Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідачів в якому просив суд стягнути з [PERSON] 500 гривень франшизи, 1000 гривень компенсації витрат з найму транспортного засобу та 1500 гривень відшкодування моральної шкоди, а з відповідача ПрАТ „Страхова компанія „Статус" стягнути 4840,06 гривень страхового відшкодування та 1500 гривень моральної шкоди. У відповідності до ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивач уточнив свої позовні вимоги шляхом їх зменшення та просив суд стягнути на його користь з [PERSON] суму відшкодування збитків спричинених внаслідок ДТП в сумі 4 340,06 грн, витрати пов'язані з наймом авто в сумі 1000 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 1500 грн., а також судові витрати. Крім того, просив стягнути на його користь з страхової компанії «Статус» в особі Запорізької регіональної дирекції №2 моральні збитки в сумі 1500 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07 жовтня 2013 року об 18 годині 50 хвилин на перехресті вулиць Іванова та Стефанова у м. Запоріжжя трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю наземних транспортних засобів - належного позивачу [PERSON] автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] ДТП сталося з вини відповідача [PERSON] про що свідчить складених на нього працівниками ДАЇ протокол про адміністративне правопорушення та постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2012 року, якою відповідача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільно-правову відповідальність відповідача [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, який керував ним на законній підставі, було застраховано в ПрАТ «Страхова компанія «Статус». Договір страхування оформлений полісом серії АС №7312038 від 03.10.2013 р. власником автомобіля. Внаслідок ДТП належний позивачу автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень. Вартість відновлюваного ремонту, згідно рахунку - фактури №444 від 15 листопада 2013 року та акту здачі - приймання робіт №444 від 13 грудня 2013 року становить 16 500 гривень. На виконання умов договору страхування «Страхова компанія «Статус» на підставі розпорядження №10024 від 09.01.2014 року перерахувала на картковий рахунок позивача у ПАТ «ПриватБанк» суму 11 659,94 гривень на відшкодування спричинених внаслідок ДТП збитків, тобто не в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в свою чергу сплатив позивачу франшизу, яка складає 500 гривень. Позивач вважає, що відповідач [PERSON], з вини якого сталося ДТП повинен сплатити різницю між сумою страхового відшкодування та сумою фактичних збитків які він поніс внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме суму 4 340,06 гривень, а також суму понесених ним додаткових витрат, пов'язаних з орендою іншого автомобіля, оскільки його автомобіль знаходився на ремонті, а специфіка його роботи зобов'язує весь робочій час використовувати автомобіль. Крім того, з відповідачів підлягає стягненню моральна шкода, яку позивач зазнав після ДТП. суму Моральну шкоду він оцінює в 3 000 грн. У судовому засіданні представник позивача, який діє за дорученням, копія якого є в матеріалах справи, наполягаючи на фактах, викладених у позовній заяві та з урахуванням уточненої позовної заяви, просив суд задовольнити вимоги позивача, оскільки вони є обґрунтованими та не суперечать закону. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні його позову повному обсязі. Свої заперечення відповідач виклав у письмовій формі, а суду пояснив, що згідно договору страхування, він сплатив позивачу суму франшизи в розмірі 500 гривень. Усі інші виплати, пов'язані з виплатою різниці між сумою страхового відшкодування та сумою фактичних збитків, а також суму понесених ним додаткових витрат, повинні сплачуватися страховими компаніями. Представник ПрАТ „Страхова компанія „Статус" у судове засідання не з'явився. Своїх заперечень на позов не надав. Про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Проте за усним повідомленням представника позивача стало відомо, що на теперішній час, дана страхова компанія ліквідована та не має ліцензії страховика. Вислухавши пояснення позивача, його представника та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного: Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цивільним процесуальним кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Зі змісту статей 11, 15 ЦК України вбачається, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону, слід розуміти, що при тому існувало порушення цього права. Позивач та його представник у судовому засіданні намагався довести суду, що саме діями відповідачів були порушенні його права та інтереси. По встановленим ЦПК України нормам (ст.. 60 ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Доведено, що 07 жовтня 2013 року об 18 годині 50 хвилин на перехресті вулиць Іванова та Стефанова у м. Запоріжжя трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю наземних транспортних засобів - належного позивачу [PERSON] автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] ДТП сталося з вини відповідача [PERSON] про що свідчить складених на нього працівниками ДАЇ протокол про адміністративне правопорушення та постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2012 року, якою відповідача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правову відповідальність відповідача [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, який керував ним на законній підставі, було застраховано в ПрАТ «Страхова компанія «Статус». Договір страхування оформлений полісом серії АС №7312038 від 03.10.2013 року власником автомобіля. Внаслідок ДТП належний позивачу автомобіль зазнав значних механічних пошкоджені. Згідно наданого суду рахунку - фактури №444 від 15 листопада 2013 року та акту здачі -приймання робіт № 444 від 13 грудня 2013 року, вартість відновлюваного ремонту, становить 16 500 (шістнадцять тисяч п'ятсот гривень), 00 коп. На виконання умов договору страхування «Страхова компанія «Статус» на підставі розпорядження №10024 від 09.01.2014 року перерахувала на картковий рахунок позивача ПАТ «ПриватБанк» 11 659,94 гривень, а відповідач [PERSON] в свою чергу сплатив позивачу франшизу, яка складає 500 гривень. Даний факт був підтверджений письмовими доказами та не заперчувався сторонами. Проте, у відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Страхова компанія, у разі настання страхового випадку, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1194 Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відповідно до зазначених норм закону відповідач [PERSON] повинен сплатити різницю між сумою страхового відшкодування та сумою фактичних збитків які позивач поніс внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме 4 340,06 гривень ( 16 500 - 500 - 11 659,94 = 4 340,06). Крім того, відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Позивачем доведено, що в наслідок ДТП він був змушений понести додаткові витрати пов'язані з орендою іншого автомобіля, так як його автомобіль знаходився на ремонті, а специфіка його роботи зобов'язує весь робочій час використовувати автомобіль. Відповідно до договору №1 оренди транспортного засобу від 08 жовтня 2013 року та актом виконаних робіт від 14 грудня 2013 року, який був наданий позивачем в ході судового розгляду, вартість оренди автомобіля становить 1 000 гривень. Факт сплати зазначеної суми підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 12 від 08 жовтня 2013 року. Таким чином, у позивача виникло право на відшкодування вартості оренди автомобіля в сумі 1 000 гривень. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходив з наступного. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті. Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральнихчи фізичних страждань,або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодуванняморальної (немайнової)шкодисуд визначає залежновід характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічнихтощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо).Зокрема,враховуються станздоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін,час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить. Приймаючи до уваги положення наведених вище розяснень та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактами, суд вважає, що моральна шкода не обґрунтована, доказів спричинення відповідачами моральної шкоди позивачам не надано, тобто відсутні документи, квитанції, чеки, або інша документація, підтверджуюча звернення позивачів до лікарні за медичною допомогою, щодо стану здоровя відносно саме даних фактів. Позивач не надав суду доказів, у чому полягає моральна шкода. Позивач не навів суду мотивів спричинення шкоди винними діями особи, причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювачів та зазначили лише загальні вимоги закону. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Оскільки в судовому засіданні вина відповідача у завданні моральної шкоди не доведена, тому вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними і ґрунтуються на законі, але підлягають задоволенню частково. В частині відшкодування матеріальної шкоди її вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Оскільки позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір, то відповідно до ст.. 88 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача: на оплату судового збору на користь держави - 244,00 гривень.

Outcome: partial