Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював на підприємстві відповідача ТОВ «Альтеко ГРУП» на підставі трудового договору, на посаді виконробом з 10 червня 2018 року. Трудова книжка на час роботи перебувала у відділі кадрів підприємства. Через постійну затримку виплати заробітної плати, 20 травня 2020 року він відправив заяву про звільнення, за допомогою поштового зв`язку «Укрпошта». 14 липня 2020 року він у відділенні «Укрпошта» отримав лист від відповідача, в якому була незаповнена трудова книжка, відсутні дані про працевлаштування та звільнення з ТОВ «Альтеко ГРУП». Даний факт було зафіксовано, викликаними працівниками поліції. Після цих подій позивач звернувся до адміністрації відповідача з вимогою роз`яснення з приводу направлення трудової книжки, в якій відсутні записи про його трудову діяльність, але відповідач проігнорував його звернення. До теперішнього часу розрахунок з ним не зроблено повністю, він не отримав трудову книжку оформлену згідно чинного законодавства та не ознайомлений з наказом про його звільнення. В зв`язку з чим, відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за затримку розрахунку з 20 травня 2020 року по день винесення судового розрахунку, виходячи з середнього заробітку 7285 гривень. Крім того незаконними діями відповідача, йому причинено моральну шкоду яку він оцінює у 80000 гривень. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.01.2021 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву. Представник відповідача скористався правом надання відзиву, в якому просили у задоволенні позовних вимог відмовити, у зв`язку з тим, що вони не обґрунтовані та не законні. В обґрунтування зазначили, що позивач працював в ТОВ «Альтеко ГРУП», згідно його письмової заяви направленою поштою, останній був звільнений з підприємства, трудова книжка направлена засобами поштового зв`язку Укрпошта на адресу позивача, яку він отримав 14.07.2020 року. Посилання на той факт, що йому надійшла порожня (без відповідних записів) трудова книжка не заслуговує на увагу. Щодо розрахунку при звільненні, то відповідачем було проведено його в повному обсязі. Стосовно не ознайомлення позивача із наказом про його звільнення акцентуємо увагу, що відповідач неодноразово звертався до позивача із листами про необхідність прибути до офісу для ознайомлення із наказом, однак останній так і не з`явився. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, вражає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань, протиправною бездіяльністю відповідача, зокрема доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправної бездіяльності відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача до суду не прибув, звернувся з клопотанням про розгляд справа за відсутністю відповідача та його представника -адвоката Кріля В.Я., в задоволенні позовних вимог просили відмовити, враховуючи мотиви та обґрунтування зазначені у відзиві на позовну заяву. Свідок [PERSON] в своїх показах зазначив, що в середині літа 2020 року він разом з [PERSON] поїхав на поштове відділення №85 «Укрпошта» отримати лист. Лист був з ТОВ «Альтеко ГРУП». На місці отримання, лист було відкрито, в ньому була трудова книжка на ім`я [PERSON] , однак записи про його трудову діяльність на підприємстві були відсутні. На місце були викликані працівники поліції, які зафіксували, що в надісланій [PERSON] його трудова книжка не має записів ТОВ «Альтеко Груп». Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). Відповідно до ч. 3 ст. 12,ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що [PERSON] , згідно трудового договору від 10 червня 2018 року перебував в трудових відносинах з ТОВ «Альтеко ГРУП» на посаді виконроба, звільнений з займаної посади за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. Трудова книжка ТОВ «Альтеко ГРУП» направлена [PERSON] рекомендованим листом за місцем його проживання до поштового відділення «Укрпошти». Рекомендований лист отримано Мельником на поштовому відділенні №85 «Укрпошта» - 14.07.2020 року. Зазначені факти не оспарюються сторонами по справі. Згідно матеріалів наданих Покровським відділенням поліції Криворізького відділу національної поліції в Дніпропетровській області проведено перевірку за заявою [PERSON] , ЄО №18582 від 14.07.2020, про отримання ним трудової книжки без жодного запису перебування в трудових відносинах з ТОВ «Альтеко ГРУП». Звернення [PERSON] не містить відповідно до змісту ст.11 Кримінального Кодексу України обов`язкових ознак суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а предметом звернення про правопорушення є цивільно-правові відносини не містить. Згідно трудової книжки [NUMBER] на ім`я [PERSON] , мається дві записи про трудову діяльність в ТОВ «Баядера Логістик», жодного запису ТОВ «Альтеко ГРУП» не міститься. Таким чином трудову книжку позивачу видано без внесення запису про його перебування в трудових відносинах з відповідачем. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, основним документом про трудову діяльність працівника є його трудова книжка, а ст. 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58) записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Відповідно до п. 4.1. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Пунктом 4 Постанови КМУ від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Таким чином, судом встановлено, що сторони перебували в трудових правовідносини, однак трудова книжка, яка була повернута позивачеві, не містить про це жодного запису, тобто є неналежним чином оформленою трудовою книжкою, тому суд вважає позовні вимоги про зобов`язання ТОВ «Альтеко ГРУП» видати [PERSON] трудову книжку з записами про працевлаштування та розірвання трудового договору є законними та правомірними. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Із змісту цих положень можна зробити висновок, що працівник, якому вчасно не видано трудову книжку, в даному випадку трудова книжка не оформлена згідно вимог Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», а тому вважається не виданою, перебуває у вимушеному прогулі у зв`язку з неможливістю працевлаштування, оскільки згідно зі ст. 24 КЗпП України трудова книжка є одним із основних документів для укладення трудового договору. Крім того, звільнений працівник, якому вчасно не видано трудової книжки, позбавлений можливості набути відповідний стаж та досвід роботи за фахом. Враховуючи, що в порушення вимог трудового законодавства в день звільнення з роботи належним чином оформлена трудова книжка не була видана [PERSON] , то відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки (за час вимушеного прогулу). Згідно із п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Перевіряючи розрахунок суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу судом встановлені арифметичні помилки. Згідно довідки про доходи ТОВ «Альтеко ГРУП» заробіток [PERSON] за період з вересні 2019 року по лютий 2020 складає 43688,04 гривні. Середня заробітна плата за 12 місяців до дня звільнення складала 303,54 гривні. Затримка видачі трудової книжки на дату звернення до суду складає з 09.06.2020 по 22.11.2021 - 366 дні. Отже до виплати за затримку у видачі трудової книжки підлягає 111095,64 гривень. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення, та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів (постанова Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 359/10023/16-ц). Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: зокрема, п.9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. З аналізу даних приписів матеріального права, що регулює питання відшкодування моральної шкоди, підставою для відшкодування моральної шкоди працівнику в трудових відносинах є сукупність таких обставин: протиправна дія роботодавця, порушення прав працівника, наявність самої моральної шкоди, причинний зв`язок між діями і наслідком. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже, у зв`язку з тим, що роботодавець, відповідач ТОВ «Альтеко ГРУП» не видав звільненому працівнику позивачу [PERSON] оформлену трудову книжку, то відповідно є частково обґрунтованою вимога позивача про відшкодування моральної шкоди (переживання, втрата душевного спокою, втрата нормальних життєвих зв`язків та погіршення матеріального стану без можливості працевлаштування одразу після звільнення чи постановки на облік до центру зайнятості). На переконання суду вона підлягає відшкодуванню у розмірі 20000,00 гривень, оскільки на підтвердження завданої шкоди саме в розмірі 80000,00 гривень, позивач доказів не надав і не обґрунтував саме такий розмір. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплачений судовий збір в розмірі 1310,95 гривень.

Outcome: partial