Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, просив зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні будинком [ADDRESS] , відновити заїзд та ворота до будинку [ADDRESS] шляхом знесення самочинно здійсненої добудови до будинку [ADDRESS] . Стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 15\~000,00 грн. моральної шкоди. Вирішити питання про розподіл судових витрат. Позов мотивує тим, що разом із третьою особою [PERSON] . [PERSON] є співвласником Ѕ частини будинку [ADDRESS] будинку [ADDRESS] проживають відповідачі по справі. За будинком [ADDRESS] відповідно до рішення Львівського міськвиконкому від 23.02.1954 року № 240 залишено у користуванні земельну ділянку відповідно до існуючих норм у розмірі 1332,50кв.м. В 1994 році МБТІ було виготовлено схему розподілу земельної ділянки для обслуговування будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] . Рішенням Личаківського районного суду від 15.11.1995 року зобов`язано Львівську міську раду передати у власність [PERSON] та [PERSON] частину земельної ділянки по [ADDRESS] , яка припадає на 1/2 частину будинковолодіння. Вказане рішення суду на сьогоднішній день так і не виконане, оскільки з приводу землекористування між сторонами довготривалий час існують спори. Так, рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 05.06.1998 року позов позивача до Відповідачів було задоволено, зобов`язано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відновити раніше існуючий заїзд до будинку [ADDRESS] і не чинити перешкод у користуванні цим заїздом. Частина земельної ділянки, яка підлягає приватизації Позивачем, безпідставно захоплена Відповідачами, зокрема знято ворота, знищено і не відновлено заїзд до будинку [ADDRESS] , на даному заїзді здійснена самочинна прибудова. А тому позивач вважає, що такими діями Відповідачів порушено його та третьої особи [PERSON] право власності на належне користування їхнім нерухомим майном, оскільки на даний час до Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] немає заїзду. Оскільки в добровільному порядку усунути створені перешкоди відповідачі відмовляються, а тому з метою захисту своїх прав позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. В результаті такої неправомірної поведінки відповідачів, позивачу було спричинено моральну шкоду, розмір якої оцінює в 15\~000,00 грн. та відповідно просить стягнути таку з відповідачів на свою користь. Заподіяна моральна шкода, на думку позивача, полягала в тому, що він тривалий час не може користуватися заїздом до будинку, вимушений звертатися у різні інстанції, в тому числі і до суду для відновлення свого порушеного права. Позивач зазнав немало переживань та страждань з приводу того, що особа яка неправомірно захопила заїзд до будинку [ADDRESS] , зняла ворота, на вказаному заїзді здійснила самочинну добудову та не має на меті добровільно відновити порушене право позивача. Хвилювання та думки про те, як добитися справедливості тримають позивача у постійній нервовій та психологічній напрузі, що негативно впливає на стан його здоров`я. Крім того, позивач витратив немало часу на звернення до адвоката, комунального підприємства «№507», отримання необхідних документів для підтвердження факту порушення його права, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на інші потреби. А тому позивач звернувся до суду з позовом, який просить задоволити. Позивач та\~його представник\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримали\~в повному\~обсязі з\~підстав,\~передбачених в\~позові.\~Додатково пояснили,\~що частина\~земельної ділянки\~ зайнята відповідачами, знято ворота, ліквідовано заїзд до будинку №4. Про самочинність добудови до будинку [ADDRESS] свідчить те, що таку здійснено відповідачами без відведення земельної ділянки під будівництво, без дозволу на ведення будівельних робіт та таке не прийнято в експлуатацію. Зокрема, зазначили, що постановою Личаківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2015 року (справа № 463/3665/15-а) визнано незаконним та скасовано розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 370 від 25 травня 2009 року «Про надання дозволу на завершення самовільно розпочатої реконструкції квартири [ADDRESS] з добудовою». Даним судовим рішенням встановлено, що самочинне будівництво здійснено на земельній ділянці, яка слугувала заїздом до будинковолодіння [ADDRESS] та таке порушує право Позивача. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Вважають, що позивач не має жодних законних підстав для звернення до суду з даним позовом, оскільки у позовній заяві не навів жодних доказів, які б підтверджували порушення його прав. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, то вважають, що позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться у позові. Крім того, позивач не надав суду жодних допустимих доказів чи фактів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір. Відповідач [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] у судове засідання з розгляду даної справи не з`явилися, хоча про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник третьої особи ЛМР в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що в даному випадку інтереси ЛМР не порушено. Представник третьої особи ЛРА в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що хоч розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 370 від 25 травня 2009 року «Про надання дозволу на завершення самовільно розпочатої реконструкції квартири [ADDRESS] з добудовою» і скасовано судовим рішенням, однак таке вважає законним. Третя особа [PERSON] у судове засідання з розгляду даної справи не з`явилася, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Про поважність причин неявки суду не повідомляла, заяв про розгляд справи у її відсутність не подавала. ЇЇ неявка у відповідності до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Ухвалою судді від 04.08.2017 року справу прийнято до свого провадження. Ухвалою суду від 28.02.2018 року закрито підготовче провадження по справі, а справу призначено до судового розгляду по суті. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, а також матеріали інвентаризаційних справ за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] , дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити частково виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Одним із законодавчо передбачених способів захисту права власності є відповідно до ч.1\~ст.391 ЦК України, право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] , що стверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 11.11.1993 року (а.с.8). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] , що стверджується наявною в матеріалах інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] копією свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 19.04.1994 року (а.і.с.54). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Згідно наявного в матеріалах інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] висновку про визначення ідеальних долей між співвласниками від 17.11.1995 року (а.і.с.58) позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є власниками Ѕ частини вказаного будинку. За будинком [ADDRESS] відповідно до рішення Львівського міськвиконкому від 23.02.1954 року № 240 закріплено у користуванні земельну ділянку відповідно до існуючих норм у розмірі 1332,50кв.м. Рішенням Личаківського районного суду від 15.11.1995 року зобов`язано Львівську міську раду передати у власність [PERSON] та [PERSON] частину земельної ділянки по [ADDRESS] , яка припадає на 1/2 частину будинковолодіння (а.с.45). Незважаючи на наявність судового рішення від 15.11.1995 року, Львівською міською радою народних депутатів 23.11.1995 року прийнято ухвалу №262, якою передано у спільне користування мешканців будинку [ADDRESS] земельну ділянку площею 600 кв.м. Як встановлено судом з матеріалів справи та пояснень учасників справи частина переданої відповідачам земельної ділянки була фактично вилучена у мешканців будинку [ADDRESS] , тобто позивача та третьої особи, оскільки являлась заїздом до будинку [ADDRESS] . З вказаних вище підстав рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 05.06.1998 року скасовано ухвалу №262 від 23.11.1995 року Львівської міської ради народних депутатів, а також зобов`язано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відновити раніше існуючий заїзд до будинку [ADDRESS] і не чинити перешкод у користуванні цим заїздом (а.с.10-12). Звертаючись до суду з даним позовом позивач обґрунтовує мотивованість та обґрунтованість подачі такого тим, що незважаючи на відповідні судові рішення відповідачі умисно та свідомо протягом багатьох років чинять йому перешкоди у користуванні наданою для обслуговування належної йому частини будинку [ADDRESS] земельною ділянкою. Зокрема, частина земельної ділянки зайнята Відповідачами, знято ворота, ліквідовано заїзд до будинку [ADDRESS] . Про самочинність здійсненої відповідачами прибудови до будинку [ADDRESS] б фактично на [ADDRESS] свідчить долучена до матеріалів справи копія постанови Личаківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2015 року (справа № 463/3665/15-а), якою визнано незаконним та скасовано розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 370 від 25 травня 2009 року «Про надання дозволу на завершення самовільно розпочатої реконструкції квартири [ADDRESS] з добудовою». Даним судовим рішенням встановлено, що самочинне будівництво здійснено на земельній ділянці, яка слугувала заїздом до будинковолодіння [ADDRESS] та таке порушує право Позивача (а.с.13-15). З цих же підстав рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25.03.2015 року відповідачам було відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на самочинне будівництво (а.с.50-52). Згідно наявного в матеріалах справи акту від 23.11.2012 року ЛКП «№507» (а.с.49) та з оглянутих в судовому засіданні фото (а.с.40), судом встановлено, що прибудова [PERSON] перекриває під`їзд та прохід до будинку [ADDRESS] , тобто будинку позивача. З урахуванням того, що хоч позивач [PERSON] і не зареєстрував права власності на частину земельної ділянки по [ADDRESS] , яка припадає на 1/2 частину будинковолодіння, однак право такого на земельну ділянку закріплено рішенням Личаківського районного суду від 15.11.1995 року, та зважаючи на те, що позивачу відповідачами чиняться перешкоди в користуванні такою, то суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту в порядку ст..391 ЦК України шляхом зобов`язання відповідачів усунути вказані перешкоди. Відмовляючи в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходив з наступного. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Стаття 1167 ЦК України\~\~передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4\~\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 р. №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. З урахуванням обставин справи суд вважає, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди саме з вини відповідчів та не доведено в чому така шкода полягала та з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так як в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відмовлено, то судові витрати у вигляді 551,21 грн. судового збору по сплаті такої покладаються на позивача. Поряд з цим суд вважає за необхідне стягнути в рівних частках з відповідачів на користь позивача судовий збір на загальну суму 551,21 грн. за вимогу про усунення перешкод.

Outcome: partial