Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач за первісним позовом - [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову [PERSON] послався на те, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2018 року, шлюб між нами було розірвано. За час сумісного життя у шлюбі нами було набуто (придбано) спільне майно : 08.06.2017 року на підставі договору № МП/Прсп6-109 купівлі-продажу майнових прав на квартиру була придбана квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 496 760,00 грн.; 02.04.2018 року на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на будівництво багатоквартирного житлового будинку, була придбана квартира по [ADDRESS] . Предмет договору є квартира [ADDRESS] . Загальна ціна майнових прав складає 318 330,00 грн. На виконання п. 3.1. Договору, 2 квітня 2018 року, [PERSON] та ТОВ «ДММ Добробут» було укладено договір позики, відповідно до якого Позичальник отримав від Позикодавця грошові кошти в сумі 318330,00 грн. про, що [PERSON] було надано відповідну згоду. Дане зобов`язання забезпечено договором іпотеки від 11 липня 2018 року, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Сторонами на момент розірвання шлюбу було сплачено - 48 318 грн. 00 коп. Також у 2016 році на підставі договору купівлі-продажу був придбаний автомобіль ЗАЗ СЕНС державний номер [NUMBER] , грошовою вартістю 111 900 грн. 00 коп. Отже, за час шлюбу подружжям було придбано майно загальною вартістю 926\~990,00 грн. Залишок по сплаті боргових зобов`язань за договором позики складає 270 012 грн. 00 коп. Виходячи з викладеного вище [PERSON] , з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.04.2019 року /т. 1 а.с. 187-193/, пропонував наступний варіант розподілу майна: Визнати за [PERSON] право власності на 15,5% квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , загальною площею 89,5 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м., що була придбана 08.06.2017 року за ціною 496 760,00 грн. Визнати за [PERSON] на праві особистої приватної власності право власності в розмірі 37% квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 89,5 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м., що була придбана 08.06.2017 року за ціною 496 760,00 грн. Визнати за [PERSON] право власності на 47,5% квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 89,5 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м., що була придбана 08.06.2017 року за ціною 496 760,00 грн. Визнати за [PERSON] право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м., що була придбана 02.04.2018 року за ціною 318 330,00 грн. Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль ЗАЗ СЕНС державний номер [NUMBER] , що в грошовому еквіваленті складає 111900,00 грн. Покласти на [PERSON] зобов`язання по сплаті боргу за договором позики від 02.04.2018 року, що в сумі складає 253812,00 грн. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до суду. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя. /т. 1 а.с. 119-128/ В обґрунтування позову [PERSON] послалася на те, що в період спільного проживання сторонами придбано майно, зокрема, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вказуючи, що квартиру було придбано у шлюбі, однак частково вона була придбана за її особисті кошти, які вона отримала від продажу належного спадкового майна та майна, яке було їй подаровано, а частково за спільні кошти подружжя. Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] .. Таким чином, на відповідача за зустрічним позовом- [PERSON] припадає частка в грошовому еквіваленті 112 870,50 грн., за нею припадає частка в еквіваленті 383 889,50 грн. Також сторонами придбано квартиру [ADDRESS] підставі договору купівлі-продажу майнових прав на будівництво багатоквартирного житлового будинку, по [ADDRESS] . 02.04.2018 року, [PERSON] та ТОВ «ДММ Добробут» було укладено договір позики, відповідно до якого Позичальник отримав від Позикодавця грошові кошти в сумі 318330,00 грн. про, що нею було надано відповідну згоду. Дане зобов`язання забезпечено договором іпотеки від 11 липня 2018 року, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Сторонами на момент розірвання шлюбу було сплачено - 48\~318,00 грн. Залишок по сплаті боргових зобов`язань за Договором позики складає 270 012,00 грн. Таким чином, на кожного із подружжя припадає 135 006,00 грн. по сплаті боргових зобов`язань. Прохала суд враховуючи особливості використання спірного майна, обставини користування сторін таким майном, значення такого майна для кожного з сторін, беручи до уваги обставини набуття спірного майна (частки співвласників мають бути визначені з урахуванням сум, внесених на придбання спірної квартири кожною зі сторін), обставини регулювання відносин сторін після розірвання шлюбу (наявність двох дітей, які проживатимуть разом з позивачем за зустрічним позовом) поділити вказане майно, визнавши за нею- [PERSON] права власності в цілому (100%) за цією квартирою. Належну частку в цій квартирі відповідача за зустрічним позовом в грошовому еквівалентів в розмірі 112 870,50 грн. компенсувати за рахунок її частки 1/2 квартири (провести взаєморозрахунок), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Такий поділ майна не завдасть відповідачу за зустрічним позовом істотної шкоди, окрім того відповідач за зустрічним позовом є власником іншої квартири (квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ). Крім того, 06.08.2016 року було укладеного Договір №214212-Y05654 купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ SensSX 1.3 4drМ/ [NUMBER] на умовах 100% передоплати. Право власності на автомобіль зареєстровано за [PERSON] . Грошова вартість цього автомобіля станом на даний момент 111 900,00 грн. Таким чином, на кожного із подружжя припадає 55 950,00 грн. Враховуючи, що автомобіль ЗАЗ Sens SX 1.3 4dr М/Т є неподільною річчю, а тому виділ в натурі частки є неможливим, просила суд в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за нею право власності на автомобіль ЗАЗ Sens SX 1.3 4dr М/Т, а відповідачу за зустрічним позовом присудити компенсацію 1/2 вартості автомобіля. Виходячи викладені в зустрічному позові доводи пропонувала наступний варіант розподілу майна: визнати за [PERSON] на праві особистої приватної власності право власності в розмірі 54,56 % за адресою: [ADDRESS] загальною площею 89,5 кв.м, житловою площею 48,3 кв.м, загальною вартістю 496760,00 гривень; Визнати за [PERSON] право власності на квартиру в розмірі 45,44 % за адресою: [ADDRESS] загальною площею 89,5 кв.м, житловою площею 48,3 кв.м, загальною вартістю 496760,00 гривень; Визнати за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 39,3 кв.м, житловою площею 16,9 кв.м, вартістю 318330,00 гривень.; Покласти виконання зобов`язання за договором позики від 02.04.2018 року в розмірі 135006,00 грн. на [PERSON] ; Покласти виконання зобов`язання за договором позики від 02.04.2018 року в розмірі 135006,00 грн. на [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль ЗАЗ Sens, державний номер [NUMBER] , оціночною вартістю 111900,00 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в взаєморозрахунку компенсації вартості майна подружжя у сумі 9655,50 грн. У відзиві на позов [PERSON] відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити в позовних вимогах за первісним позовом. /т. 1 а.с. 85-90/ Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 09.04.2019 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 16.08.2019 року (т.2 142-148) [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог, яка судом до уваги не приймається, оскільки подана після закінчення підготовчого провадження у справі . В судовому засіданні [PERSON] та його представник позовні вимоги уточненні підтримали та прохали задовільнити давши пояснення аналогічні тим, що в позові. Заперечили щодо задоволення зустрічного позову. В судовому засіданні [PERSON] та її представник зустрічний позов підтримали та прохали задовільнити давши пояснення аналогічні тим, що в позові. Заперечили щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . Представник третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ДММ ДОБРОБУТ» в судове засідання не з`явився викликався належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 березня 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції в Полтавській області, актовий запис № 64. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2018 року, шлюб між сторонами було розірвано. За час спільного проживання у шлюбі сторонами було набуто (придбано) спільне майно, а саме: - 08.06.2017 року на підставі договору № МП/Прсп6-109 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 08.06.2017 року, була придбана квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 496 760,00 грн. - 02.04.2018 року на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на будівництво багатоквартирного житлового будинку, була придбана квартира [ADDRESS] . Ціна майнових прав складає 318 330,00 грн. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Воронковою О.А. 08.06.2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -1574742253240, номер запису про право власності - 26584394. 02.04.2018 року між [PERSON] (позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДММ ДОБРОБУТ» (позикодавець) було укладено Договір позики, відповідно до якого позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 318330,00 грн. Дане зобов`язання забезпечене Договором іпотеки від 11.07.2018 року, який було укладено між [PERSON] (відповідачем за зустрічним позовом) та ТОВ «ДММ ДОБРОБУТ» предметом якого є квартира [ADDRESS] . Згідно нотаріально посвідченої заяви зареєстрованої в реєстрі за № 4006, [PERSON] дала згоду на укладення договору позики між [PERSON] та ТОВ «ДММ ДОБРОБУТ» /т. 1 а.с. 25/ Дане зобов`язання забезпечено договором іпотеки від 11 липня 2018 року, предметом якого є квартира [ADDRESS] . - 06.08.2016 року було укладеного Договір №214212-Y05654 купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ SensSX 1.3 4drМ/Т д.н.з. [NUMBER] на умовах 100% передоплати. Право власності на автомобіль зареєстровано за [PERSON] . Грошова вартість даного автомобіля станом на час розгляду справи в суді становить 111 900,00 грн. Квартира [ADDRESS] перебуває у фактичному користуванні і використовується [PERSON] для проживання, а також проживання двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , її батька, відповідно до довідки виданої Виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Батько [PERSON] [PERSON] має ряд захворювань та потребує стороннього догляду. Загальна вартість квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] становить 496760,00 грн. Згідно ст. 57 ч. 1 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя, визначені у статті 60 СК України). Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст. 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15. Водночас, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс 17 зроблено висновок про те, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2018 року у справі №405/2391/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так суд вважає такими що підтверджені належними та допустимими доказами твердження [PERSON] викладені в зустрічному позові про те, що частка в квартирі [ADDRESS] є її особистою приватною власністю. Так, 29.10.2014 року згідно Договору дарування [PERSON] подарувала [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 54,5 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м. 27.06.2017 року згідно Договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] (продавець) передавала у власність за плату (продала) [PERSON] (покупець) квартиру [ADDRESS] , загальною площею 54,5 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м., а покупець прийняв у власність за плату (купив) у продавця цю квартиру і сплатив за неї ціну відповідно до умов цього договору. Згідно п. 3 цього Договору продаж зазначеної квартири було вчинено за 125619, 00 грн., які представник продавця отримав від покупця повністю до посвідчення цього договору. Згідно п.5 Договору вказано, що квартира, яка відчужується одержана в дар, не є спільною сумісною власністю подружжя, а належить продавцю на праві особистої приватної власності. 10.01.2017 року згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] отримала у спадок на підставі заповіту від [PERSON] , 1930 року народження, яка померла [INFO] , 1/2 (одну другу) частки квартири [ADDRESS] , житловою площею-28,40 кв.м., загальною площею 54,50 кв.м. 28.07.2016 року згідно Договору дарування частки квартири [PERSON] безоплатно передав [PERSON] , у власність 1/2 (одну другу) частки квартири [ADDRESS] (згідно рішення Комсомольської міської ради Полтавської області (шістдесят перша сесія шостого скликання) від 20 жовтня 2015 року «Про перейменування вулиць та провулку міста проспект Героїв Дніпра (нова назва)), міста Горішні Плавні Полтавської області, загальною площею 54,5 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м. 22.07.2017 року згідно Договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] (продавець) передала [PERSON] у власність в цілому квартиру [ADDRESS] , загальною площею 54,5 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м. Згідно п. 3 Договору продаж було вчинено за узгодженою ціною, що складає - 59400,00 грн., які одержані продавцем від покупця повністю. Загальна вартість квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] становить 496760,00 грн. На купівлю вказаної квартири [PERSON] було внесено особисті грошові кошти в розмірі 18519грн. 00 ., решта коштів у розмірі 311741,00 грн. є спільними коштами подружжя а саме по 155870грн. 50 коп. на кожного. Тобто [PERSON] на праві особистої приватної власності належить частка в розмірі 37 % на квартиру [ADDRESS] . Дана обставина визнана в судовому засіданні [PERSON] та відповідно зазначена ним в позові. Зважаючи на те, що обидві сторони в своїх позовних вимогах прохають визнати за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 39,3 кв.м, житловою площею 16,9 кв.м, вартістю 318330, 00грн. (триста вісімнадцять тисяч триста тридцять гривень 00 копійок) суд вважає в цій частині позовні вимоги такими , що підлягають до задоволення. Частка кожного з подружжя в зазначеній квартирі рівна та становить 159165 грн.00коп. У зв`язку з тим, що за [PERSON] визнається в цілому право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зазначена частина власності [PERSON] в грошовому еквіваленті на дану квартиру 159165грн.00коп. повинна буди компенсована в грошовому еквіваленті з квартири за адресою: [ADDRESS] , частка [PERSON] в даному майні становить 155870грн. 50 коп. , таким чином різниця вартості часток (159165грн.00коп.- 155870грн. 50 коп.) становить 3294грн. 50коп. У зв`язку з неможливістю виділення такої частки в майні при його реальному поділу дана частка в грошовому вигляді підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . Частиною четвертою ст. 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14 вересня 2016 року №6-539цс16. Таким чином, залишок зобов`язання на час подання уточненої позовної заяви [PERSON] , за договором позики від 02.04.2018 року укладеним між [PERSON] (позичальник) та ТОВ «ДММ ДОБРОБУТ» (позикодавець), відповідно до якого позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 318330,00 грн. підлягає поділу між сторонами у рівних частках. А саме як зазначено [PERSON] в уточнених позовних вимогах (т.1 а.с. 187-193) та підтверджується матеріалами справи, сума позики яка підлягає до стягнення становить 253812грн.00коп. тобто зобов`язання на кожного становить у сумі 126906,00 грн. (сто двадцять шість дев`ятсот шість гривень 00 копійок). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. 06.08.2016 року під час спільного проживання у шлюбі, було укладеного Договір №214212-Y05654 купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ SensSX 1.3 4drМ/Т д.н.з. [NUMBER] вартістю 111\~900,00 грн. Право власності на автомобіль зареєстровано за [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, щодо необхідності визнати за [PERSON] право власності на автомобіль ЗАЗ Sens, д.н.. [NUMBER] , оціночною вартістю 111900,00 грн. та стягнення з неї на користь [PERSON] в взаєморозрахунку компенсації половини вартості автомобіля ЗАЗ Sens, д.н.з. [NUMBER] у сумі 55950 грн.00коп. Згідно приписів ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Такий поділ майна на думку суду не завдасть шкоди сторонам та відповідатиме їх інтересам, та інтересам їх дитини. З урахуванням вартості майна, що розподілене між сторонами необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в взаєморозрахунку компенсації вартості нерухомого майна 3294грн. 50коп. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказала, що вона є рідною сестрою [PERSON] підтвердила факт отримання у спадок та продажу квартир сестрою які нею зазначені в позові. Додатково вказала , що в 2017 році згідно розписки [PERSON] взяла у неї в борг грошові кошти в розмірі 86000, 00 грн. на особисті цілі. Зобов`язалась повернути повну суму боргу в строк до грудня 2019 року. Ця розписка була написана та кошти були передані в присутності свідка - [PERSON] . Наскільки їй відомо вказані кошти сестра планувала витрати для придбання протезу лівої ноги для батька [PERSON] . Кошти не повернула і протезування батькові не провела. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона перебуває в давніх дружніх відносинах з [PERSON] підтвердила факт, що вересні 2017 року вона була присутня при тому як [PERSON] надала своїй сестрі [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 86000, 00 грн. на особисті цілі. Зобов`язалась повернути повну суму боргу в строк до грудня 2019 року. Наскільки їй відомо вказані кошти сестра планувала витрати для придбання протезу лівої ноги для батька [PERSON] . На час вказаних подій прізвище свідка було [PERSON] а після одруження вона змінила прізвище на- [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , батько [PERSON] та його брат [PERSON] підтвердили факт спільного проживання в шлюбі сторін по справі та придбання ними під час шлюбу майна зазначеного в позовах. При цьому [PERSON] зазначив в свій час подарував сину [PERSON] газель а вже потім він спільно з дружиною [PERSON] продали даний автомобіль та купили автомобіль «Ланос» , який є предметом спору. Також [PERSON] вказав в 2017 році на прохання брата він дав їм три тисячі доларів США наскільки він зрозумів для придбання картири. Кошти приїздила брати в м.Київ [PERSON] , розписку він не брав і кошти на даний час не повернуті. Дослідивши матеріали справи суд критично ставиться до показів свідка [PERSON] та [PERSON] щодо отримання 05.09.2017 року згідно розписки [PERSON] у борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 86000, 00 грн. оскільки свідок [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] а інший свідок перебуває в дружніх відносинах з [PERSON] . Також допитана в судовому засіданні [PERSON] не змогла чітко вказати походження цих коштів яким чином вона мала можливість надати таку значну суму в борг. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судові витрати підлягають стягненню зі сторін пропорційно до задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення 21\~300,00 грн. на правову допомогу, зазначених останнім в мотивувальній частині уточнених позовних вимог (т.1 а.с. 187-193) суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката, а саме не надано розрахунку витрат адвоката з переліком вчинених ним дій, доказів оплати правової допомоги на суму 21 300,00 грн. та акту виконаних робіт, у зв`язку з чим в цій частині понесені витрати не підтверджені належними та допустими доказами . Та у зв`язку з тим, що позивач у вимогах пункт 7 ставить лише питання перед судом щодо розподілу судових витрат не ставлячи вимогу щодо стягнення їх з відповідача то суд вважає, що зазначенні в позові [PERSON] витрати на правову допомогу не підлягають до задоволення. Також при звернення до суду з позовом [PERSON] сплачений судовий збір у сумі 3284,89 грн., а [PERSON] відповідно 5763,00 грн. Відповідно до розміру задоволених позовних вимог з [PERSON] на користь держави додатково підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2497 грн.00коп., а за [PERSON] додатковому стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1003 грн.00коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial