Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою до відповідача про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу батька. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, та обґрунтувала свій позов наступним. З 12.09.2009 року по 05.01.2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Мають спільного сина [PERSON], [INFO]. З листопада 2014 року сімейні відносини припинені. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З сином відповідач не спілкується. Вона з дитиною мешкає в м.Макіївка - в зоні проведення АТО. Син потребує медичного лікування та оздоровлення на курорті в м.Одесса, внаслідок захворювання очей. Окрім того, вона має можливість поїхати із сином до країн Шенгенської угоди Європейського союзу. Однак, вона позбавлена можливості подорожувати разом із дитиною через відсутність дозволу батька. Просить суд надати дозвіл оформляти проїзні документи на сина для тимчасового виїзду за межі України без згоди батька до виповнення дитини 16-ти річного віку та на тимчасові виїзди: за межі України до Єгипетської Республіки з 20.11.2017 року по 20.12.2017 року; до Російської Федерації та на тимчасові виїзди на територію проведення АТО та на виїзди з даної території на територію України без згоди та супроводу батька строком на 3 роки. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на заявлених вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій причині, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд вважає, що по справі можливо винести заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково. Згідно ст.154 Сімейного Кодексу України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини як законні представники без спеціальних повноважень. Відповідно до Постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 « Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», а саме п.2-2 п.п.3 абз.5 виїзд за межі України громадян які не досягли 16 - річного віку, у супроводі одного з батьків, ….. здійснюється у разі пред'явлення оригінала, або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з пунктом 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57. Згідно з частиною 2 ст. 4 Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року - держави -учасниці поважають права дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст..4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Законом України «Про охорону дитинства» ( ч.3 ст.11) передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитини для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Декларація зобов'язує держав-учасниць забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів ( ч.ч.1,2 ст.3). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. (ч.1 ст.18). Враховуючи положення Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини щодо приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, досліджені в судовому засіданні дані, що характеризують обох батьків, стан здоров'я, вік дитини, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дитини за кордон не порушує прав [PERSON], як батька, у зв'язку із чим в інтересах дитини позовні вимоги підлягають задоволенню в частині надання дозволу на виїзд за межі України до Єгипетської Республіки з 20.11.2017 року по 20.12.2017 року; на виїзди та в'їзди з території проведення АТО на територію України строком на 3 роки та на оформлення проїзних документів на цей період. В частині надання дозволу на виїзд за межі України до Російської Федерації строком на 3 роки, суд вважає слід відмовити з наступних підстав. Виходячи з аналізу частини 3 ст. 313 ЦК України, частини 2 ст. 4 Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», пунктів 3 та 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України, без згоди та супроводу батька є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку до конкретної країни із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. Але, як вбачається з матеріалів справи, позивач просить дозволити багаторазові виїзди неповнолітньої дитини без згоди і супроводу батька до досягнення ним шістнадцяти років, тобто фактично на майбутнє, та без обмеження будь-яким терміном, що чинним законодавством України не передбачено.

Outcome: partial