Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, зняти арешт з усього належного їй майна, що накладений постановою відділу ДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції від 11.11.2005 року та зобовязати відповідача виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про обтяження у вигляді арешту нерухомого майна з реєстраційним номером 2610087. Аргументує свої вимоги тим, що має у власності 1/3 частину квартири, що розташована в [ADDRESS]. У грудні, коли вона мала намір відчужити її, то нотаріус повідомив, що на її нерухоме майно накладено арешт. З яких причин дана інформація внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна їй невідомо, відповіддю із Прилуцького міськрайонного відділу ДВС повідомлено, що на виконанні у відділі жодних виконавчих документів про здійснення з неї стягнень не перебуває, виконавче провадження в межах якого накладено арешт до автоматизованої системи виконавчого провадження не вносилось, на даний час таке знищене за закінченням терміну зберігання, а тому виконавча служба не має можливості самостійно зняти вказаний арешт, тому позивач вважає, що арешт накладений неправомірно, тому позивач звернувся з відповідним позовом до суду. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Павлова В.Г. від 20.02.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження та призначено справу до підготовчого засідання на 11 год. 00 хв. 18 березня 2019 року. Ухвалою суду від 25.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. ІІІ. Позиції сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. \~\~ \~ \~ \~ \~Представник відповідача Прилуцького МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. ІV. Фактичні обставини\~\~встановлені судом. Як встановлено в судовому засіданні 03.04.2019 року та підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта накладено арешт на нерухоме майно [PERSON], реєстраційний номер обтяження 2610087, зареєстровано 18.11.2005 за №2610087 реєстратором :Прилуцька міська державна нотаріальна контора, 17500, Чернігівська область, м.Прилуки, вул.. Шевченка,107, підстава обтяження : постанова ДВС, 02-17/12400, 11.11.2005, Відділ ДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції /а.с.20/. Відповідно до відповіді Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби станом на 03.12.2018 року у Прилуцькому міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Чернігівській області виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] не перебувають /а.с.8/. Відповідно до відповіді Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби за результатами моніторингу Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відповідно до даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 2610087 [PERSON] зареєстровано 18.11.2005 року на підставі постанови Прилуцького міського відділу ДВС 02-17/12400, 11.11.2005. Додатково повідомлено, що відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 №1829/5, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. В звязку з відсутністю матеріалів виконавчого провадження відмовлено в знятті арешту з нерухомого майна по обтяженню №2610087 від 18.11.2005 /а.с.9/. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторонни гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet у. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутисьдо суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини\~\~і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 і 5\~ст. 41 Конституції України: Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також,\~Європейський суд\~наголошує на\~тому,\~що для\~того,\~щоб втручання\~в право\~власності вважалося\~допустимим,\~воно повинно\~служити не\~лише законній\~меті в\~інтересах суспільства,\~а повинна\~бути розумна\~співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Згідно зі ст. ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ст. 3 ЦПК України\~юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 328 ЦК України\~чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України висловлених у справі № 6-26цс13 від 15 березня 2013р., вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Судове рішення про скасування обтяження, у разі набрання ним законної сили, є підставою для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо суб'єкта запису під №2610087, а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. \~ \~ \~ \~Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., в своїй заяві поданій до суду, позивач зазначила, що не бажає стягувати судовий збір з відповідача, тому судовий збір з відповідача стягненню не підлягає.

Outcome: partial