Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет договору іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселення. В позові вказав, що 07.08.2007 року [PERSON], відповідно до укладеного договору № PLL0G100000140 отримала кредит в сумі 17003 доларів США, з умовою сплати 12 процентів річних на суму залишку заборгованості, та з кінцевим терміном повернення 06.08.2027 року. При цьому позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати заборгованість за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У зв»язку з недотриманням відповідачкою взятих на себе зобов»язань щодо сплати коштів, станом на 22.01.2014 року виникла заборгованість, яка складає 48665,24 долари США, з яких: 14199,99 доларів США - заборгованість по кредиту; 11665,23 долари США - заборгованість по процентам; 1727,40 доларів США - заборгованість по комісії; 18725,43 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань; 31,29 доларів США - штраф (фіксована складова); 2315,90 доларів США - штраф (процентна складова), що в національній валюті за курсом службового розпорядження від 22.01.2014 року складає 388835,28 гривень. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 07.08.2007 року був укладений договір іпотеки № PLL0G100000140, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 64,60 кв.м., житловою площею 35,10 кв.м., розташований в [ADDRESS], який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Позивач прохає в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 44665,24 долари США звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанком» з укладанням від імені відповідачки [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, отриманням Витягу з Державного реєстру речових правна нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно , з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатту правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях , незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанком» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також прохає виселити відповідачку [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмету іпотеки), розташованому в [ADDRESS]. Крім цього, прохає стягнути з відповідачки судові витрати. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з»явився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прохає задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча судом вживались всі необхідні заходи для повідомлення її про місце і час розгляду справи. Відповідно до ст.74 ЦПК України судові повістки на ім'я відповідача [PERSON] надсилались судом за адресою її реєстрації, яка також зазначена в позовній заяві, однак повернулись до суду без вручення. Згідно з ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання або місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України перелічені обставини дають суду право провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд враховує, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст..589 ЦК України та ст.. 20 ЗУ «Про заставу» в разі невиконання зобов'язання, забезпеченою заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.2 ст. 6 ЗУ «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Відповідно до ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.3 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» та ст.590 ЦК України також передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Відповідно до ч.ч. 2,5 ст. 509 ЦК України заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави, якщо зобов'язання не буде виконано в установлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь яку з речей на вибір заставодержателя. Згідно п.42 ППВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Згідно ст.109 Житлового кодексу України, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Крім того, згідно ст.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У пункті 43 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Судом встановлено, що 07.08.2007 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір №PLL0G100000140 (а.с.13-15), відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 17003 доларів США, зі сплатою 12 процентів річних на суму залишку заборгованості, та з кінцевим терміном повернення 06.08.2027 року. При цьому відповідачка зобов'язувалась щомісячно сплачувати заборгованість за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 07.08.2007 року був укладений договір іпотеки № PLL0G100000140 (а.с.19-21), згідно якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 64,60 кв.м., житловою площею 35,10 кв.м., розташований в [ADDRESS], який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. У зв»язку з недотриманням відповідачкою взятих на себе зобов»язань щодо сплати коштів, станом на 22.01.2014 року виникла заборгованість, яка складає 48665,24 долари США, з яких: 14199,99 доларів США - заборгованість по кредиту; 11665,23 долари США - заборгованість по процентам; 1727,40 доларів США - заборгованість по комісії; 18725,43 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань; 31,29 доларів США - штраф (фіксована складова); 2315,90 доларів США - штраф (процентна складова), що в національній валюті за курсом службового розпорядження від 22.01.2014 року складає 388835,28 гривень, що підтверджується розрахунком позивача (а.с.7-10). Пунктами 4.1, 4.2 умов кредитного договору передбачено відповідальність позичальника за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту у виді пені в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, але не менше 1 грн., а також за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більше, ніж на 30 днів у виді штрафу. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з вимоги банку про повернення суми кредиту в повному обсязі (а.с.11), а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги, відповідачку попереджено, що випадку невиконання порушеного зобов»язання банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно пунктів 18.8.1, 18.8.2 укладеного Договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором. За таких обставин, враховуючи, що відповідачкою [PERSON] було порушено умови укладеного нею кредитного договору, в добровільному порядку вона заборгованість не погашає, приймаючи до уваги умови договору іпотеки та положення ст.ст.33, 39 ЗУ «Про іпотеку», позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки слід задовольнити. Водночас суд звертає увагу на значну суму пені, яка була нарахована банком за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Пеня нарахована в розмірі, що перевищує розмір заборгованість по кредиту. На думку суду такий розмір пені є явно завищеним, не відповідає передбаченим у пункті 6 ст.3, частині 3 ст.509 та частинах 1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, про що також наголошується в рішенні КСУ №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року. В даному випадку неустойка набуває ознак джерела невиправданих додаткових прибутків кредитором. За таких обставин суд вважає за необхідне скористатися наданим йому правом на зменшення розміру неустойки відповідно до ст.551 ЦК України, зменшивши її до суми 1000 доларів США. Також суд звертає увагу на те, що позивач не надав доказів того, що він як іпотекодержатель відповідно до вимог ст.109 ЖК України, ст.ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку», направивши відповідачці вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення і остання дійсно отримала дану вимогу. За таких обставин, враховуючи практику та роз'яснення ВССУ (п.43 ППВСУ №3 від 30 березня 2012 року), задоволення позову в цій частині є передчасним. Крім того, на думку суду вимога позивача про надання йому права продажу предмета іпотеки з укладенням договору купівлі продажу від імені відповідача не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки у випадку надання іпотеко держателю права на здійснення продажу предмета іпотеки до нього переходять права та обв'язки продавця, які він має виконувати самостійно, а не від імені відповідача. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial