Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради звернулося до суду з вказаним позовом, в якому із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить стягнути із [PERSON] заборгованість за послуги централізованого опалення за період з 01.03.2014 року по 01.04.2019 у сумі 1 731,67 грн., із [PERSON] у сумі 22 322,62 грн. за той же період, а також стягнути з відповідачів сплачені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що квартира [ADDRESS] є спільною частковою власністю відповідачів та забезпечується послугами централізованого опалення. Опалювальна площа квартири складає 68,3 кв.м, а 1/2 частини опалювальної площі становить відповідно 34,15 кв.м. Відповідач [PERSON] як інвалід війни II групи користується пільгою з оплати централізованого опалення у розмірі 100% встановленої плати, проте вказана пільга поширюється лише на 31,5 кв.м. опалювальної площі відповідно до п. 2 ч. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409. Тобто відповідач [PERSON] зобов`язаний оплачувати послуги централізованого опалення за 2,65 кв.м. опалювальної площі, яка не покривається пільгою. Із 01.03.2014 по 01.04.2019 року відповідачі не сплачували за надані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 18.12.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 11.02.2020, занесеною до протоколу судового засідання, прийнято заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог до спільного розгляду із первісним позовом. 22.01.2020 на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні вимог до нього у зв`язку із тим, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Зокрема, [PERSON] визнав, що разом із сином є співвласниками квартири [ADDRESS] , однак зазначив, що син [PERSON] ухиляється від сплати спожитих ним послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість. За словами [PERSON] , він є інвалідом війни ІІ групи та користується пільгою (знижкою) в розмірі 100 відсотків із встановленої плати за користування опаленням. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог, просив їх задовольнити. Додав, що на [PERSON] пільга на оплату послуг централізованого опалення не поширюється, проплат по заборгованості немає, а строки позовної давності переривались внаслідок звернення КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради із заявою про видачу судового наказу. Звертав увагу суду, що [PERSON] , за словами іншого співвідповідача [PERSON] , є його сином, хоча існує певна плутанина в літерах прізвищ у різних документах. [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях щодо заяви про збільшення розміру позовних вимог. Додав, що згідно з абзацом другим пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №409 користується пільгою в розрахунку 42 кв.м опалювальної площі на людину, а також просив суд застосувати строки позовної давності до вимог позивача. В судовому засіданні 14.07.2020 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Козирєвим І.М. були надані письмові заперечення на позовну заяву, у яких представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до його довірителя. Як і відповідач [PERSON] , представник [PERSON] просив застосувати строки позовної давності, а також звернув увагу, що його довіритель не має жодних речових прав на квартиру [ADDRESS] і дана обставина підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. У подальших судових засіданнях представник [PERSON] так само в усній формі заперечував проти задоволення позову з підстав, наведених у письмових запереченнях. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача [PERSON] , а також відповідача [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що КП «Житомиртеплокомуненерго» є постачальником теплової енергії та гарячого водопостачання в квартиру [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01.12.2020 відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , а саме [PERSON] належить 1/2 ідеальних частки квартири, а [PERSON] - 1/3 частки. Інша 1/6 ідеальної частки квартири зареєстрована за [PERSON] . Однак, судом звернуто увагу на те, що згідно із наявним у матеріалах справи свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 17.10.2011 року державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Бочелюк В.М., відповідач [PERSON] є сином померлої [INFO] [PERSON] та спадкоємцем майна померлої матері у вигляді 1/6 частини згаданої вище квартири. У матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації відповідачем [PERSON] (за даними паспорта громадянина України [PERSON] ) права власності на 1/6 частки квартири [ADDRESS] . За змістом ст.ст. 1220, 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Та обставина, що [PERSON] є сином [PERSON] та є фактичним власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] підтверджуються наявними у матеріалах справи рішеннями Богунського районного суду м. Житомира від 17.06.2014 у справі №295/20540/13-ц, від 20.08.2014 у справі №295/11918/14-ц, від 29.02.2012 у справі №2-1460/12, що набрали законної сили. У всіх зазначених справах приймали участь відповідачі по даній справі [PERSON] та [PERSON] , а тому ці обставини не доказуються при розгляді справи №295/17934/19 в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Суд критично ставиться до тверджень адвоката Козирєва І.М., що його довіритель немає жодних речових прав на квартиру [ADDRESS] так як наведене спростовується згаданими у попередньому абзаці рішеннями суду. Відсутність відповідної інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно викликана лише особливостями запиту, а саме прізвищем « [PERSON] », а не « [PERSON] » та даними щодо РНОКПП [PERSON] , який просто не вносився у попередні роки до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно зі статтею 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Законодавством про житлово-комунальні послуги регулюються відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Так, згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положення п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (п.18 Правил). Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Зобов`язання, згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наведеними положеннями законів передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо такі послуги централізованого опалення були надані та вони фактично користувалися ними або мали можливість користуватись. Із наявних у матеріалах справи розрахунків вбачається, що за адресою: [ADDRESS] рахується заборгованість із оплати послуг централізованого опалення за період із 01.03.2014 по 01.04.2019 у загальній сумі 24 054,29 грн. Встановлено, що [PERSON] є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується безтерміновим посвідченням серії [NUMBER] , виданим УПСЗН Богунської районної ради м. Житомира 12.07.2007. Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) громадянам, які відповідно до законодавства мають пільги на оплату житлово-комунальних послуг, установлено соціальну норму житла для оплати централізованого та індивідуального опалення (теплопостачання) незалежно від джерела та виду енергії - 21 кв. метр опалюваної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю. При цьому у абзаці другому пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 зазначалось, що для сімей ветеранів війни, що складаються лише з непрацездатних осіб (статті 12, 13, 14 і 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у разі користування газопостачанням зазначена норма становить 42 кв. метри опалюваної площі на одну особу, яка має право на знижку плати, та додатково 21 кв. метр на сім`ю. Суд погоджується із запереченням відповідача [PERSON] на вимоги позивача до нього про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення із урахуванням опалювальної площі 2,65 кв.м, яка, на думку представника позивача, не покривається пільгою. Так, згідно з матеріалами справи відповідач [PERSON] є співвласником 1/2 частини квартири по бульвару Польському , опалювальна площа якої становить 68,3 кв.м, а тому він зобов`язаний сплачувати за послуги централізованого опалення із урахуванням опалювальної площі в 34,15 кв.м як 1/2 частини від загальної опалювальної площі квартири. В свою чергу інший відповідач не може вважатись членом сім`ї [PERSON] згідно з положенням статті 64 Житлового кодексу УРСР, так як [PERSON] є співвласником квартири та не проживає у ній постійно із батьком, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема копіями згаданих вище рішень Богунського районного суду м. Житомира від 17.06.2014 у справі №295/20540/13-ц, від 20.08.2014 у справі №295/11918/14-ц, від 29.02.2012 у справі №2-1460/12, свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.2011, відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області щодо [PERSON] , паспорту громадянина України [PERSON] тощо. З огляду на викладене, соціальна норма житла для оплати централізованого опалення (теплопостачання) [PERSON] як непрацездатної особи - ветерана війни складає згідно з абзацом другим пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 - 42 кв. метри опалюваної площі. Зважаючи на звернення одразу обох відповідачів із заявами про застосування строку позовної давності суд вважає за доцільне вказати наступне. Із матеріалів справи вбачається, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу та Богунським районним судом м. Житомира 17.12.2018 року було видано судовий наказ по справі за заявою КП «Житомиртеплокомуненерго» про стягнення заборгованості з [PERSON] за оплату житлово-комунальних послуг. У свою чергу ухвалою від 17.01.2019 за наслідками розгляду заяви [PERSON] судовий наказ від 17.12.2018 року був скасований. Відповідно до положень статтей 257, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. При вирішенні питання щодо обставин переривання позовної давності суд,

Outcome: partial