Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON], в якому просив визнати автомобіль NISSAN X-Trail, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] його особистою приватною власністю та в порядку поділу майна подружжя визнати право власності [PERSON] на автомобіль FORD Fusion, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що автомобіль NISSAN X-Trail було придбано за кошти, які він позичив у [PERSON] відповідно до договору позики від 18.07.2014 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з викладених підстав. Відповідач позов визнала у повному обсязі, про що надала відповідну заяву. (а.с. 66) Вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.10.2009 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. (а.с.23) Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. (а.с. 24) За час перебування в шлюбі, а саме 23 червня 2011 року подружжя придбало автомобіль FORD Fusion, що підтверджується договором купівлі-продажу №89/2011, укладеним між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автогарант АВ», який 30.06.2011 року було зареєстровано за відповідачем відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копія якого міститься у матеріалах справи. Згідно договору № НЧ-13466 купівлі-продажу автомобіля від 21.07.2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кий Авто Холдинг» та [PERSON], позивач придбав автомобіль NISSAN X-Trail, 2013 року випуску за ціною 388000 гривень. Як вбачається із договору позики від 18.07.2014 року, [PERSON] надав [PERSON] безпроцентну цільову позику, а останній зобов'язався використати її за цільовим призначенням і повернути у визначений даним договором строк. Розмір позики становить 350000 гривень, мета позики: придбання автомобіля (п.п. 1.3, 1.4 договору). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно ч.3 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини є майно, набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України). Постановою Пленуму Верхового суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді спав про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (п. 23) роз'яснено судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси подружжя, а тому може бути прийнята судом. Виходячи з наведеного, вимоги позову є обґрунтованими, окрім того, визнані відповідачем, а тому підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial