Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

До суду з позовною заявою про зміну формування причин звільнення та стягнення матеріальної шкоди звернувся позивач, вказавши, що 27 вересня 2011 року [PERSON] був прийнятий офіційно на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Стеко Трейдинг» на посаду менеджера по питанням комерційної діяльності та управління наказ № 122-к від 27.09.2011 року. Наказом № 73 від 17.12.2012р. назва посади менеджер по питанням комерційної діяльності та управління було перейменовано на назву менеджер з питань регіонального розвитку. 06 травня 2013 року позивач надіслав на адресу відповідача заяву про звільнення за власним бажанням та просив направити його трудову книжку на його домашню адресу за якою він зареєстрований. Повний розрахунок нарахувати на його заробітну карту. [PERSON] надійшов лист на домашню адресу, 11.05.13р., який повідомляє що він звільнений за власним бажанням з 8.05.13р. Після отримання листа працівники ООО «Стеко Трейдінг» відмовились віддавати трудову книгу та заборгованість по заробітній платі та розрахунок за відпуску [PERSON]. Докази цього є на аудіо запису розмови [PERSON] з представником компанії ООО «Стеко Трейдінг». Наказом №90/1 -к від 17.05. [PERSON] звільнений з ТОВ «Стеко Трейдинг». Згідно з цим наказом [PERSON] був звільнено на підставі (п. 2 ст. 41 КЗпП України). З наказом [PERSON] про звільнення був ознайомлений 09.09.2013р. через свого представника [PERSON] Звільнення вважає незаконним, оскільки він не являється матеріально відповідальною особою (договір про повну чи часткову матеріальну відповідальність з відповідачем не укладався). Жодних товарно матеріальних цінностей йому відповідачем в користування не надавалось. У зв'язку з вище викладеним звертається з позовом до суду. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову, разом з тим пояснив. Представник відповідача заперечував на задоволенні позову. Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 27 вересня 2011 року [PERSON] був прийнятий офіційно на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Стеко Трейдинг» на посаду менеджера по питанням комерційної діяльності та управління наказ № 122-к від 27.09.2011 року. Наказом № 73 від 17.12.2012р. назва посади менеджер по питанням комерційної діяльності та управління було перейменовано на назву менеджер з питань регіонального розвитку. 06 травня 2013 року позивач надіслав на адресу відповідача заяву про звільнення за власним бажанням та просив направити його трудову книжку на його домашню адресу за якою він зареєстрований. Повний розрахунок нарахувати на його заробітну карту. [PERSON] надійшов лист на домашню адресу, 11.05.13р., який повідомляє що він звільнений за власним бажанням з 8.05.13р. Після отримання листа працівники ООО «Стеко Трейдінг» відмовились віддавати трудову книгу та заборгованість по заробітній платі та розрахунок за відпуску [PERSON]. Докази цього є на аудіо запису розмови [PERSON] з представником компанії ООО «Стеко Трейдінг». Наказом №90/1 -к від 17.05. [PERSON] звільнений з ТОВ «Стеко Трейдинг». Згідно з цим наказом [PERSON] був звільнено на підставі (п. 2 ст. 41 КЗпП України). З наказом [PERSON] про звільнення був ознайомлений 09.09.2013р. через свого представника [PERSON] Пунктом 2 ст. 41 КЗпП України надано власникові чи уповноваженому ним органу право розірвати трудовий договір у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним, органу . З роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" вбачається, що звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і тлі.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). За вказаною нормою можуть бути звільнені з роботи лише особи, які безпосередньо обслуговують грошові або матеріальні цінності. Відповідач досилаючись на наявність договору про повну матеріальну відповідальність вважає, що позивача могло бути звільненою з підстав передбачених п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Але суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з наступних підстав. Письмові договори про повну матеріальну відповідальність відповідно до ст. 135-1 КЗпП України можуть бути укладені підприємством, установою, організацією з працівниками, які водночас відповідають таким умовам: а) досягли 18-річного віку; б) отримали матеріальні цінності на зберігання або з іншою метою; в) обіймають посади або виконують роботи, безпосередньо пов'язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт визначає Кабінет Міністрів України. Згідно Переліку робіт і посад, за якими допускається укладання договорів про повну матеріальну відповідальність, затверджений спільною постановою Держкомітету СРСР з праці і соціальних питань і Секретаріату ВЦРПС від 28.12.77 р. №'447/24 (застосування законодавства колишнього СРСР передбачається постановою Верховної Ради України від 12.09.91 р. №1545), діючої па час укладення договору , посада « менеджер з питань регіонального розвитку» не є такою посадою. Крім того, в судовому засіданні відповідачем не доведено, що функціональні обов'язки позивачки були пов'язані з виконанням роботи у розумінні ст. 135-1 КЗпП. За вказаних обставин такий договір не має юридичної сили. З матеріалів справи також не вбачається за які винні дії звільнений позивач, відповідно до вимог зазначеної статті закону. Так, підставами для наказу стали доповідні записки Але досліджені у судовому засіданні вказані доповідні записки не: містять конкретних фактів про вчинення [PERSON] винних дій які б давали підстави для втрати довір'я. Оскільки позивач надсилав на адресу відповідача заяву про звільнення за власним бажанням, про що не заперечує відповідач, але яка надійшла з запізненням до останнього . та не заявляла вимог про поновлення на роботі, що свідчить про небажання позивачки продовжувати трудові відносини з відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність заміни формулювання звільнення з підстав передбачених п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України на ч.1 ст.38 вказаного закону. Вимоги позивача щодо стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ст. 235 КЗпП України задоволенню не підлягають, оскільки доказів того, що неправильне формулювання підстав її звільнення вплинуло на подальше працевлаштування , позивачем не надано. Через що суд знаходить безпідставним вимоги позивача про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу у відповідності до ч. 3 ст. 235 КЗпП України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Пунктом 4.1 Інструкції зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, що також визначено положеннями частини 4 статті 235 КЗпІІ України Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений лис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї інструкції. Відповідно до пункту 4.2 цієї ж інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове звідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем допущено порушення вказаних норм Закону, оскільки доказів про надіслання такого листа з повідомленням про звільнення та про необхідність отримання трудової книжки, не надано. Доведено лише тримання позивачкою повторного листа від 26.06.2013 року, а саме підтверджується листом ултишевої з проханням надання довідки щодо заробітної плати. Вказаний лист датований озивачкою 31.07.2013 року. З часу отримання листа відповідач знала про свій обов»язок гримати трудову книжку або надати заяву про надіслання її , але позивач через представника вернулась до відповідача з вимогою про надання трудової книжки лише 09.09.2013 року. Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем не було доведено порушення відповідачем його трудових прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових усиль для організації життя, підстави для відшкодування позивачці моральної шкоди відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial