Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

В серпні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 3636 грн. 88 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] 27.07.2011 року було укладено договір банківського обслуговування №BL_NK00056465, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 18000 гривень на поточні потреби, а відповідач у свою чергу зобов"язувався погасити кредит до 27.07.2014 року, сплатити за його користування проценти у розмірі 15% річних та щомісячну плату у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1,50%від суми кредиту. Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON], умов договору банківського обслуговування від 27.07.2011 року, а саме: через порушення строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Представник позивача у судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, заявивши клопотання про зменшення позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача лише пеню за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 3633,24. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] 27.07.2011 року було укладено договір банківського обслуговування №BL_NK00056465, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 18000 гривень на поточні потреби, а відповідач у свою чергу зобов"язувався погасити кредит до 27.07.2014 року, сплатити за його користування проценти у розмірі 15% річних та щомісячну плату у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1,50%від суми кредиту (а.с.5-12). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав умови згаданого кредитного договору та надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у сумі 18000 гривень. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим останній заборгував позивачу станом на 10.11.2015 року грошові кошти у сумі 3634,19 грн., що складається із пені за несвоєчасне погашення кредиту. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком, який перевірено судом. Як вбачається з розрахунку від 10.11.2015 року наданого представником позивача, позивач просить суд стягнути з відповідача суму пені за період з 28.07.2011 року по 10.11.2015 року. Однак, відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 28.07.2011 року по 27.12.2014 року не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.626 ЦК України, договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позика частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial