Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання його втратившим право користування жилим приміщенням та виселення з жилого приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власником житлового будинку [ADDRESS], яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 27 липня 2010 року, зареєстрована за нею в Олександрійському МБТІ р.н. 30968446 від 02.09.2010 року. В будинку зареєстрований і її колишній співмешканець [PERSON], який проживає в даному будинку. В будинку проживає також і малолітня дочка - [PERSON], [INFO] З січня 2013 року стосунки з відповідачем погіршилися, останній вчиняє сварки, провокує конфліктні ситуації. 22.01.2013 року вона зверталася з заявою до Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області про те, що співмешканець [PERSON] В будинку [ADDRESS] погрожував їй фізичною розправою та під час погроз пошкодив її майно в будинку. Також вона неодноразово зверталася із скаргами на співмешканця [PERSON] в Пантаївську селищну раду. Добровільно відповідач відмовляється виселятися з її будинку і своєю поведінкою перешкоджає їй там проживати. Вона повинна сплачувати за утримання будинку і за відповідача як за додаткового члена своєї сім'ї, не може належним чином розпорядитись своєю власністю. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач позов не визнав. Пояснив, що будинок належить позивачці, але він виконував там ремонтні роботи. Визнав, що дійсно пошкодив меблі в будинку і один раз намагався підпалити будинок на грунті виниклих неприязних відносин з позивачкою. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст. 391 ЦК України передбачено що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, відповідно до частини 1 статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), що проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За змістом статті 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку і інших осіб, що проживають разом з ним, можливо у тому випадку, якщо вони систематично руйнують або псують житло, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила спільного проживання і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатним. Водночас, як роз'яснив пленум Верховного Суду України у п. 17 своєї Постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", №2 від 12 квітня 1985 р. (далі - Постанова від 12.04.1985 року), при розгляді справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, що систематично порушують правила суспільного співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або житловому будинку, варто виходити з того, що при антигромадському поводженні, що продовжується, виселення винного може бути й у випадку повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або суспільного впливу не дали позитивних результатів. Доказом застосування мір попередження і громадського впливу можуть служити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного. Виселення без надання іншого житлового помешкання обумовлено ще і безрезультатністю застосованих до винної особи заходів попередження і суспільного впливу. Як роз'яснив пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови від 12.04.1985 р., є, зокрема, міри попередження, застосовувані судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також міри суспільного впливу, прийняті на зборах мешканців будинку або членів ЖБК, трудових колективів та інших громадських організацій за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих указівок щодо можливого виселення). Але згідно з ч. 2 ст. 405 ЦКУ член сім'ї власника житла втрачає право користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS], яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 27 липня 2010 року, зареєстрована за нею в Олександрійському МБТІ р.н. 30968446 від 02.09.2010 року. В будинку зареєстрований і колишній співмешканець позивачки [PERSON], який проживає в даному будинку. З січня 2013 між сторонами склалися неприязні відносини. Відповідач постійно влаштовує сварки, провокує конфліктні ситуації, погрожує фізичною розправою, умисно пошкоджує майно в будинку. 22.01.2013 року позивачка зверталася з заявою до Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області про те, що співмешканець [PERSON] в будинку [ADDRESS] погрожував їй фізичною розправою та під час погроз пошкодив її майно в будинку. Відповідач в судовому засіданні визнав , що в січні 2013 року після конфлікту з позивачкою топором розбив меблі в будинку. Постановою від 26.01.2013 року слідчого СВ Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області по результатам розгляду матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013120070000426 від 22.01.2013 року за заявою [PERSON] - закрито кримінальне провадження в зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Згідно довідки Пантаївської селищної ради № 619/02-16 від 1 жовтня 2013 року громадянка [PERSON] неодноразово зверталася із скаргами на співмешканця [PERSON], який постійно знаходиться у стані алкогольного сп'яніння та вчиняє бійки, погрожує фізичною розправою (на очах малолітньої дитини 3 років), з друзями в нічний час порушує громадський порядок . Відповідач в судовому засіданні визнав також, що після чергової сварки з позивачкою він підпалив в будинку покривало на дивані, килим і хотів, щоб згорів і будинок, але полум'я вчасно погасили. Позивачка в судовому засіданні пояснила що з відповідачем вона не бажає разом проживати , відповідач постійно влаштовує сварки, псує її майно, робить неможливим для неї з малолітньою дитиною проживання в даному будинку, добровільно не бажає виселятися з будинку. Присутність відповідача в будинку перешкоджає їй належним чином користуватися будинком. Таким чином, так як відповідач систематично псує житло та майно в ньому, систематично порушує правила спільного проживання і робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, то відповідач підлягає виселенню з будинку [ADDRESS], який належить позивачці.

Outcome: partial