Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Сторони із 21 жовтня 2005 року до 08 лютого 2012 року перебували у шлюбі і мають двох спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами припинено, діти проживають з позивачем, відповідач не виконує свої батьківські обов`язки з матеріального утримання дітей. Син сторін [PERSON] має діагноз «вегето-судинна дистонія зі схильністю до ангіоспазмів», у зв`язку з чим позивач несе додаткові витрати на його регулярні періодичні обстеження та постійне лікування, а син [PERSON] має особливі здібності до іноземних мов, відвідує додаткові заняття, оплату яких також здійснює сам позивач. Оскільки відповідач самоусунулася від матеріального утримання дітей, 24 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача аліменти на синів в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи з 01 січня 2021 року до досягнення дітьми повноліття. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь додаткові витрати на утримання (лікування) сина [PERSON] , з урахуванням збільшеної позовної вимоги (а.с. 45), одноразово у сумі 13 995 гривень 44 копійки, та щомісячно 1100 гривень, а також додаткові витрати на утримання (навчання) сина [PERSON] - одноразово у сумі 5676 гривень. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені ним затрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 гривень (а.с. 1-5). Ухвалою від 30 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 48). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 05 травня 2021 року до суду на електронну адресу надійшла заява відповідача, у якій вона висловила позицію, що не визнає позовних вимог (а.с. 52-66). 07 травня 2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання [PERSON] про приєднання додаткових доказів (а.с. 67-70). 11 травня 2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання [PERSON] про розгляд справи з викликом сторін (а.с. 71), а також заява про передачу справи на розгляд до суду за місцем її фактичного проживання в с. Гуменне Вінницького району Вінницької області (а.с. 72). Ухвалою судді від 11 травня 2021 року (а.с. 81-82) справу призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі судових засідань Мурованокуриловецького районного суду на 10-ту годину 25 травня 2021 року з повідомленням сторін, а заяву відповідача про передачу справи на розгляд до суду за місцем її фактичного проживання залишено без задоволення. 11 травня 2021 року судом отримано заяву про вступ у справу представника відповідача - адвоката Ніколаєвої Любові Володимирівни (а.с. 84), повноваження якої було підтверджено лише договором про надання правової допомоги від 05.05.2021 (а.с. 85). 12 травня 2021 року від відповідача до суду електронною поштою надійшло заперечення на позов (а.с. 92-94), а 14 травня 2021 року - поштою (а.с. 102-106. Розгляд справи 25 травня 2021 року було відкладено за клопотанням відповідача (а.с. 120) на 08 червня 2021 року (а.с. 129). В судове засідання з`явилися представник позивача - адвокат Майструк Наталія Романівна (а.с. 38, 39) та відповідач [PERSON] . З врахуванням клопотання позивача, викладеному у п. 9 позовної вимоги, на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про розгляд справи без його участі. Представник позивача підтримала позов у заявленому обсязі, зокрема, пояснила: З 2013 року діти сторін проживають з батьком - позивачем у цій справі - і перебувають на його повному утриманні. Оскільки в даний час він залишився без роботи, він не в змозі самостійно матеріально забезпечувати дітей, а тому ставить вимогу про стягнення з відповідача на кожну дитину аліменти в розмірі 1/4 частини її заробітку чи доходу. Крім того, у зв`язку з хворобою старшого сина [PERSON] він з червня 2018 року і до лютого 2021 року поніс витрати в сумі майже 28 тисяч гривень, а тому просить одноразово стягнути з відповідача як додаткові витрати на дитину 13995,44 гривні, а також щомісячно на його лікування 1100 гривень. Молодший син сторін у справі [PERSON] має здібності до вивчення іноземних мов, позивач для розвитку таких його здібностей наймає репетитора, якому з вересня 2018 року до грудня 2020 року сплатив 11352 гривні, половину з яких просить одноразово стягнути з відповідача як додаткові витрати на розвиток особливих здібностей дитини. Відповідач позовні вимоги не визнала і суду пояснила: Шляхом обману, хитрощами та підлістю позивач позбавив її можливості проживати разом з дітьми (під час її лікування з оперативним втручанням здав дітей спочатку в дитячий будинок, а потім визначив місце їх проживання з батьком). З 2012 до народження свого наймолодшого сина вона працювала і надавала позивачу посильну матеріальну допомогу для дітей, купувала їм одяг та необхідне приладдя до школи, але не має про це ніяких доказів. [INFO] вона у другому шлюбі народила сина [PERSON] , який є дитиною-інвалідом і потребує постійного домашнього догляду. Щодо додаткових витрат на дітей відповідач зазначила: Її старший син [PERSON] мав групу інвалідності і вона отримувала на нього відповідну пенсію. З тих пір, як діти проживають з позивачем, [PERSON] жодного разу не лікував дитину, не приймав міри до продовження [PERSON] групи інвалідності, а лише проводив різного роду обстеження та діагностики. Вважає, що позивач насправді не займається лікуванням дитини, а лише бажає отримати з неї кошти як додатковий дохід. Вона постійно з дозволу органу опіки та піклування спілкується з дітьми і зробила висновок, що стан [PERSON] погіршується, вона пропонувала позивачу в травні лягти з дитиною в лікарню, але той відмовився. За таких обставин, вона обмежена в можливостях приймати участь в належному лікуванні дитини. Крім того, вона лише з позову дізналася, що її син [PERSON] має «надзвичайні» здібності до іноземних мов. Він просто здібний хлопчик, гарно вчиться, а питання відвідування ним репетитора з іноземної мови, ніколи не виносилося на обговорення і вона не погоджувала такі репетиції сина і не знає, з якою метою вони проводилися. Відповідач просила відмовити в позові повністю. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з врахуванням наступного: Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України), що закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.12.2011 у справі № 0216/2-423/11, яке набрало законної сили 08.02.2012 (а.с. 11) між сторонами розірвано шлюб, який було укладено 21 жовтня 2005 року. Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10), та сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 червня 2013 року (а.с. 12-15), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17.09.2013 (а.с. 16-19) визначено місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Довідкою Мурованокуриловецької селищної ради № 2051 від 30.11.2020 (а.с. 25) стверджується обставина, що діти проживають із позивачем. Позивач довів, що діти перебувають на його утриманні. Ця обставина не оспорюється і відповідачем. Зокрема, [PERSON] в цьому судовому засіданні пояснила, що з народженням у жовтні 2018 року наймолодшого свого сина, що є дитиною-інвалідом який потребує постійного домашнього догляду, вона втратила можливість влаштуватися на роботу та отримувати заробітну плату, а тому не має матеріальної можливості утримувати дітей, хоча при зустрічах кожного разу дає їм невеликі суми грошей. Нормами Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи припинено їх шлюб. Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2 ст. 181 СК України). Як вбачається із позовної заяви, доданих до неї позивачем доказів, а також слідує із письмових заяв по суті відповідача, такої домовленості між сторонами не досягнуто, а тому позивач правомірно звернувся до суду за захистом своїх та дітей права та інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач заявив вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, а тому ця його вимога підлягає до беззаперечного задоволення. Сімейне законодавство (ст. 182 СК України) зобов`язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, рухомого і нерухомого майна, а також інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наступне: Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Позивач у позовній заяві вказав, що відповідач добровільно виділяти кошти на утримання дітей відмовляється. Сама відповідач таких тверджень не спростовує. На утриманні відповідача перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 57, 66, 90, 114). Відповідно до різного роду медичних документів (а.с. 58, 59, 60, 61, 62-63, 68-69, 137, 138, 139-141), наймолодший син відповідача є дитиною-інвалідом і потребує домашнього догляду. Доходами відповідача в даний час є соціальні виплати з відповідних бюджетів (а.с. 136). Крім того, відповідач не заперечила твердження представника позивача про те, що у 2019 році судовими рішеннями з батька її наймолодшого сина стягнуто аліменти на її користь на дитину, а також на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Однак, як заявила відповідач, ці рішення суду боржником не виконуються. Стороною позивача не доведено, що [PERSON] отримує аліменти та утримання до досягнення дитиною трьох років. В той же час позивач чи його представник не надали суду доказів про заробіток чи доходи самого [PERSON] , а тому суд позбавлений можливості оцінити матеріальний стан стягувача чи дітей, які проживають з ним. Одночасно, позивач також має на утриманні малолітню дитину (спільну з відповідачем), стан здоров`я якого вимагає від нього постійних лікарських консультацій, обстежень та діагностування. Ця обставина доводиться довідками відповідних медичних установ (а.с. 20, 21, 35, 46, 133). Відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 98-101), відповідач має у приватній власності житловий будинок в с. Жовнине Чорнобаївського району Черкаської області та земельну ділянку для його обслуговування площею 0,2473 га. Крім того, на праві приватної власності за нею зареєстровані земельні ділянки в с. Гуменне Вінницького району Вінницької області для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості площею 0,0462 га та 0,0177 га. Як пояснила суду відповідач, будинок із відповідною земельною ділянкою в Черкаській області вона давно продала, але не оформила відповідний договір, там проживають нові фактичні власники. Вона ж постійно проживає в будинку в с. Гуменне Вінницького району Вінницької області, де винаймає для себе і дитини будинок. Земельні ділянки у с. Гуменне вона отримала після поділу майна з позивачем, але в даний час не може ніяким чином ними розпорядитися чи використовувати, а тому лише сплачує відповідні податки за землю. Відповідно до згаданої вище інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 255964098 від 11.05.2021 (а.с. 98-101), позивач має у власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,9413 га, яку у 2017 році здав в оренду на 20 років та отримує орендну плату в розмірі 8% від нормативно-грошової оцінки. За таких обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, де зафіксовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та їх малолітніх синів, буде визначення розміру аліментів як 1/3 частина від заробітку відповідача щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму. Розмір аліментів як 1/4 частина від заробітку відповідача щомісячно на кожну дитину, про стягнення якого просив позивач у своєму позові, у даній конкретній справі, з урахуванням обставини, що на утриманні відповідача є ще одна дитина-інвалід, є явно завищеним для утримання однієї дитини, а тому з цієї підстави суд задовольняє позовну вимогу частково. Крім того, ч. 2 ст. 183 СК України передбачено, що у випадку стягнення аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку платника, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Доводи відповідача про те, що вона не має можливості сплачувати аліменти, оскільки не працює і має на утриманні дитину-інваліда, суд не приймає до уваги, тому що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (постанова КЦС ВС від 11.03. 2020 у справі № 759/10277/18). Позивач у позовній заяві просив стягувати аліменти з 01 січня 2021 року. Така вимога підтримана представником позивача в суді. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин і в цій частині позовна вимога підлягає до часткового задоволення - з 24 лютого 2021 року. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які одержуються одним з батьків на утримання дитини (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 127/16614/15-ц ). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Спільний малолітній син сторін у справі [PERSON] , [INFO] , відповідно до наданих позивачем та його представником довідки ТОВ «Альтамедіка плюс»» про виконані медичні послуги від 09.12.2020 (а.с. 20), акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0001218 від 30.11.2020 (а.с. 21), листа ЛДЦ «Меділюкс» від 21.07.2020 (а.с. 22), виписки із медичної карти хворого від 20 травня 2021 року (а.с. 133), має діагноз «вегето-судинна дистонія зі схильністю до ангіоспазмів» (а.с. 35) («локалізована симптоматична епілепсія, комплексні парціальні напади» (а.с. 133)). Як пояснила суду відповідач, у зв`язку з таким діагнозом, її сину [PERSON] було встановлено групу інвалідності і вона отримувала відповідну пенсію до часу, поки діти проживали разом з нею. З моменту, коли позивач визначив місцем проживання дітей, в тому числі [PERSON] , місце свого проживання, вона позбавлена можливості контролювати стан здоров`я дитини, лікувати його. В той же час, з наданих позивачем медичних документів слідує, що він періодично з червня 2018 року консультує та обстежує дитину у КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» (а.с. 35) та в ТОВ «Альтамедіка плюс» (а.с. 20). Як стверджує сторона позивача, [PERSON] за період з 2018 року і до моменту подачі позову в суд на лікування сина [PERSON] витрачено 27990 гривень 88 копійок. Таку обставину позивач доводить ксерокопіями чеків на придбання ліків в аптеках (а.с. 26-32, 46) та оплатою послуг в ТОВ «Альтамедіка плюс» (а.с. 20), ТОВ «Медичний центр «Альтамедика» (а.с. 21, 46) та лікувально-діагностичному центрі «Меділюкс» (а.с. 22). В той же час, позивачем не надано доказів: 1) потреби в отриманні платних прийомів та консультацій невролога, комплексного УЗД органів черевної порожнини в в ТОВ «Альтамедіка плюс» (а.с. 20); 2) потребу в платних послугах з отримання енцефалограм (а.с. 21, 46), чи МРТ (а.с. 22), в той час, коли у КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» (а.с. 35) було рекомендовано лікування дитини в 4 відділенні психоневрологічної лікарні, але [PERSON] не виконав цієї рекомендації (суду не надано відповідних доказів), а також відмовлявся від госпіталізації. Суд також не може дати належної оцінки таким доказам як чеки на придбання ліків (а.с. 26-32, 46), оскільки частина з них (частково на а.с. 26, повністю на а.с. 27, 30, 31) є нечитабельними. Рекомендаціями лікаря-невролога КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» (а.с. 35) дитині [PERSON] рекомендовано постійно приймати медичний препарат Левіцитам та Депакін Хроно. Інформацією про вартість цих препаратів в аптеках міста Вінниці (а.с. 33, 34) стверджується, що місячна вартість рекомендованого лікування може становити приблизно 2200 гривень. Однак, суд вважає, що сторона позивача належними доказами не довела факт лікування дитини [PERSON] рекомендованими медичними препаратами (відсутні медичні висновки про таке лікування, а є лише рекомендації). Крім того, з огляду на відмову позивача в госпіталізації дитини, суд має всі підстави ставити під сумнів факт лікування позивачем дитини. Стороною позивача також не доведено поважності причини, з якої позивач не оформляє дитині інвалідність та не отримує відповідних соціальних виплат (пенсії) і матеріального забезпечення від держави (у вигляді безкоштовного обстеження та лікування). В той же час, відповідач довела суду, що неодноразово пропонувала позивачу лягти на лікування з їх старшим сином. В даний час відповідач самостійно утримує ще одного свого сина-інваліда, який потребує домашнього догляду, у зв`язку з чим позбавлена можливості працевлаштуватися та отримувати зарплату чи інші доходи від своєї праці. Вона є малозабезпеченою та отримує соціальну допомогу у мінімальному розмірі. Таким чином, суд вважає, що позивач не довів суду належними доказами потребу у додаткових витратах, пов`язаних з особливими обставинами - хворобою сина [PERSON] . Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 30 березня 2021 року у справі № 521/16595/18. З наведених вище підстав позивачу слід відмовити в задоволенні вимоги про стягнення додаткових витрат (одноразово за минулий час і постійно наперед) на дитину [PERSON] . Щодо вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] додаткових витрат на дитину [PERSON] , - суд також вважає її необґрунтованою і такою, в задоволенні якої слід відмовити. Так, потребу в додаткових витратах на сина [PERSON] позивач обґрунтував розвитком його особливих здібностей до вивчення іноземних мов. На ствердження таких здібностей дитини стороною позивача суду подано Диплом лауреата за 1 місце у Всеукраїнській олімпіаді «Олімпусик» (а.с. 123) та сертифікат учасника ХІ Всеукраїнського конкурсу з англійської мови «Гринвіч» (а.с. 124). Витрати на розвиток таких здібностей дитини позивач обґрунтував довідкою ФОП [PERSON] № 11 від 11.12.2020 (а.с. 23), відповідно до якої за період з вересня 2018 року до грудня 2020 року він сплатив за приватні уроки для сина [PERSON] з іноземної мови 11 352 гривні. Суд зауважує, що участь дитини в олімпіадах та конкурсах з навчальних предметів не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Крім того, позивач не довів існування особливих обставин, які зумовили б необхідність відвідування приватних платних уроків дитиною за наявності безкоштовного навчання в загальноосвітній школі, не навів мотивів вибору такого навчання, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з матір`ю дитини. Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19. Крім того, слід зауважити, що подана позивачем довідка ФОП [PERSON] не відповідає вимогам достовірності, оскільки на ній відсутні всі необхідні для ідентифікації реквізити, зокрема, повні ім`я та по-батькові ФОП, «ід.код» зазначено дев`ятизначний, в той час, коли реєстраційний номер облікової картки платника податків має містити десять цифр, відсутня печатка ФОП. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України,). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 908 гривень. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені витрати на правничу допомогу по даній справі у розмірі 2 000 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 17.02.2021 (а.с. 37), ордером на надання правничої правової допомоги серії АВ № 1010159 від 24.02.2021 (а.с. 38) та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВН 000240 (а.с. 39). Оскільки суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, зокрема, задовольнити вимогу про стягнення аліментів і відмовити в позові про стягнення додаткових витрат, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає половина судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу у сумі 1 000 гривень.

Outcome: partial