Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловими приміщеннями, а саме кімнатами [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Дочірнє підприємство «Дах» Приватного акціонерного товариства «Світловодське будівельне управління №1», як власник нерухомого майна, надало в найм (оренду) за плату жилі кімнати [ADDRESS] , [PERSON] разом з її неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З 01 вересня 2017 року і по цей час відповідач зі своїми неповнолітніми дітьми в наданих житлових приміщеннях не проживають, а місце їх фактичного знаходження невідоме. Крім цього, відповідач, як наймач зазначених житлових приміщень, не сплачувала за проживання в даному гуртожитку та за комунальні послуги і станом на 01 липня 2020 року має заборгованість по цим платежам в сумі 25 963,51 грн. У зв`язку із викладеними обставинами, позивач вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 08 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, вирішено розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження, за участю сторін, відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Правом на подання відзиву, відповідно до ст.178 ЦПК України, відповідачі не скористалися. Ухвалою від 12 жовтня 2020 року за клопотанням представника позивача Татарчука О.В. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області, та надано строк для подання письмових пояснень. Представник позивача в судове засідання не з`явився. 30 жовтня 2020 року представник позивача - адвокат Татарчук О.В. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. В порядку ст.128 ЦПК України, відповідачі вважаються повідомлені належним чином, за місцем їх реєстрації. Крім того, повідомлялися про розгляд справи шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування. У зв`язку з неявкою сторін для розгляду справи по суті, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, надані позивачем разом з позовною заявою, судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Дочірнє підприємство «Дах» Приватного акціонерного товариства «Світловодське будівельне управління №1» надало в найм (оренду) за плату жилі кімнати [ADDRESS] , [PERSON] разом з її неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про склад сім`ї. (а.с. 5) Будівля, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить ПрАТ «Світловодське БУ-1», та передана ДП «Дах» ПрАТ «Світловодське БУ-1» в оперативне управління, що підтверджується довідкою №15 від 28 липня 2020 року (а.с. 61) Згідно актів про непроживання особи за місцем реєстрації від 19 липня 2019 року, 01 грудня 2019 року та 01 липня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , разом зі своїми дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] починаючи з 01 вересня 2017 року фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с.6-8) Згідно довідки ДП «Дах» ПрАТ «Світловодське БУ-1» №13 від 02 липня 2020 року, [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , має заборгованість за проживання в гуртожитку та комунальні послуги станом на 01 липня 2020 року в розмірі 25 962, 51 грн. (а.с.9) [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] проживають у дитячому будинку «Жива Перлина» с.Онуфріївка Кіровоградської області з 01 червня 2018 року. Діти знаходяться на повному утриманні вказаного закладу. Вказане підтверджується довідкою №43 від 31 липня 2020 року Приватної організації дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного віку та шкільного віку «Жива Перлина» (а.с.60) Згідно висновку від 27 жовтня 2020 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради у питанні щодо визнання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловими приміщеннями покладається на розсуд суду. (а.с.64-65) Статтею 1 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції» передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Право власності позивача на набуте ним нерухоме майно є непорушним, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст.321, 391 ЦК України). Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач №1 [PERSON] , як наймач жилих кімнат [ADDRESS] , та члени її сім`ї - неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , є лише зареєстрованими у вказаних жилих приміщеннях, але фактично з 01 вересня 2017 року там не проживають. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог лише в частині про визнання відповідачів [PERSON] , та [PERSON] , [INFO] , який має повних 14 років, такими, що втратили право на користування жилими приміщеннями, а саме жилими кімнатами [ADDRESS] , оскільки останні не проживають в них понад шість місяців. Щодо позовної вимоги в частині визнання неповнолітніх співвідповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими що втратили право на користування житлом, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] станом на 30 жовтня 2020 року не досягли чотирнадцяти років. У принципі 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-12, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, згідно ч.1-3 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом ч.2 ст.18 закону «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно ч.ч. 4,5 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо визнання дитини такою, що втратила право на користування житловим приміщенням обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради у питанні щодо визнання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловими приміщеннями поклався на розсуд суду. Отже, неповнолітня дитина, яка не досягла чотирнадцяти років, не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітні співвідповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це є його процесуальним обов`язком, а тому визнання їх такими, що втратили право на користування житлом, та як наслідок зняття з реєстраційного обліку, суперечить інтересам дитини. Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини. Таким чином, неповнолітні не можуть самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт їх не проживання в жилому приміщенні, не може бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 59/19394/15-ц та в постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 465/7083/13-ц, якими, зокрема, керується суд під час вирішення даного спору по суті. Враховуючи викладене, позовна вимога в частині визнання співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими що втратили право на користування жилими приміщеннями, не підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача №1 підлягає стягненню на користь позивача понесені витрати на оплату судового збору в сумі 2102 грн. Решта сплачених коштів позивачем в сумі 95 грн. є надмірною сплатою судового збору і про їх повернення позивач не заявляв клопотання.

Outcome: partial