Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості по аліментах за період з 01.02.2013 року по 30.06.2019 року у розмірі 73232,10 гривень та пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за період з 01.09.2016 року по 30.04.2017 року у розмірі 73232,10 гривень. Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно до рішення Чигиринського районного суду, з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина в розмірі ј частки від заробітку відповідача щомісячно, до досягнення ним повноліття. Позивач в зв`язку з укладенням шлюбу змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». Відповідач сплачував аліменти на утримання дитини несвоєчасно і не в повному обсязі, в зв`язку з чим станом на 01.07.2019 року утворилася заборгованість по аліментах у розмірі 73232,10 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком державного виконавця. З урахуванням цієї заборгованості розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідачем за період з 01.05.2018 року по 16.05.2019 року становить 73232,10 грн., тобто, розмір заборгованості по аліментах, з урахуванням того, що сума пені не може перевищувати суму боргу по аліментах, що узгоджується з вимогами ст. 196 СК України, так як позивач вважає, що заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача, оскільки він про обов`язок сплачувати аліменти на утримання сина знав. Тому просить стягнути з відповідача на її користь зазначену суму заборгованості за аліментами та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на загальну суму 146464,20 грн. У судовому засіданні позивач підтрмала позовні вимоги з викладених у позові підстав та просила суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином, відповідно до чинного законодавства, викликаним в судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судячи зі свідоцтва про народження № [NUMBER] від 16.12.2005 року [INFO] року народився [PERSON] , батьками якого записані позивач і відповідач. Крім того, як вбачається з свідоцтва про шлюб № [NUMBER] від 12.04.2014 року, позивач в зв`язку з укладенням шлюбу змінила прізвище « [PERSON] », яке зазначене у рішенні суду та, відповідно, у виконавчому листі, на прізвище « [PERSON] ». Відповідно до довідки № 1131-02-33/5 від 18.07.2019 року, виданої виконавчим комітетом Чигиринської міської ради, син сторін проживає разом з позивачем, а отже, перебуває на її утриманні. Судом також встановлено, що згідно до рішення Чигиринського районного суду з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від заробітку відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 37726480 з примусового виконання рішення суду. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судячи з наданого позивачем та перевіреного судом розрахунку заборгованості по аліментах, проведеного 17.07.2019 року головним державним виконавцем Чигиринського районного відділу ДВС Журавльовою М.В., згідно до якого заборгованість відповідача по сплаті аліментів за час перебування виконавчого документа на виконанні у їх відділі за період з 01.02.2013 року по 30.06.2019 року, станом на 01.07.2019 року складає 73232,10 грн. З цього ж розрахунку також вбачається, що відповідач протягом усього часу перебування виконавчого листа на виконанні у даному відділі ДВС аліменти на утримання сина сплачував частково і не в повному обсязі, сплативши лише 3000 грн. Вище наведені факти свідчать про те, що відповідач постійно ухилявся від виконання обов`язків по утриманню сина, не сплачуючи аліменти в повному обсязі, внаслідок чого і виникла значна заборгованість. Разом з тим, судом встановлено, що виконавчий лист № 2/708/80/13, виданий 01.04.2013 року, по примусовому стягненню аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін до цього часу перебуває на виконанні в Чигиринському районному відділі ДВС головного територіального управління юстиції у Черкаській області і аліменти з відповідача стягуються. А відповідно до ст.ст. 3,5,18 Закону України «Про виконавче провадження» саме на державному виконавцю лежить обов`язок щодо своєчасного і повного виконання виконавчого документа і порядок стягнення аліментів з боржників визначено ст. 71 вказаного Закону. Зокрема ч.,ч. 7,8 даної статті передбачено, що після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості із сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів. Якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та роз`яснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Дії державного виконавця у разі виникнення заборгованості по аліментах передбачені ч.ч. 9,11-13 ст. 71 вище вказаного Закону. З урахуванням того, що позивач в поданій позовній заяві ставить питання про стягнення заборгованості по аліментах, не оспорюючи при цьому її розміру, а заборгованість відповідача по аліментах виникла під час виконання рішення суду і виконавче провадження на час розгляду справи судом не закінчене, то повторне звернення про стягнення заборгованості по аліментах законом не передбачено, з огляду на що позовні вимоги в цій частині позову задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за певний період, то судом встановлено наступне. Згідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст.196 СК України, не пов`язується з обов`язковим попередженням боржника про наявність заборгованості по аліментам та наданням йому строку для її погашення. За положеннями Сімейного кодексу України аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Оскільки, згідно з положеннями Сімейного кодексу України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. В постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц сформульована обов`язкова для всіх судів України правова позиція "За змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць)". З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що в період з 01.02.2013 року по 30.06.2019 року відповідач не сплачував аліменти на утримання сина в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментах, яка, як вже зазначалося вище, станом на 01.07.2019 року становить 73232,10 грн. Оскільки відповідач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти й ухилявся від їх сплати протягом даного часу, то суд вважає встановленою наявність вини відповідача у простроченні сплати аліментів. Суд також погоджується з наданим позивачкою в матеріалах позовної заяви розрахунком неустойки (пені) за період з 01.09.2016 року по 30.04.2017 року в сумі 80144,52 грн., оскільки розрахунок здійснено за правилами ст. 196 Сімейного кодексу України та з урахуванням правової позиції, сформованої в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року. Разом з тим, суд погоджується з думкою позивача щодо стягнення з відповідача на її користь пені за прострочення сплати аліментів в розмірі заборгованості по аліментах, тобто в сумі 73232,10 гривень, що згоджується з вимогами ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, відповідно до якої у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Всупереч зазначеним нормам, відповідачем не доведено відсутності його вини у простроченні сплати аліментів. Розмір заборгованості по аліментах відповідачем в судовому порядку не оспорено. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач не надав суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження правових підстав для звільнення його як платника аліментів від передбаченої ст. 196 Сімейного кодексу відповідальності, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог позивача суд вважає за необхідне покласти на відповідача, пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial