Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що 05.04.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № СL-103727, за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 200000,00 гривень на строк до 04.04.2023 року із сплатою відсотків, за процентною ставкою 33,99% річних за користування кредитом. Згідно умов кредитного договору транзитним рахунком для повернення кредитних коштів є рахунок за № [NUMBER] . В порушення взятих на себе зобов`язань відповідач систематично не виконує умови Договору, в результаті чого станом на 29.01.2020 року утворилась заборгованість в сумі 183690,56 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 171931,60 гривень, заборгованість за відсотками 10281,71 гривень, заборгованість за пенею 1477,25 гривень. Вищевказану суму заборгованості та понесені судові витрати просив стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Кредобанк". Одночасно просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10% від ціни позову, а саме 18369,056 гривень. 16.07.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 23.07.2020 року. У встановлений строк відповідач відзив на позов та будь яких клопотань, пов`язаних з розглядом справи не подав. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері кредитування. 05.04.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № СL-103727, згідно якого позичальнику надані грошові кошти у розмірі 200000,00 гривень на строк до 04.04.2023 року, зі сплатою 33,99% річних за користування кредитом. Відповідач вказану суму кредиту отримав 05.04.2018 року, що стверджується меморіальними ордерами №18361863, №18361846, №№18361822, №18336307, №18336284 (а.с.9-13). Умовами договору сторони обумовили, що погашення кредиту має проводиться щомісячним ануїтетним платежем в розмірі по 7035,00 гривень, згідно графіку платежів. Пунктом 6.9 Договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів у випадках невиконання позичальником зобов`язань, передбачених договором. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору (невнесення чергових платежів згідно з графіком погашення кредиту з жовтня 2019 року), станом на 29.01.2020 року виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 183690,56 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 171931,60 гривень, заборгованість за відсотками 10281,71 гривень, заборгованість за пенею 1477,25 гривень. Правильність нарахувань відповідачем розміру заборгованості на час розгляду справи не спростована. В матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.ст. 610-611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно положень ст. ст. 549-551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення боргу є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання щодо погашення кредиту виконував неналежним чином, у зв`язку з чим виникла вищевказана заборгованість, до погашення якої відповідач заходів в добровільному порядку не вживає. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення №26256780 від 21.05.2020 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 2755,36 гривень, тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача. Стосовно вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10% від ціни позову, в саме 18369,056 гривень, суд дійшов висновку про наступне Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем до позовної заяви надано лише копію договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 18000 гривень, тому підстави для їх стягнення відсутні.

Outcome: partial