Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Позивач, Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа», в особі представника Коляди Ю.Г., звернувся до суду із даним позовом, яким просить стягнути з відповідачів заборгованість за користування тепловою енергією в сумі 39599,98 гривень за період з 01 липня 2014 року по 01 лютого 2020 року, а також 3 % річних в сумі 2179,94 гривень, інфляційні втрати в сумі 5960,79 гривень. \~ В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідачі проживають у квартири [ADDRESS] , є споживачами теплової енергії за вказаною адресою відповідно до особового рахунку № 440209. У зв`язку з тим, що відповідачі оплату за користування тепловою енергією вносять не регулярно та не у повному обсязі, утворилась заборгованість, яка за період з\~ липня 2014 року по 01 лютого 2020 року становить 39599,98 гривень. Протягом вказаного періоду відповідачі користувався послугами позивача, нарахування за їх споживання проводилось відповідно до встановлених тарифів. Щомісячно, при отриманні квитанцій відповідачі повідомлялися про наявність заборгованості та необхідність її оплати, однак до теперішнього часу заборгованість не сплачена. Просив стягнути з відповідачів зазначену суму заборгованості, 3 % річних та інфляційні втрати. Відповідно до ухвали суду від 24.03.2020 справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 15 червня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на пред`явлений позов. За змістом відповідач пред`явлені позовні вимоги визнала частково у межах строку позовної давності, наслідки спливу якої просила застосувати. Також зазначила, що є одноособовим власником , у зв`язку із чим, як вважає, позов до [PERSON] пред`явлено безпідставно. 09 липня 2020 року від представника позивача, [PERSON] , діючої на підставі довіреності, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, відповіді на пред`явлений позов у встановлений судом строк не надав. Дослідивши доводи сторін, викладені у заявах по суті, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , за якою Комунальним комерційним підприємством «Маріупольтепломережа» надаються послуги з теплопостачання відповідно до особового рахунку № 440209. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 у редакції, чинній на момент спірних правовідносин, визначав основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Разом з тим, ст. 4 даного Закону передбачено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до положень статті першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Також, даною нормою було визначено, що споживачем житлово-комунальної послуги являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати таку послугу. Як вбачається зі змісту статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. В силу ч. 1 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. При цьому пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» прямо передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Натомість, відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 20 цього Закону на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Згідно із положеннями ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Дана норма закріплена також змістом ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якої споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Як вбачається з розшифровки особового рахунку № 440209 заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01 липня 2014 року по 01 лютого 2020 року становить 39599,98 гривень. Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є по суті\~ грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги, суд вважає, що на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Як вбачається з доданих до позову розрахунків, сума інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання станом на день пред`явлення позову до суду складає 5960,79 гривень, 3% річних від простроченої суми 2179,94 гривень. Разом із тим, відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення закріплені в ст. 155 ЖК України. В ході розгляду справи встановлено, що квартира [ADDRESS] з 13.03.2012 на праві особистої приватної власності належить\~ відповідачеві [PERSON] . Отже, з урахуванням наведених обставин та в сенсі викладених норм зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання покладається на власника квартира, у даному випадку [PERSON] . У відповідача [PERSON] перед позивачем таких зобов`язань не виникає, оскільки\~ до ч. 3 ст. 156 ЖК України зобов`язання по участі у витратах на утримання квартири та оплаті житлово-комунальних послуг у нього існує безпосередньо перед [PERSON] . Крім того, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким чином, зважаючи на наявність відповідної заяви з боку відповідача [PERSON] , в сенсі ч. 4 ст. 267 ЦК України суд приходить до висновку про обґрунтованість позову ККП «Маріупольтепломережа» лише в межах строку позовної давності, тобто за останні три роки, що передують його зверненню до суду. З наданих позивачем розрахунків до особового рахунку № 440209 вбачається, що заборгованість за користування тепловою енергією у межах строку позовної давності за період з березня 2017 року по березень 2020 року становить 30790,14 гривень, сума інфляційного нарахування на суму боргу у вказаний період складає 1984,78 гривень, 3% річних від простроченої суми 1123,32 гривень. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для частково задоволення пред`явленого позову та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості у загальній сумі 33898,24 гривень. Крім того, у відповідності до ст.ст. 133, 141\~ ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у розмірі 1492,42 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial