Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

В серпні 2019 року позивачка звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 16146 гривень 90 копійок та моральної шкоди внаслідок не виконання договору позики у розмірі 10000 гривень. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 23.04.2019 та 24.04.2019 року позивач та відповідач уклали договір позики у виді розписок, відповідно до яких відповідач отримала від позивачки грошову позику в розмірі 2010 грн. 00 коп. і 14136 грн.90 коп. та зобов`язалася повернути таку ж саму суму в повному розмірі до 24 червня 2019 року включно. Станом на 12 серпня 2019 року відповідачка свої зобов`язання не виконала, а тому позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом з метою захисту порушених прав. Крім того, у зв`язку з порушенням позичальником умов Договору позики у вигляді розписки, позивачка почала відчувати суттєві нервові перенапруження, які почали відображатися на її загальному стані здоров`я, загострились хронічні захворювання, а тому просить суд стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 гривень з відповідача на її користь. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 30 вересня 2019 року розгляд справи було відкладено ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у зв`язку з неявкою відповідача . Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2019 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача, яка повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Позивачка в судове засідання не з`явилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про дату та місце розгляду справи сповіщений належним чином, відзив на позовну заяву до суду не подав. Ч. 8 ст. 178 ЦПК України зазначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Детально вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ч. 1 ст. 1049 кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 23 квітня та 24 квітня 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики у вигляді розписок, згідно умов яких, [PERSON] позичила, а [PERSON] отримала грошові кошти в розмірі 16146,90, а саме за розпискою від 23.04.2019 року - 2010 гривень та за розпискою від 24.04.2019 року -14136,90 гривень, зобов`язавшись повернути таку ж саму суму до 24 червня 2019 року включно. Грошові кошти було передано в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] .. Позика вважається наданою на руки позичальнику з моменту отримання розписки позикодавцем на своє ім`я від позичальника. (а.с.8,9). З точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 жовтня 2017 року у справі №6-1662цс17, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. На підтвердження укладених з відповідачем договорів позики та передачу йому грошових коштів позивачка в судовому засіданні надала суду оригінали розписок відповідача, наявність яких у позивача є свідченням невиконання відповідачем умов договорів позики. Як зазначалося вище, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, [PERSON] довела заявлені нею позовні вимоги в цій частині належними та допустимими доказами. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2019 року в справі № 640/5098/14-ц (провадження № 61-18978св18) зроблено висновок, що «наслідки порушення позичальником зобов`язання встановлені статтею 1050 ЦК України, якою не передбачено відшкодування моральної шкоди. Між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, а умовами укладеного між сторонами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань, а отже позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно Закону України "Про судовий збір". Зважаючи на викладене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в порядку ч.6 ст. 141 ЦПК України . Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат,вони компенсуються за рахунок держави, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на заявлені вимоги - які мали б бути позивачем оплачені при зверненні до суду з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Outcome: partial