Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних та моральних збитків, спричинених ДТП. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 25.10.2013 року о 16 год. 10 хв., керуючи автомобілем марки «Ніссан», д.н. [NUMBER], по вул. Д. Донського, 29 - відповідач [PERSON] не витримав безпечну дистанцію відносно автомобіля «БМВ», д.н. [NUMBER], який рухався поряд, під керуванням [PERSON] та після його зупинки допустив на нього наїзд, а автомобіль «БМВ» в свою чергу допустив наїзд на автомобіль «Опель», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який стояв попереду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) транспортний засіб Позивача отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ДАЇ від 25.10.2013 року. Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на провину відповідача, яка встановлена судовим рішенням, на висновок спеціаліста-товарознавця, позивач просить стягнути матеріальну шкоду у сумі 8 742 грн. 51 коп., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 450 грн. Також позивач вказує, що йому була завдана моральна шкода, яка полягає в порушенні звичного графіку життя та незручностях. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути компенсацію за спричинення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним та документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 2 600 грн. та судові витрати у розмірі 365 грн. 40 коп. Позивач та його представник в судовове засідання не з'явились, однак представником позивача було надано заяву про розгляд справи за її відсутності та у відсутності позивача, в якій підтримала позовні вимоги та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.10.2013 року о 16 год. 10 хв., керуючи автомобілем марки «Ніссан», д.н. [NUMBER], по вул. Д. Донського, 29 - відповідач [PERSON] не витримав безпечну дистанцію відносно автомобіля «БМВ», д.н. [NUMBER], який рухався поряд, під керуванням [PERSON] та після його зупинки допустив на нього наїзд, а автомобіль «БМВ» в свою чергу допустив наїзд на автомобіль «Опель», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який стояв попереду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Позивача отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ДАЇ від 25.10.2013 року. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановою, винесеною Малиновським районним судом м. Одеси 25.11.2013 р. про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 25.11.2013 року містить відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода з вини [PERSON], суд вважає обставину винності [PERSON] встановленою, преюдиціальною та такою, що не підлягає доведенню. Позивач є власником автомобіля марки «БМВ», д.н. [NUMBER], 2002 р.в., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого ВРЕР ДАІ м. Рівне ВДАІ УМВС України в Рівненській області 24.07.2013 р. Досліджуючи питання щодо розміру завданих збитків, судом встановлено, що матеріальна шкода, спричинена даним ДТП автомобілю Позивача, згідно висновку № 43 експертного авто товарознавчого дослідження від 15.12.2013 року складає 8 742,51 грн. Також Позивачем були витрачені кошти в сумі 450 грн. на проведення авто товарознавчого дослідження, що підтверджується квитанцією від 28.11.2013 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] взагалі не була застрахована, тобто Відповідачем було порушено вимоги встановлені ЗУ «Про страхування», а саме п. 9 ст. 7: в Україні здійснюються такі види обов'язкового страхування: страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У відповідності до вимог законодавства України, а саме: ст. 21 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. З чого слідує, що Відповідачем було порушено також вимоги ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ч. 1 п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Ст.3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність саме тому повинен відшкодувати матеріальні збитки, які поніс Позивач самостійно. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, а саме п.4 встановлено: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано жодного доказу на спростування вказаних позивачем обставин, щодо розміру заподіяних збитків. Відповідно до статті 1192 ЦК, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивачем доведений розмір збитків, заподіяних його автомобілю внаслідок ДТП, а відтак вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується зокрема грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем зазначено, що він зазнав душевних страждань, викликаних позбавленням його автомобілю, порушенням звичного графіку життя, не можливістю реалізувати особисті та ділові плани на протязі значного проміжку часу. Суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимог у частині стягнення моральної шкоди. Разом з тим позивач просить стягнути з відповідача витрати щодо надання правової допомоги та сплачений судовий збір. Так, відповідно до п. 2 . 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 365 грн. 40 коп., що підтверджується Квитанціями № 2848 та № 2867 від 13 лютого 2014 року. Також позивач сплатив 2600 гривень за надання оплатної юридичної консультації відповідно до квитанції № 1-01/2014, затверджену адвокатом [PERSON] В межах ст. 79, 88 ЦПК України вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial