Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] , в обґрунтування якого зазначила, що 05 липня 2008 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області, актовий запис про шлюб №151. За час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя позивача з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, на шлюб та сім`ю. Ведення між подружжям спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено в червні 2018 року. Позивач вважає, що надання строку для примирення є неможливим. Крім того, збереження шлюбу не відповідає моральним інтересам позивача. У зв`язку з чим, позивач просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 05 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області, актовий запис про шлюб №151, а також просить прізвище позивача « [PERSON] » залишити без змін. Крім того, позивач також просить стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи це тим, що на сьогодні відповідач [PERSON] у матеріальному забезпеченні свого сина [PERSON] , [INFO] участі не бере. Відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, інших осіб на утримані не має, а відтак має об`єктивні можливості для забезпечення свого неповнолітнього сина. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500, 00 гривень, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повнолітня. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі та заочного розгляду не заперечує. (а.с.21). Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк правом на подачу відзиву на позов не скористався, в судове засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином та своєчасно шляхом розміщення\~ оголошення на веб-сайті\~ судової влади України. Крім того, всі рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, якій були надіслані судом на адресу останнього відомого його місця проживання, повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~ Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ч.1\~ст.280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач [PERSON] надала згоду на заочний розгляд справи. Враховуючи повторну неявку у судове засідання відповідача [PERSON] , який був\~ належним\~ чином\~ та своєчасно повідомлений про\~дату, \~час\~ і \~місце судового\~засідання; відповідач \~не \~з`явився\~в судове\~ засідання\~ без\~поважних причин \~та не\~повідомив причини неявки; відповідач\~ не \~подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи, та з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням\~ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, беручи до уваги заяву\~ позивача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги\~ [PERSON] ,\~ виходячи з наступного. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~ \~ \~ \~ Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 05 липня 2008 року, між позивачем та відповідачем, Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області, зареєстровано шлюб, актовий запис №151 (а.с.10). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Як вбачається із позовної заяви, сімейне життя між позивачем і відповідачем не склалося в зв`язку з відсутністю взаємопорозуміння. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в позові зазначила про те, що прохає суд при вирішенні питання про розірвання шлюбу, залишити їй прізвище « [PERSON] », яке було набуте у зв`язку із реєстрацією шлюбу. У чинність п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », яке було набуте у зв`язку із реєстрацією шлюбу. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить з наступного. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 листопада 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайоного управління юстиції Луганської області, позивач та відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . (а.с.11) \~ \~ \~ Як зазначила позивач у своєму позові, позивач та відповідач з червня 2018 року проживають окремо, відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від покладеного на нього законодавством обов`язку утримувати свою дитину. Відповідач інших утриманців не має. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1-3\~ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. \~ \~ \~ \~Оскільки сторони добровільно не домовились про утримання сина, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~установлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 років до 18 років з 01 липня - 2118,00 грн., тобто 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років становить 1059 гривень. Відповідно до статті 184\~СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Визначаючи розмір аліментів, який потрібно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. З огляду на вищезазначені положення законодавства, виходячи з характеру спору, з урахуванням всіх обставин справи, а також того, що відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності, згідно вимог ст. 12 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, а також обов`язку обох батьків утримувати свою дитину, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а також відсутність заперечень з боку відповідача проти позову, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 500, 00 гривень. Що стосується позовної вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача [PERSON] не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що дана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки з огляду на вимоги ст.ст.181, 182, 183, 184 СК України дана норма застосовується лише до аліментів, визначених у частці від доходу відповідача. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів була звільнена на підставі п.3 ч.1\~ст.5 Закону України "Про судовий збір". \~ \~ \~ \~У зв`язку з цим, з відповідача [PERSON] \~\~необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривні 40 копійок. \~ \~ \~ \~На підставі ст.3, ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН, ст.ст.\~24,\~56,\~105,\~110,\~112,\~115, 141,181,184,184 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial