Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому посилався на те, що 03 жовтня 2016 року о 16 годин 30 хвилин , в місті Чернівці по вулиці Л.Кобилиці в напрямку до вул.Руської, відповідач, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] , допустила зіткнення з автомобілем [NUMBER] , під його керуванням, після чого самовільно залишила місце ДТП, до якого була причетна, чим порушила п.п. 2.3а, 2.10а Правил дорожнього руху України і тим самим вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.122-4,124 КУпАП. Стверджує, що в результаті зіткнення автомобілі частково пошкоджені. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] , вина якої у вчиненні ДТП повністю підтверджується матеріалами адміністративної справи №725/1481/17, що зберігається в Першотравневому районному суді міста Чернівці. Додає, що згідно з висновком № 312/2 експертного автотоварознавчого дослідження судового експерта [PERSON] матеріальний збиток , завданий власникові автомобіля [NUMBER] , результаті його пошкодження при ДТП, складає 8326,78 ( вісім тисяч триста двадцять шість гривень 78 коп.) \~ \~ \~ \~ \~ Вказує,\~що внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди йому\~також заподіяно\~моральну(немайнову)\~шкоду.\~Пошкодження автомобіля\~стало причиною\~душевних страждань.\~Виходячи з вищевикладеного розмір суми на відшкодування заподіяної відповідачем моральної(немайнової) шкоди оцінює у 10000,00(десять тисяч) гривень. Враховуючи наведене , просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 8326,78 гривень, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень та судові витрати у розмірі 2466,80 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та вказали, що факт завдання шкоди з вини відповідачки доведено належними доказами. У разі неявки у судове засідання відповідачки не заперечували проти проведення заочного розгляду справи . Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча своєчасно та належним чином інформувалася судом про час та місце розгляду справи, про що освідчатись підпис у рекомендованому повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.29,51,). Про причини неявки до суду не повідомила. Крім того, її виклик було здійснено через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України - відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності\~до вимог\~п.п\~1,2,4,\~ч.1\~ст.\~280\~ЦПК України\~-\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не зявився\~в судове\~засідання без\~поважних \~прчин або\~без повідомлення\~причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. У відповідності до вимог п. 1,2,3,4,5 ч.1, ч.2 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити . При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково , виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний звязок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.04.2017 року відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень , передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП і у зв»язку з порушенням строків накладення адміністративного стягнення провадження по справі закрито , оскільки 03.10.2016 року о 16 год. 30 хв. в м. Чернівці по вулиці Л.Кобилиці в напрямку до вул. Руської, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], який був у технічно несправному стані , допустила зіткнення з автомобілем [NUMBER] , під керуваннямТилічкана П.В., після чого самовільно залишила місце ДТП, до якого була причетна, чим порушила п.п. 2.3а, 2.10а Правил дорожнього руху України і тим самим вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.122-4,124 КУпАП. Свою вину [PERSON] у вчиненні даних адміністративних правопорушень визнала . Постанова набрала законної сили 24.04.2017 року . ( а.с. 7). Згідно висновку №312/2 експерного автотоварознавчого дослідження від 30.07.2017 року вартість матеріального збитку , заподіяного власнику досліджуваного автомобіля [NUMBER] становить 8326,78грн. ( вісім тисяч триста двадцять шість гривень сімдесят вісім копійок.). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України така майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. При таких обставинах, з підстав викладених вище випливає, що матеріальні збитки завдані позивачу з вини відповідачки. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»,розглядаючи\~ позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Позивач довів завдану йому матеріальну шкоду, протиправність дій відповідачки, причинний зв»язок між ними, а відповідачка відповідно до вимог ст.81 ЦПК України це не спростувала і не довела відсутність своєї вини. Враховуючи наведене , підлягає стягненню з відповідачки , завдана позивачу матеріальна шкода , розмір якої визначений згідно експертного висновку. Крім того, неправомірними діями відповідачки позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Розмір відшкодування за завдану моральну шкоду позивач оцінює у 10000,00 ( десять тисяч) грн. Згідно з ч. 1 ст. 1167 того ж Кодексу моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості , враховуючи те, що позивач не надав докази на підтвердження розміру моральної шкоди, суд приходить до висновку, що з відповідачки на його користь слід стягнути 2000 гривень ( дві тисячі) моральної шкоди. Згідно ст. 141 ЦПК України- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2466,80 гривень, що складається із 1762,00 гривень ( згідно квитанції № 37 від 23.07.2018 року та 704,80 гривень ( згідно квитанції ві №36 від 23.07.2018 року ) . Проте , суд приходить до висновку , що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 704,80 гривень , оскільки саме такий розмір судового збору відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України та ч.1 ст. 4 ЗУ « Про судовий збір». Рашта судового збору є помилково сплаченою та може бути повернута позивачу на підставі ч. 1\~статті 7 Закону України "Про судовий збір" На підставі вище викладеного та

Outcome: partial