Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який згодом було уточнено (а.с. 33-34) в обґрунтування якого вказала, що у період з 2006 р. до 2009 р. перебувала фактично у сімейних відносинах з відповідачем [PERSON] без укладання шлюбу, від якого має малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Через три місяці після народження дитини позивач та відповідач прийняли рішення припинити відношення. При цьому, донька залишилась жити з позивачем, а Відповідач обіцяв брати участь в її вихованні шляхом відвідування та взяв на себе зобов'язання добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 300.00 грн. щомісячно до досягнення нею трирічного віку, про що склав відповідну заяву та подав її до органу опіки та піклування Ленінського райвиконкому в м. Луганську. Впродовж 2009-2013 p. p., своє зобов'язання про утримання дитини відповідач систематично порушував та порушує його на час подачі первісного та уточненого позову, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не сплачує аліментів. Позивач працює перукарем у приватного підприємця, розмір заробітної плати дорівнює 1047.00 грн. на місяць (станом на листопад 2013 p.). Позивач вказує, що відповідач працює неофіційно та отримує нерегулярний і мінливий дохід. Згідно офіційних даних сайту Головного управління, статистики Луганської області http://www.lugastat.Ig.ua/sinf/dohod/zarp.php середня заробітна плата по Луганській області за 2013 р. становила 3337.00 грн., тому позивач вважає, що сума у розмірі 834.25 грн., що становить ? частину від 3337,00 грн є справедливою сумою для стягнення з відповідача в якості аліментів. Посилаючись на наведене, положення Сімейного кодексу України, просила суд стягувати з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання дитини [PERSON] [INFO] народження у твердій грошовій сумі 834.25 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні дочки [PERSON],[INFO]. В судовому засіданні позивач участі не приймала, представник надав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник Служби у справах дітей Ленінської районної у м. Луганську ради в судовому засіданні участі не приймала, надала заяву про заочний розгляд справи. Прокурор також вважала, що є всі підстави для задоволення позову, про що надала суду відповідні пояснення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся. Відповідно ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі даних та доказів, що є в матеріалах справи у заочному порядку. На підставі досліджених доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини: Відповідно до 165 ЦПК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник,особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідач у справі [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], матір'ю дитини є позивач [PERSON] (а.с. 10). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дочки, матеріальної допомоги не надає, самоусунувшись від виконання батьківських обов'язків, не цікавився життям дитини, не проявляє належної уваги, дитина мешкає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] створила всі необхідні умови для виховання, навчання та всебічного розвитку малолітньої. [PERSON] відвідує дитячий садок № 1. Постійне ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків, в тому числі від матеріального забезпечення дитини змусило [PERSON] звернутись до Ленінського районного суду міста Луганська з даним позовом. Відповідно до висновку Департаменту Луганської міської ради у справах дітей та сім'ї батько - гр. [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. У вихованні дитини участі не приймає, не спілкується з донькою, матеріально не допомагає, не цікавився станом її здоров'я. Департамент Луганської міської ради у справах дітей та сім'ї вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Такими обов'язками є відповідно до ст. 150 СК України зобов'язання піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язання забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідач [PERSON] вказані вимоги не виконує, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В судовому засіданні не встановлені об'єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми обов'язками. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов до висновку, що доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки, [PERSON] буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини, а тому позов є таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.166 ЦПК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 180, 183, 184 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, розмір аліментів на утримання дитини може бути встановлений у частці від заробітку та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 статті 184 Сімейного кодексу України встановлено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Обгрунтовуючи необхідність стягнення з відповідача аліментів в розмірі 834,25 грн., позивач посилається на мінливий дохід відповідача, розмір середньої заробітної плати по Луганській області. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо доходів відповідача або ж перебування його у трудових відносинах. Водночас, із матеріалів справи вбачається, що він є працездатною особою, яка не працює і на обліку в центрі зайнятості населення, як особа, яка бажає працевлаштуватися, не знаходиться. Тому висновок позивача про те, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід, не підтверджується матеріалами справи. При цьому, враховуючи вимоги ст. 195 СК України, якою, зокрема, визначається заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) платника, який не працює, державний виконавець має можливість визначити розмір аліментів, як і наявність заборгованості щодо непрацюючих платників, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. На думку суду, зазначене сприятиме працевлаштуванню платника аліментів та убезпечить від приховування його доходів. З врахуванням викладеного, даних про відсутність на час розгляду справи у відповідача заробітку (доходу), суд вважає, що визначення способу стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), найбільш повно відповідатиме охоронюваним інтересам дитини та позбавить в подальшому позивачку (або відповідача) необхідності звернення до суду з вимогами про зміну розміру аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial