Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить вказана квартира. Відповідач є її зятем, який був вселений та зареєстрований у вказану квартиру в 2003 році. Крім того, даній квартирі зареєстрована її дочка [PERSON] 06.08.2012 року Дарницьким районним судом м.Києва шлюб між ї дочкою та відповідачем [PERSON] було розірвано. Фактично відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2011 року, речей його в квартирі не має, житловою площею не цікавиться. На сьогоднішній день реєстрація відповідача у спірній квартирі створює позивачці певні перешкоди, в зв'язку з чим вона звернулась до суду та просить визнати його таким, що втратив право користування вказаною житловою площею та зняти його з реєстрації. В судове засідання позивачка та її представник не з'явились, на адресу суду направили заяву, в якій просили справу розглядати без участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином. Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, з якої вбачається, що відповідач проживає в м.Одеса. Прохання про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову представник відповідача не надав. Відповідно ст..224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який був повідомлений належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність або якщо зазначені ним причини неявки визнані судом не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і визначені їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 09.04.2003 року, квртира [ADDRESS] належит [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до довідки по формі-3, виданої ОСББ «Добробут» від 09.09.2015 року в спірній квартирі з 2003 року зареєстровані 2 особи: відповідач [PERSON] та дочка позивачки [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується поясненнями представником позивача, відповідач [PERSON] являється колишнім зятем позивачки. З 2011 року відповідач в спірній квартирі не проживає, речей його в квартирі не має, вселитись в спірну квартиру не намагався, наразі постійно проживає в м.Одеса. Те, що відповідач фактично не проживає в [ADDRESS] також підтверджується довідкою та актом ОССБ «Добробут» від 09.09.2015 року, з яких вбачається, що відповідач зареєстрований, але фактично не проживає в спірній квартирі. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла, втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Отже, судом достовірно встановлено, що принаймні з 2011 року відповідач не цікавиться спірною жилою площею, не несе витрат по її утриманню, в квартирі не проживає більше року. Виходячи з вказаної норми та досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, суд вважає, що позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням необхідно задовольнити. Що стосується позивних вимог щодо зняття відповідача з реєстрації, слід зазначити наступне. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби.

Outcome: partial