасування постанов про закриття кримінального провадження не може бути підставою для стягнення з державного бюджету коштів на виплату при таких обставинах моральної шкоди. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, неодноразово викликався в судове засідання, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності. Суд, дослідивши доводи позивача, дослідивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 11 серпня 2015 року заява [PERSON] про кримінальне правопорушення-злочин була внесена до ЄРДР № 42015220000000615 за ч.1 ст. 366 КК України, за яким у подальшому, після ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2015 року позивача було визнано потерпілим. У подальшому кримінальне провадження неодноразово на підставі постанов прокурорів та слідчих 30 жовтня 2015, 24 грудня 2015, 07 червня 2016, 15 грудня 2016року було закрите, та на підставі ухвал слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2015, 21 квітня 2016, 25 липня 2016 року вказані постанови були скасовані. Відповідно до ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.12.2016 року було відведено прокурора Касяненко А.І.- процесуального керівника у вказаному кримінальному провадженні. Правовідносини, які виникли між сторонами у даному випадку регулюються ст.1174 Цивільного кодексу України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1 статті 23 Цивільного кодексу України). У відповідності із частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв'язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювача. Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі статті 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. При цьому суд виходить з того, що статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Суд приймає до уваги та вважає, що права позивача порушені і підставою для відшкодування шкоди слугують ухвали Червонозаводського районного суду міста Харкова від 30 листопада 2015, 21 квітня 2016, 25 липня 2016 року якими встановлена протиправна бездіяльність слідчих прокуратури Харківської області. У вказаних ухвалах зазначено про істотну неповноту під час досудового розслідування, порушення прав [PERSON] Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особі, а на державу Україна. Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача, а саме винесенням незаконних рішень, тривалої бездіяльності посадових осіб пов'язаних з невиконанням своїх обов'язків, не проведенні комплексу дій передбачених КПК України, а в подальшому і постійне закриття кримінального провадження. Проте враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 512000 гривен завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Так, позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) до суду не надано, а тому

Outcome: partial