Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та взяття на реєстраційний облік. Свої вимоги мотивував тим, що 09 жовтня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним банком «Таврика» укладено договір про кредитну лінію № 663-Ф. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 09 жовтня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним банком «Таврика» укладено договір іпотеки квартири, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру № [ADDRESS]. 26 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до умов якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків, зокрема, за договором договір іпотеки квартири від 09 жовтня 2007 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним банком «Таврика». 21 грудня 2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобєлєвою А.М. оформлено передачу позивачу право власності на предмет іпотеки, а саме, квартиру № [ADDRESS]. Однак відповідно до довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» в квартирі № [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У зв'язку з чим просить визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]; взяти на реєстраційний облік відповідача - [PERSON], за адресою: [ADDRESS], відповідача [PERSON] та малолітнього [PERSON], за адресою: [ADDRESS], та відповідача - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. 18 вересня 2017 року ухвалою суду залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 09 листопада 2017 року ухвалою суду залучено до участі у справі правонаступника позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем». Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомили. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. 09 жовтня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним банком «Таврика» укладено договір іпотеки квартири, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру № [ADDRESS] (а.с.10-14). Згідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» в квартирі № [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.15). Позивач просить визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника (ст. 346 ЦК України). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що 21 грудня 2016 року на підставі договору іпотеки Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобєлєвою А.М. зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» право власності на квартиру № [ADDRESS] (а.с. 16-18). Згідно п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. 26 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки. Відповідно до умов якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків, зокрема, за договором договір іпотеки квартири від 09 жовтня 2007 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним банком «Таврика» (а.с. 5-9). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ч.1 ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 15 серпня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» передало до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» квартиру № [ADDRESS] (а.с.129-130, 131-132). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна 16 серпня 2017 року на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» право власності на квартиру № [ADDRESS] (а.с.110-112). Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі, як родичі [PERSON], яка відповідно до договору іпотеки передала в іпотеку квартиру № [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем». За встановлених обставин, позовні вимоги в частині визнання [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судо\-чинства, який зводиться до права осіб цивільних правовідносин вільно розпоряджатися своїми матеріальними правами та процесуальними засобами їх здійснення, позовні вимоги про взяття на реєстраційний облік відповідача - [PERSON], за адресою: [ADDRESS], відповідача [PERSON] та малолітнього [PERSON], за адресою: [ADDRESS], та відповідача - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], задоволенню не підлягають. Тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» до [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню частково: визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою: [ADDRESS]. Визнати [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою: [ADDRESS]. Визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою: [ADDRESS]. В іншій частині позовних вимог відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за три позовні вимоги немайнового характеру у розмірі по 1 600,00 грн. за кожну відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з кожного відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 1 600 грн. 00 коп.

Outcome: partial