Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] у березні 2014 року звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із зазначеним вище позовом до відповідача. Посилалась на те, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26.12.2012 року на її користь із [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20.09.2012 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 12.04.2013 року судом було видано виконавчий лист, який нею було пред'явлено до виконання до Першотравневого відділу ДВС Чернівецького МУЮ. Проте відповідач систематично ухиляється від сплати аліментів по рішенню суду від 26.12.2012 року, внаслідок чого станом на 01.03.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 4317,4 гривень. Відповідно до довідки-розрахунку в/п № 37596488 про розмір нарахованих та сплачених аліментів, боржнику нараховано в період 01.09.2013 р. по 28.02.2014 р. - 2 246, 4 грн. та не сплачено жодної суми На підставі ст.196 Сімейного кодексу України вважає, що пеня у зв'язку з невиконанням аліментних зобов'язань за період з 01.09.2013 р. по 28.02.2014 р. становить 2 323 грн. 98 коп. Просила стягнути з відповідача на її користь пеню у розмірі 2 323 грн. 98 коп., що нарахована за період з 01.09.2013 р. по 28.02.2014 р. у зв'язку з невиконанням аліментних зобов'язань за рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26.12.2012 року. Окрім того, просила збільшити розмір аліментів, призначених відповідно до рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.12.2012 року та визначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 286 грн., у зв'язку з відсутністю офіційного працевлаштування у відповідності до вимог ст.192 Сімейного кодексу України. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - [PERSON] позов підтримала, підтвердили викладені у ньому обставини. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов визнали частково. Зокрема, [PERSON] пояснив, що аліменти сплачував періодично у зв'язку з тим, що не мав постійного заробітку та перебував за кордоном. Крім того, вказував, що на даний час у нього склалося важке матеріальне становище, так як він сплачує кошти на погашення кредиту на квартиру, у якій вони разом з позивачкою та дітьми проживають, роботу втратив, до того ж має заборгованість за несплату аліментів. Зазначив, що як може, так допомагає дітям. Просив зменшити розмір аліментів, яка позивачка бажає стягувати з нього та відмовити у задоволенні позову про стягнення пені. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03.10.2012 року їх шлюб було розірвано. Від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.12.2012 року позов [PERSON] було задоволено: стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20.09.2012 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів З дослідженої у судовому засіданні довідки-розрахунку від 12.03.2014 року по виконанню виконавчого листа №2-1443 від 26.12.2012 року, судом встановлено, що аліментний борг відповідача [PERSON] станом на 01.03.2014 року становить 4317,40 гривень (а.с.22). Згідно вимог ч.1, 2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.22 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за № 3 від 15 травня 2006р. - передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні відповідач пояснив, що він розумів, що має зобов'язання щомісячно сплачувати аліменти, однак не сплачував їх, як він вважає, з поважної причини, оскільки не має постійного місця роботи, перебував за кордоном, тому і виникла заборгованість. Крім того, вказував на те, що самостійно сплачує кошти за помешкання, де проживає і позивачка з дитиною. Наведені доводи [PERSON] суд вважає необґрунтованими та надуманими, оскільки відповідач є працездатною особою, а відсутність у нього постійної роботи не свідчить про те, що заборгованість по аліментам утворилася з незалежних від нього причин. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правова позиція згідно з постановою Верховного Суду України № 6-81цс13 від 11 вересня 2013 року). При визначенні розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню з відповідача суд виходить з наступного розрахунку: За 2013 рік: · вересень - 363 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х1% х 151 (кількість днів прострочення) = 548,1 грн. (розмір пені); · жовтень - 363 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х1% х 120 (кількість днів прострочення) = 435,6 грн. (розмір пені); · листопад -363 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х1% х 90 (кількість днів прострочення) = 326,7 грн. (розмір пені); · грудень - 385,8 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х1% х 59 (кількість днів прострочення) = 211,7 грн. (розмір пені); За 2014 рік: січень - 385,8 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х1% х 28 (кількість днів прострочення) = 100,5 грн. (розмір пені), а всього 1622,6 грн. При цьому суд зауважує те, що розрахунок позивача щодо нарахування пені за лютий 2014 року є невірним, оскільки пеня нараховується за прострочений платіж за попередній період, який в даному випадку не може вважатись простроченим, так як ще не сплив. Разом з тим, суд враховує, що [PERSON] не працює, сплачує кредит за квартиру, де проживає й позивачка з неповнолітнім сином, періодично допомагає дитині, а тому визнає очевидність неправомірного покладення на відповідача зобов'язання сплатити неустойку в повному обсязі, оскільки це суттєво вплине на його матеріальне становище і позбавить останнього можливості своєчасно сплачувати присуджені аліменти на дитину. Тому суд приходить до висновку, що розмір неустойки за прострочення сплати аліментів, виходячи із співмірності суми заборгованості на день звернення позивачки до суду, слід зменшити до 1000 грн. Крім того, суд вважає, що вимога позивачки щодо зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованою, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачений, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Відповідно до повідомлення ТОВ «Гарант-Асістанс» - наказом Товариства від 25 квітня 2013 року №27-к «Про звільнення [PERSON]», останній звільнений із займаної посади за власним бажанням згідно зі статтею 38 КзЗпП України, тобто офіційно не працевлаштований. (а.с.53) Відповідно до положення ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1032 гривні, на дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов'язок по утриманню дитини. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дичини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Враховуючи матеріальний стан сторін, відсутність у відповідача постійного місця роботи, інтереси неповнолітньої дитини, суд вважає, що розмір аліментів, які стягувалися з відповідача [PERSON] на користь позивачки, слід змінити та стягувати із відповідача аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 600 гривень щомісячно, оскільки саме такий розмір не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів та відповідає засадам розумності та справедливості. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial