Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

в вересні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської державної адміністрації, Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування шкоди завданої неправомірними діями та бездіяльністю, згідно з якою, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 09.12.2019 року, просила: стягнути з Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь [PERSON] недоотриману пенсію з червня 2016 року до березня 2019 року у розмірі 70 340 грн.82 коп.; щомісячну компенсацію з червня 2016 року до березня 2019 року в розмірі 7 516,08 грн., щомісячну компенсацію продуктів харчування у сумі 15 048,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 40 000,00грн. та стягнути з виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держави адміністрації) на користь [PERSON] грошової допомоги до компенсації вартості путівки на санаторно-курортне лікування у розмірі 36 960,00 грн., щорічну допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 рік у розмірі 360,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 40 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є інвалідом 2 групи, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, захворювання та інвалідність якої пов`язані з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується експертним висновком центральної міжвідомчої комісії МОЗ України та МНС України № 35 від 28.04.2016 р. та довідкою спеціалізованої радіологічної МСЕК від 08.06.2016 р. Позивач зазначає, що після встановлення МСЕК причинного зв`язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою, позивач звернулася із заявою до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про видачу посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А та вкладки до нього. Однак, звернення щодо видачі посвідчення було проігноровано Київською міською державною адміністрацією. При цьому, позивач звернувся до суду за захистом свої порушених прав і рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.03.2018 р. по справі № 826/5356/17 зобов`язано Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна і адміністрація) в особі Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначити [PERSON] , статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи та видати посвідчення категорії 1 серії А та вкладку до нього. Таким чином, позивач вважає, що починаючи з червня 2016 року Позивачка вчиняла дії з реалізації її права на одержання посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), шляхом звернення до Відповідачів із заявами та клопотаннями. Однак, таке право Позивача було реалізоване лише в березні 2019 року після двох адміністративних спорів, під час розгляду яких суди встановили протиправність дій Відповідача у невидачі Позивачеві посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії та вкладки до нього. Після отримання відповідного посвідчення, а саме в березні 2019 року, Позивачка стала на облік до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та інвалід 2 групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із впливом аварії на ЧАЕС, у зв`язку з чим їй була призначена та виплачується щомісячна компенсація в сумі 227 грн. 76 коп. відповідно до постанови КМУ № 1210 від 23.11.2011 р. і щорічна допомога на оздоровлення (один раз на рік) в розмірі 120 грн. відповідно до постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 р. та було збільшено пенсію з 1 688 грн. 18 коп. до 3 819 грн. 72 коп. Так, позивач вказує, що унаслідок протиправних дій Київської міської державної адміністрації та департамент соціальної політики Київської міської державної адміністрації позивачеві було завдано збитків у вигляді упущеної вигоди. Зокрема, через неотримання посвідчення в період з червня 2016 року до березня 2019 року Позивач втратив щомісячну компенсацію в сумі 227 грн. 76 коп. (усього 227 грн.76 коп. х 21 місяців = 4 782 грн. 96 коп.) та щорічну допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 рік у розмірі 120 грн. х 3 = 360 грн. 00коп. Також Позивачка втратила різницю у пенсії в період з червня 2016 року до березня 2019 року неп] розмірі 2 131 грн. 54 коп. (3 819,72 грн. - 1 688,18 грн.) х 21 (21 місяць) = 44 762 грн. 34 коп. Крім того, позивач зазначає, що в свою чергу в зв`язку з тим, що не було своєчасно видано посвідчення постраждалої особі внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, вона за 2016 р., 2017 р., 2018 р. не отримала путівки і в санаторно-курортне лікування чи грошової допомоги для компенсації вартості путівки; також з червня 2016 р. по березень 2019 р. вона не отримувала щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю; також з червня 2016 р. по березень 2019 р. не отримувала компенсування вартості саме продуктів харчування; також за 2016 р., 2017 р., 2018 р. позивачу не виплачувалась щорічна допомога на оздоровлення; крім цього не виплачено одноразову компенсацію за ушкодження здоров`я. При цьому, враховуючи наведене. середня вартість одного ліжко/дня недорогого номеру санаторно-курортної путівки становила: 2016 рік - 540 грн. х 21 ліжко/день =11 340 грн. 00 коп.; 2017 рік - 600 грн. х 21 ліжко/день =12 600 грн. 00 коп.; 2018 рік - 620 грн. х 21 ліжко/день = 13 020 грн. 00 коп. Тому, позивач вважає, що з Відповідачів підлягають стягненню витрати на санаторно-курортне лікування у розмірі 36 960 грн. 00 коп. (11 340 грн. 00 коп. + 12 600 грн. 00 коп. + 13 020 грн. 00 коп.). Крім того, позивак зазначає, що неправомірна бездіяльність Відповідачів завдала Позивачеві також і моральних збитків. Позивач тривалий час знаходився на лікуванні, стан здоров`я не покращився, непокоять нестерпні головні болі. До цього часу у Позивачки порушена нормальна життєдіяльність, змінився звичайний спосіб життя, вона вимушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Все це спричинило душевні і психічні страждання, негативні емоції та переживання. Розмір завданої моральної шкоди Позивач оцінює у 80 000 грн. 00 коп. У зв`язку з зазначеним позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.09.2019 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті у цивільній справі за позовом [PERSON] до Київської міської державної адміністрації, Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування шкоди завданої неправомірними діями та бездіяльністю. 30.10.2019 року до суду надійшов відзив Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі у зв`язку із його безпідставністю та необґрунтованістю. Крім того зазначено, що вимоги позивача щодо компенсації завданих збитків у вигляді упущеної вигоди у період з червня 2016 року, у зв`язку із невчасною видаче б посвідчення є безпідставним та необґрунтованим. Так, позивачем не надано жодних змістовних обґрунтувань в чому полягає протиправність діянь Київської міської державної адміністрації та Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) якими саме діями завдано матеріальну/майно шкоду, та належних доказів заподіяння матеріальної/моральної шкоди. Тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимоги щодо майнової/матеріальної шкоди. 30.10.2019 року до суду надійшов відзив виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі у зв`язку із його безпідставністю та необґрунтованістю. Крім того зазначено, що вимоги позивача щодо компенсації завданих збитків у вигляді упущеної вигоди у період з червня 2016 року, у зв`язку із невчасною видаче б посвідчення є безпідставним та необґрунтованим. Так, позивачем не надано жодних змістовних обґрунтувань в чому полягає протиправність діянь Київської міської державної адміністрації та Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) якими саме діями завдано матеріальну/майно шкоду, та належних доказів заподіяння матеріальної/моральної шкоди. Тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимоги щодо майнової/матеріальної шкоди. 09.12.2019 року у судовому засіданні позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог згідно з якої позивач просить суд стягнути з Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь [PERSON] недоотриману пенсію з червня 2016 року до березня 2019 року у розмірі 70 340 грн.82 коп.; щомісячну компенсацію з червня 2016 року до березня 2019 року в розмірі 7 516,08 грн., щомісячну компенсацію продуктів харчування у сумі 15 048,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 40 000,00грн. та стягнути з виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держави адміністрації) на користь [PERSON] грошової допомоги до компенсації вартості путівки на санаторно-курортне лікування у розмірі 36 960,00 грн., щорічну допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 рік у розмірі 360,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 40 000,00 грн. Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-1079 від 26.10.2020 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 року в провадження судді Пономаренко Н.В. надійшла вищевказана цивільна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.10.2020 року прийняти до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до Київської міської державної адміністрації, Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування шкоди завданої неправомірними діями та бездіяльністю розгляд цивільної справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши зібрані в матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом 2 групи, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, захворювання та інвалідність якої пов`язані з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується експертним висновком центральної міжвідомчої комісії МОЗ України та МНС України № 35 від 28.04.2016 р. та довідкою спеціалізованої радіологічної МСЕК від 08.06.2016 р. (а.с. 3). Рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 06.03.2018 року у справі №826/5356/17 позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 24.02.2017 №2 про відмову [PERSON] у встановленні статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення категорії 1 серії А та вкладки до нього та зобов`язано Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в особі Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначити [PERSON] статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи та видати посвідчення категорії 1 серії А та вкладку до нього. В решті позовних вимог відмовити (а.с. 75-76). У вказаному рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.03.2018 року було встановлено наступні обставини. В частині вимог до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) суд зазначає наступне. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.04.2011 №550 «Про утворення Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з метою вирішення питань визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та громадян, віднесених до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було затверджено "Положення про Комісію для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 20.05.2011 №202. (далі - Положення). Пунктом 2 Положення передбачені основні завдання Комісії, зокрема здійснювати розгляд питань щодо встановлення (підтвердження) статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та осіб, віднесених до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; розгляд питань встановлення факту участі громадян у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї; прийняття рішень щодо видачі (відмови у видачі, вилучення) відповідних посвідчень згідно з Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Окрім того, пунктом 3.2 Положення закріплено, що Комісія має право приймати рішення щодо видачі (відмови у видачі, вилучення) відповідних посвідчень згідно з Порядком. З вищевказаного слідує, що саме до повноважень Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відноситься встановлення статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та видача посвідчень, вкладок до нього, а відтак вимоги позивача в цій частині до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином вищенаведені обставини доказуванню не підлягають. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018 року апеляційну скаргу Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишено без змін, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2018 року без змін (а.с. 39-43). Щодо вимог Позивача про стягнення з Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь [PERSON] недоотриману пенсію з червня 2016 року до березня 2019 року у розмірі 70 340 грн.82 коп.; щомісячну компенсацію з червня 2016 року до березня 2019 року в розмірі 7 516,08 грн., щомісячну компенсацію продуктів харчування у сумі 15 048,00 грн.. та стягнути з виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держави адміністрації) на користь щорічну допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 рік у розмірі 360,00 грн., слід зазначити наступне. Оскільки Постанова Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/5356/17 було винесено 12.07.2018, то рішення суду першої інстанції Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2018 у справі № 826/5356/17 набирає законної сили після 12.07.2018. Отже, у разі, якщо є рішення суду (на користь позивач) щодо видачі посвідчення особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, то документи для видачі відповідних посвідчень виносяться на розгляд Комісії лише після набрання рішенням суду законної сили. Так, 25 липня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» (далі - Постанова), якою затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі - Порядок). Згідно із пунктом 7 Постанови, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям було доручено утворити у місячний строк після набрання чинності цією Постановою Комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та затвердити відповідне положення. Крім того, передбачено до 1 січня 2019 року провести заміну посвідчень у зв`язку із затвердженням нових зразків посвідчень: -особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1); -учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 2 і 3) з числи громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт; -особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 2), з числа постраждалих від радіаційного опромінення за інших обставин не з власної вини. У пункті 11 Порядку було визначено, що посвідчення видаються уповноваженими органами за поданням райдержадміністрацій за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи утворених уповноваженими органами. На виконання абзацу 2 пункту 7 Постанови, Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було розроблено проект розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про видачу посвідчень особам, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким передбачалося здійснити такі утворити комісію, затвердити склад комісії та положення про комісію. Вищезазначений проект Департамент підготував та направив на погодження структурним підрозділам Київської міської державної адміністрації - 24.07.2018. У свою чергу, проект розпорядження виконавчого органу Київської міської і (Київської міської державної адміністрації) «Про видачу посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було поділено на 2 проекти, а саме: 1. Проект розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про деякі питання видачі посвідчень особам, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; 2. Проект розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київ| міської державної адміністрації) «Про затвердження Положення про комісію з визнач статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте, положення потребувало отримання висновку Міністерства юстиції України щодо відповідності положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, року. Даний висновок Департамент отримав - 06.12.2018. По першому проекту: виконавчим органом Київської міської ради (Київській мі державній адміністрації) затверджено розпорядження від 04.12.2018 № 2194 «Про питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (розпорядження передбачає утворення комісії, затверджено склад комісії та організаційні питання) (а.с. 56-60). По другому проекту: виконавчим органом Київської міської ради (Київській м державній адміністрації) затверджено розпорядження 20.12.2018 № 2321 «Про затвердження Положення про комісію з визначення статусу осіб, які постраждали вна Чорнобильської катастрофи» (визначені завдання та права комісії). 27.12.2018 поло було зареєстровано в Головному територіальному управлінні юстиції у м. Київ №320/2168. Після чого, у зв`язку із кадровими змінами у Київській міській дер: адміністрації та змінами внесеними до постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» (зміни внесені постановою КМУ від 272 № 1172), Департаментом були підготовлені зміни до розпорядження виконавчого Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.12.2018 №2194 «Про деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якими внесено зміни до складу Комісії та обов`язки піді посвідчень осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи поклад заступника голови Київської міської державної адміністрації з питань здійснення самоврядних повноважень. Також, були внесено зміни і у назву Комісії з визначення осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме після:«Чорнобильської катастрофи» доповнено словами «та інших категорій громадян». Після того, як були внесені зміни (зміни внесено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.02.2019 № 228 «Про внесення змін до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04 грудня 2018 року № 2194 «Про деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») Комісія з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян розпочала свою роботу. Таким чином, засідання зазначеної Комісії та видача відповідного посвідчення [PERSON] відбулося при першій же можливості, у вставлений законом термін, а тому вимоги Позивача щодо компенсації завданих збитків у вигляді упущеної вигоди у період з червня 2016 року, у зв`язку з невчасною видачею посвідчення, є безпідставними та необґрунтованими. Щодо стягненню витрат на санаторно-курортне лікування у розмірі 36 960,00 грн. то слід зазначити наступне. Вимоги щодо стягнення з витрат на санаторно-курортне лікування у сумі 36960, грн.., яка розрахована із цін середньої вартості одного ліжка за 21 день за 2016, 2017, 2018 роки, що взяті з офіційного сайту санаторію «Поляна» в Закарпатській області є необґрунтованими та безпідставними, оскільки Позивачем не надано жодних доказів проходження санаторно-курортного лікування у цьому санаторію та понесених витрат на санаторно-курортне лікування. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено належність доказів належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсність обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають знач для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому відповідно до частини 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Однак, Позивачем у позові зазначено лише загальна вартість витрат на санітарно-курортне лікування, виходячи із цін середньої вартості одного ліжка за 21 день за 2016, 2017, 2018 роки, що взяті із сайту одного із санаторіїв, в якому міг би лікуватися Позивач, але фактично не лікувався. При цьому, Позивачем не надано факту лікування у санаторію, належних, необхідних доказів понесених витрат на лікування, таким чином, вказані позовні вимоги, не підлягають задоволенню у зв`язку із їх безпідставністю. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так, згідно із частиною 2 статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право було порушене (упущена вигода). При цьому, статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді реальних збитків та упущеної вигоди. потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини (у випадку завдання збитків державними органами за відсутності вини) та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Одночасно, Позивачем не надано жодних обґрунтувань в чому полягає протиправність діянь Київської міської державної адміністрації та Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), якими саме діями завдано матеріальну/майнову шкоду, та належних доказів заподіяння матеріальної/майнової шкоди. Необхідні елементи для відшкодування збитків (упущеної вигоди) та тягар доказування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Суб`єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов`язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Носієм обов`язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди), на яких законом покладено обов`язок із відшкодування шкоди. Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12). Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи іншим цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків зменшити їх, шкода з боржника не стягується. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12). Крім того, згідно із висновків Верховного Суду, збитки - це об`єкт зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересі учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у я або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Таким чином, відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі, відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає. При цьому, Позивачем, не надано жодних змістовних обґрунтувань в чому полягає протиправність діянь відповідачів, якими саме діями завдано матеріальну/майнову шкоду, та належних доказів заподіяння матеріальної/майнової шкоди, та не визначив суму шкоди щодо кожного з відповідачів, та обґрунтування такої суми. Разом з тим, щодо позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Приписами ч.ч. 3, 4 ст. 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснено в п.п. 3,5,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди, яку вони зазнали у зв`язку зі смертю сина за наслідками дій відповідача, визнаного вироком суду винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Однак, враховуючи всі встановлені судом по справі обставини, зокрема, що дії Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) згідно рішення Окружного адміністративного суду не визнано протиправними, тому суд вважає за необхідне в цій частині позов задовольнити частково та стягнути з Київської міської державної адміністрації на користь позивача моральну шкоду. З урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи, а саме: ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, характеру зусиль, спрямованих на відновлення порушеного права, характеру та глибини душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку несвоєчасною виплатою йому грошового вкладу, суми належних позивачу коштів, суд дійшов висновку, що позивачу зазначеними діями та бездіяльністю Київської міської державної адміністрації спричинено моральну шкоду. Розмір компенсації за спричинену моральну шкоду, яка буде достатньою для відновлення душевного стану позивача у відповідності до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України визначається судом у сумі 5000,00 грн., що, на думку суду, з урахуванням вимог розумності і справедливості цілком буде відповідати характеру протиправних дій та бездіяльності відповідача і глибині душевних страждань позивача. Також, в порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 768 грн. 40 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: partial