Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області із позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 лютого 2012 року вирішено стягнути із нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня подачі позову до його повноліття. Зазначає, що визначений судом розмір аліментів має бути зменшений, адже на даний час змінився його матеріальний та сімейний стан, так як він вимушений був звільнитися із роботи, й на даний час не працює, оскільки здійснює догляд за своїм батьком [PERSON] , який є інвалідом першої А групи та потребує стороннього догляду. Крім того, його матір [PERSON] , 1949 року народження, пенсіонерка за віком, хворіє та потребує стороннього догляду. Також, вказує, що на його утриманні перебувають неповнолітні діти від першого шлюбу, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного, а також враховуючи, що зменшення розміру аліментів із 1/4 частини на 1/6 частину всіх видів його заробітку (доходу), не порушить право дитини на отримання мінімального рекомендованого розміру аліментів, оскільки розмір аліментів в такому випадку не буде меншим прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги.\~\~ Ухвалою суду від 01 червня 2020 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження та відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про її розгляд без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов. З метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом 01 червня 2020 року було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Крім того, відповідачу направлено копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження, разом із позовною заявою та додатками, яку вона отримала 16 червня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 05 серпня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Мельника Р.І., в якій він просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що батько дитини має змогу належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання, а саме сплачувати аліменти у раніше визначеному судом розмірі (1/4 від доходів) на утримання свого сина до досягнення ним повноліття. При цьому, 14.08.2020 року від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому він просив прийняти дану відповідь та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на те, що в нього на утриманні є двоє неповнолітніх дітей, немає будь-якого рухомого та нерухомого майна, він не може працювати та отримувати заробітку, оскільки здійснює догляд за батьками, які є людьми похилого віку, при цьому батько являється інвалідом І групи «А» та потребує стороннього догляду.\~ Вивчивши та розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, у межах заявлених вимог, суд зважає на наступне. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд. Судом, належними доказами по справі, установлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, [INFO] у сторін народився син [PERSON] . При цьому, рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 лютого 2012 року було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та вирішено стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для житини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі позову до його повноліття (а.с. 7). Також, із долученого представником відповідача до матеріалів справи копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] змінила своє ім`я на « [PERSON] », про що 31 серпня 2018 року було складено відповідний актовий запис № 23. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який являється батьком позивача потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с. 8) та Індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 722 від 11.04.2019 року (а.с. 9). При цьому, відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення від 15.05.2019 року, [PERSON] , 1981 року народження дійсно перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Кельменецької райдержадміністрації, як отримувач державних соціальних допомог, а саме отримує компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги з 22.04.2019 року довічно\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ (а.с. 11). Також, судом було встановлено, що мати позивача [PERSON] , 1949 року народження є пенсіонеркою, людиною похилого віку та перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря, що підтверджується довідкою Подвір?ївської АЗПСМ (а.с. 12) та копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 13). Із наданої суду копії трудової книжки серії [NUMBER] , вбачається, що позивач [PERSON] на даний час не працює (а.с. 10). Крім того, суд не бере до уваги, як підставу про зменшення розміру аліментів, наявність на утриманні позивача двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки дана обставина вже враховувалася судом при винесенні рішення суду про стягнення аліментів від 14.02.2012 року (а.с. 7). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 182 СК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов. У відповідності до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році, прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Статтею 182 ч.2 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Передбачено ч. 1 ст. 183 СК України, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, № 3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо зміни розміру аліментів, суд враховує: матеріальне становище позивача (платника аліментів) і відповідача; відсутність в позивача на утриманні інших неповнолітніх дітей; наявність на утриманні непрацездатних батьків; погіршення стану здоров`я позивача та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно п. п. 1, 2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За з`ясованих обставин, досліджених в сукупності доказів, суд враховуючи норму статті 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного утримання, матеріального стану позивача [PERSON] , а саме те, що він не працює, здійснює догляд за батьками похилого віку, які хворіють, разом з цим, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, вважає, що із відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , 2011 року народження у розмірі 1/5 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімум на дитину відповідного віку, що на переконання суду, надасть можливість належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання, а саме: сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі на утримання сина до досягнення ним повноліття та саме, такий розмір аліментів на утримання дитини, забезпечить належний фізичний і моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини. Згідно ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. У відповідності до абз. 4 п. 23 Постанови № 3 Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 2 ч. 1 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положення ч. 1 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає, що порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Так, факт надання правової допомоги підтверджено договором про надання правової допомоги від 28.02.2020 року, де відповідно за надання консультації, витребування документів, складання позовної заяви, гонорар складає 600 гривень (а.с. 17) Приймаючи до уваги викладене, з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню в повному розмірі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 840,80 грн. на користь позивача.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного та

Outcome: partial