Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

У вересні 2020 року представник ТОВ «Агрозахист Донбас» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідачів 1520667,00\~грн,\~в рівних\~частках по 760333,50 грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] був працевлаштований у відповідача на посаді менеджера із збуту центрального офісу АЗД з окладом згідно штатного розпису. 11 липня 2017 року між позивачем та відповідачем-1 було укладено договір позички б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в сумі 110000 доларів США в гривневому еквіваленті, у безвідсоткову позику для придбання житла. За період роботи [PERSON] сплатив частину заборгованості у розмірі 281933,00 грн. Відповідно до акту звірки взаєморозрахунку борг станом на 17.06.2020 року становить 152066,70 грн. З 18.08.2012 року відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , через що в останньої є зобов`язання з повернення позиченої грошової суми. Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 02 лютого 2021 року клопотання представника позивача про виклик свідків по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, судом повернуто без розгляду. Ухвалою від 10 березня 2021 року підготовче судове засідання у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 22 червня 2021 року зустрічну позовну заву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас», третя особа: [PERSON] , про визнання недійсним договору позики повернуто. 09 вересня 2021 року судом у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі відмовлено. Визнано обов`язковою явку у судове засідання представника товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» для надання пояснень. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Марченко В.А. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. У відзиві на позов від 16 листопада 2020 року, представник зазначила, що у платіжних дорученнях та банківських виписках банку, якими позивач обґрунтовує надання коштів за договором позички від 11 липня 2017 року, не міститься посилання на сам договір позички від 11 липня 2017 року. Крім того, зазначені банківські виписки від 18.02.2016 року на суму 100000,00 грн, від 28.04.2017 року на суму 20000,00 грн, від 17.05.2017 року на суму 50000,00 грн, від 06.06.2017 року на суму 50000,00 грн, датовані до дати укладення договору позички від 11 липня 2017 року. Відповідач [PERSON] стверджує, що не отримував грошові кошти згідно договору позички від 11 липня 2017 року у розмірі 110000,00 доларів США у встановлені договором позички строки, відповідно до положень п. 8.4 договору. Також, відповідач-1 вважає, що позивачем не доведено обґрунтованість в частині позовних вимог до [PERSON] , оскільки позивачем не подано належних доказів, що грошові кошти, які були заявлені до стягнення були отримані [PERSON] саме на підставі договору позички від 11 липня 2017 року, не надано доказів що договір позички від 11 липня 2017 року, не надано доказів що договір позички від 11 липня 2017 року чи укладено в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя та не надано доказів чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Згідно відповіді на відзив від 21.12.2020 року представник позивача зазначив, що відповідачем-1 було укладено договір позики без будь-яких зауважень зі свого боку. Ним також добровільно було погоджено відрахування суми заборгованості за договором позики з нарахувань за трудовим договором. Доводи відповідача-1 про те, що у банківських виписках не міститься посилання на договір позики не заслуговують на увагу тому, що договір позики не був пронумерований та зазначення у банківській виписці таких реквізитів не є обов`язковим. Крім того, стверджуючи, що перераховані кошти не є коштами за договором позики, відповідач-1 мав би сплатити податки та надати суду підтвердження їх сплати. [PERSON] перебуває в офіційно зареєстрованому шлюбі з відповідачем-1, а тому має відповідати за зобов`язанням в солідарному порядку. Дії відповідача-1 свідчили про намір використовувати отримані грошові кошти за договором позички в інтересах сім`ї. Заслухавши усні пояснення представників позивача та відповідача-1, ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд вважає, що у позов слід задовольнити частково, з підстав, наведених нижче. Згідно ч.1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що з 17 лютого 2015 року по 17 червня 2020 року відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Агрозахист Донбас», що підтверджується копіями наказів керівника зазначеного підприємства № 15-К від 17 лютого 2015 року та № 63-К від 17 червня 2020 року (а.с.8,9). 11 липня 2017 року в смт. Чабани Києво-Святошинського району між позивачем, товариством з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» та відповідачем, [PERSON] укладено Договір позички (далі Договір). За умовами зазначеного договору, позивач передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 110000 доларів США, а [PERSON] зобов`язується повернути таку саму суму грошових коштів на умовах, визначених цим Договором (а.с.4). Відповідно до п. 4.1. Договору, позика повертається у гривневому еквіваленті (згідно міжбанківського курсу на дату погашення) за рахунок бонусів згідно графіку: 50000 дол. США до кінця 2017 року; 60000 дол. США до кінця 2019 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що відповідач [PERSON] сплатив частину заборгованості в розмірі 281933,00 грн. За приписами ч.2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно п. 5.3. Договору, у випадку звільнення позичальника з роботи (з ініціативи адміністрації чи за власним бажанням позичальника) тобто у випадку припинення трудових правовідносин між позичальником та позикодавцем до моменту повернення всієї суми позики, наданої позичальникові відповідно до цього договору, сума позики підлягає обов`язковому поверненню позичальником негайно, в день звільнення позичальника. Як вбачається з виписок банку, наданих позивачем, ТОВ «Агрозахист Донбас» з липня 2017 року по грудень 2017 року перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі - 1900000,00 (один мільйон дев`ятсот тисяч) гривень (а.с.12-13,16-37). Зазначені перерахування мають позначку «зарахування ссуди [PERSON] ». У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] не заперечував факт отримання позичальником грошових коштів за договором позички, а лише зазначив, що останній не отримав їх у строки, передбачені Договором. Суд критично ставиться до вищевказаних доводів представника відповідача [PERSON] , оскільки договір позички від 11 липня 2017 року, в тому числі розділ 8, не містить строків, у які позивач повинен надати грошові кошти позичальнику. Відповідно до ч. 1 ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підставі вищевказаних доказів, суд вважає, що представником позивача доведено наявність у відповідача грошового зобов`язання за договором позики, а тому вважає, що з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» підлягає стягненню заборгованість у сумі 1520667 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості з [PERSON] , то суд враховує, що представником позивача не надано доказів того, що [PERSON] надавала згоду на укладення договору позички її чоловіком з ТОВ «Агрозахист Донбас» або того, що грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї. За приписами ч.3 ст. 65 Сімейного кодексу України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Враховуючи,\~що предметом\~договору позички\~від 11\~липня 2017\~року,\~є надання\~грошових коштів\~в сумі 110000 доларів США, суд вважає, що письмова згода [PERSON] , як дружини позичальника, на укладення такого договору, має бути надана письмово. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позички на користь ТОВ «Агрозахист Донбас», не підлягають задоволенню. Враховуючи розмір задоволених позовних, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 22810,00 грн, які позивач сплатив за подання позовної заяви.

Outcome: partial