Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому після уточнення позовних вимог просила встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] з відкриттям особистого рахунку, також просила повернуту надміру сплачений судовий збір. В обґрунтування позову позивач вказує, що вона з відповідачами по справі є власником на праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS]. Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат та кімнат загального користування. Оскільки вона та відповідачі не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою та оплаті комунальних послуг, вона змушена звернутися до суду з вимогою встановити порядок користування квартирою, та розподілу особистих рахунків по сплаті комунальних послуг. У судове засідання позивач не з'явилась, до суду позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, була повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду справи, заперечень не надала. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.11.2008 року, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині кожному. Відповідно до технічного паспорта, виготовленого станом на 17.11.2008 року спірна квартира є трикімнатною, житлова площа - 43,0 кв.м., у тому числі 1 кімната - 12,9 кв.м., 2 кімната - 14,4 кв.м., 3 кімната - 15,7 кв.м., кухня - 6,7 кв.м., вбиральня - 1,11 кв.м., ванна кімната - 2,00 кв.м., коридор - 8,4 кв.м., вбудована шафа - 0,2; 0,6 кв.м.; квартира обладнана балконом 3,2; 2,4 кв.м. Загальна площа квартири - 63,7 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 р., передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати. Згідно ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до п.п. 41, 42 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 розділ загальних витрат на освітлення, опалення, ремонт підсобних приміщень квартир, в яких проживає два і більше власників, провадиться за узгодженням мешканців квартири. Спори між власниками у квартирах, в яких проживає два і більше власників про розподіл витрат на оплату комунальних та інших послуг розв'язуються судом. Статтею 156 Житлового кодексу УРСР встановлюються права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) та передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї, при цьому на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Таким чином, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] Щодо вимоги позивача про відкриття особових рахунків, суд зазначає, що така вимога є передчасною, оскільки доказів звернення [PERSON] до комунальних служб з заявою про розподіл особових рахунків з відповідачами в матеріалах справи відсутні, тому на теперішній час спір відсутній. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Оскільки позивачем обсяг позовних вимог було зменшено, надміру сплачена сума судового збору підлягає поверненню [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial