Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3 460,18 доларів США заборгованості за кредитним договором № CNGLAE00000187 від 16.04.2008 року, а також понесених судових витрат Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CNGLAE00000187 про надання останній кредит у розмірі 6 961,19 доларів США на термін до 16.04.2013 року, а відповідач зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та порядку, встановленому кредитним договором. Зазначають, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а [PERSON] порушила зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим станом на 20.09.2016 року заборгованість відповідача перед ПАТ КБ "ПриватБанк" становить 5149,59 доларів США. Посилаються на те, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом, тому просять стягнути з відповідача заборгованість в сумі 3 460,18 доларів США, що за курсом 25,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.09.2016 року складає 89 134,24 грн., яка складається з наступного: 2 789,59 доларів США - заборгованість за кредитом; 0,62 долари США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 669,99 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, надала суду письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що через девальвацію гривні та підвищення у декілька разів курсу долара її витрати за кредитом зросли до непомірних витрат, вона виконувала свої зобовязання за кредитним договором належним чином до 2009 року, проте у звязку зі скрутним матеріальним становищем не мала змоги надалі сплачувати борг. Визнає, що дійсно має борг за кредитом, проте не погоджується з нарахованою пенею, зазначає що прострочка виконання боргу виникла з 2015 року, просить відмовити в частині стягнення пені, застосувавши спеціальну позовну давність в один рік відповідно до законодавства. Вислухавши осіб, які брали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 16.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитно- заставний договір № CNGLAE00000187 (а.с. 9-14), відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 6 961,19доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 16.04.2013 року. Предметом застави за цим договором є автомобіль BMW 520, власником якого є відповідач. Відповідно до умов договору [PERSON] зобовязалася погашати кредит, сплачувати винагороду за резервування та відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, визначеному договором шляхом сплати щомісячного платежу. 29.08.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали Додаткову угоду № 1 (а.с. 15), відповідно до якої сума заборгованості, що виникла в період з дати надання кредиту до дати підписання цієї угоди була зменшена на 1 934,82 долари США, дата остаточного погашення заборгованості 28.08.2017 року. Відповідно до додаткової угоди № 1 відповідач має сплачувати 0,12 % річних за користування кредитом , а в разі прострочення сплати кредиту пеню в розмірі 0,04 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості відповідачем здійснюється згідно графіку погашення кредиту (а.с. 15 на звороті). В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач взяті на себе зобовязання за цим договором, забезпечення своєчасного погашення кредиту та сплату нарахованих відсотків, не виконала. Як вбачається із розрахунку заборгованості позивача (а.с.4-7) станом на 20.09.2016 року погашення кредиту здійснювалось із порушенням встановлених кредитним договором умов, кредит погашався не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом 2 789,57 доларів США, заборгованість за відсоткам 0,62 долари США, заборгованість за пенею до стягнення 669,99 долари США . Згідно цього ж розрахунку станом на 29.06.2015 року пеня за порушення строків розрахунків складала 0,00 грн. Отже, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені за період з 16.04.2008 року по 29.06.2015 року є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до виписки по рахунку, згідно якого нараховувалась пеня, розмір пені в період з 30.06.2015 по 20.09.2016 становить 11 450 грн. 42 коп. Відповідно до п 14.11 кредитного договору № CNGLAE00000187 сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років. Тому клопотання відповідача про застосування строків позовної давності при стягненні заборгованості за пенею не підлягає задоволенню. Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Пеня не є зобовязанням особи, а є штрафною санкцією за невиконання зобовязань та має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні. Така ж правова позиція висловлена Верховним судом України у Постанові від 01.04.2015 року № 3-29гс15. За таких обставин та беручи до уваги те, що стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] порушила зобовязання щодо погашення заборгованості, то на підставі ст. ст. 526, 536, 551, 599, 611, 1054 ЦК України, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору № CNGLAE00000187 від 16.04.2008 р слід задовольнити частково, стягнення провести в валюті кредитування та стягнути по кредиту 2 789,57 дол. США, за відсотками 0,62 дол. США, що за курсом НБУ станом на 20.09.2016 року становить 71 875 грн. 29 коп., а також пеню за період з 30.06.2015 по 20.09.2016 у розмірі 11 450 грн. 42 коп. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: 1288,20 грн.(1378,00?(71 875,29+11 450,42)/89 134,24). На підставі наведеного,

Outcome: partial