Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що за рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 23 травня 2013 року він сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно. Натомість на теперішній час він має тяжке захворювання очей, перебуваючи на обліку у лікаря окуліста та проходячи лікування катаракти обох очей та ураження сітчатки. Через поганий зір він 29 травня 2019 року потрапив у ДТП, внаслідок чого стан його здоров`я значно погіршився, тому він став непрацездатним, оскілки йому призначена 3 група інвалідності за зором. За станом здоров`я він звільнений з роботи та не може працевлаштуватися. Через це погіршився матеріальний стан позивача. При цьому зараз йому потрібна операція на очах у інституті ім. Філатова, на що потрібні кошти. З посиланням на ст. 192 СК просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 23 травня 2013 року на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , з розміру 1/4 частки до розміру 1/6 частки від його заробітку. Представник відповідачки, [PERSON] , не погоджуючись із вимогами [PERSON] надала суду відзив, в якому вказувала, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, може бути застосовано при наявності суттєвих обставин. Однак позивач не надав належних доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану та неможливості сплати аліментів у визначеному раніше судом розмірі, який наразі відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має проблеми із зором, не буде спрямовано на належне забезпечення прав дитини та суперечитиме інтересам дитини. Вказувала, що наявність у позивача третьої групи інвалідності та необхідності проведення операції не є поважною причиною відсутності доходу, тому не може бути обставиною для зменшення аліментів на утримання сина. Також встановлена позивачу група інвалідності не заважає йому працювати, бо для цього маються лише певні обмеження. Також позивач не довів необхідності проведення вартісної операції на зір. Отже, просила суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Позивач, [PERSON] , та його представник, [PERSON] , у судовому засіданні, підтримуючи заявлений позов, вказували, що існують підстави для зменшення розміру аліментів через погіршення стану здоров`я позивача та відповідно його майнового стану. Також [PERSON] не заперечував, що у нього є автомобіль. Додавав при цьому, що з його пенсії по інвалідності, починаючи з серпня 2020 року, проводяться утримання в рахунок погашення аліментів у сумі 1082,69 грн. на місяць. Просив задовольнити його позовні вимоги. Відповідачка, [PERSON] , до суду не з`явилась, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи. Представник відповідача, [PERSON] , не визнаючи позовні вимоги [PERSON] , вказувала, що наразі позивач може надалі керувати транспортним засобом, тому не має підстав вважати, що він не може працювати. На підставі інтересів дитини та недоведеності заявлених вимог, просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні його позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 23 травня 2013 року по справі № 265/2858/13-ц з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , були стягнуті аліменти в розмірі з 1/4 частки від усіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням суду від 23 травня 2013 року по справі № 265/2858/13-ц також встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого 10 липня 2007 року Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області, актовий запис № 497, [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . Також рішенням суду від 23 травня 2013 року по справі № 265/2858/13-ц встановлено, що внаслідок розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , останній було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Судом підтверджено, що на виконанні Лівобережного відділу ДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області перебуває виконавчий лист, виданий 6 червня 2013 року на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 23 травня 2013 року по справі № 265/2858/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі з 1/4 частки від усіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, за яким станом на 5 листопада 2019 року рахувалась заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів у сумі 15028,28 грн., що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 12 червня 2013 року № ВП 38443482, а також рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 6 листопада 2019 року по справі № 265/3123/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення у сплаті таких аліментів в сумі 17035,65 грн. (а. с. 4). Відповідно до наданої суду представником позивача довідки про доходи вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні ПФУ у м. Маріуполі в Донецькій області, де отримує пенсію по інвалідності, розмір якої складає на місяць 2165,38 грн. за період з березня 2020 року по липень 2020 року. Також за відомостями від 16 вересня 2020 року з Державного реєстру фізичних осіб платників податків вбачається, що за другий квартал 2020 року [PERSON] отримав від Маріупольського міського центру зайнятості соціальну матеріальну допомогу в сумі 6361,24 грн. за такий квартал, тобто близька 2120,41 грн. на місяць. З такої довідки про доходи також вбачається, що позивач був змушений покинути свою роботу на ТОВ "Аревіта" у першому кварталі 2020 року. Суд при цьому зауважує, що отримання позивачем допомоги по безробіттю має обмеження в часі, тому є тимчасовим доходом позивача. Відповідно до направлення лікаря КНП ММР «Маріупольська міська лікарня ім. І. К. Мацука» від 27 грудня 2019 року вбачається, що [PERSON] треба відвідати інститут очних хвороб ім. Філатова в м. Одеса внаслідок встановленого йому діагнозу: незріла катаракта, глаукома, макулодистрофія (а. с. 7). На підставі довідки від 18 березня 2020 року до акту огляду МСЕК № 581600 вбачається, що [PERSON] була встановлена з 28 лютого 2020 року 3-я група інвалідності за зором строком до 1 квітня 2021 року з визначеними обмеженнями щодо виду можливої праці позивача (а. с. 8). Встановлені судом обставини справи свідчать про підтвердження [PERSON] в суді погіршення його стану здоров`я внаслідок захворювання очей. За змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд з огляду на викладене зауважує, що відсутність належного доходу [PERSON] не звільняє його від обов`язку утримувати свого неповнолітнього сина, [PERSON] . Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 вересня 2019 року по справі № 755/14148/18 та у постанові від 7 листопада 2018 року по справі № 355/511/17. Також суд зазначає, що зі змісту ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення його здоров`я та в інших випадках, передбачених СК. На підставі п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При цьому в новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Натомість мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, - з 1 липня 2020 року - 2318 гривень, з 1 грудня 2020 року - 2395 гривень. Враховуючи наведені норми, гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відносно неповнолітнього [PERSON] становить на момент вирішення справи у суді 1159 грн. Суд також враховує розмір доходу відповідача, встановлений за матеріалами справи, який дорівнює наразі у місяць 4285,79 грн. (2165,38 грн. пенсії + 2120,41 грн. допомоги з безробіття = 4285,79), та прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з 1 липня 2020 року в розмірі 2197 грн. Отже, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] має змогу сплачувати аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки після відрахування сум аліментів у розмірі 1159 грн., дохід відповідача залишатиметься більше від прожиткового мінімуму, встановленого законом (4285,79 грн. 1159 2197 = 929,79). Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року по справі № 766/47/16-ц. Натомість суд зазначає, що на теперішній час 1/4 частка від доходів позивача становить 1071,45 грн. (4285,79 / 4 = 1071,45) та є меншою від гарантованого законом розміру аліментів на його сина, [PERSON] , 2007 р. н., тобто 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1071,45 грн. менше 1159 грн.), а фактично аліменти стягуються наразі з пенсії [PERSON] в сумі 1082,69 грн., що також менше гарантованого законом розміру аліментів на дитину. Вказане, на рівні із наявністю захворювання очей [PERSON] , встановленої позивачу 3-ї групи інвалідності, доведеного в суді доходу позивача, що наразі менше мінімально визначеній законом заробітній платі (5000 грн. більше 4285,79 грн.), однозначно свідчить про зміну матеріального стану платника аліментів. Також суд зважає на вік позивача, оскільки [PERSON] вже виповнилось 55 років. Враховуючи наведені обставини справи, суд дійшов переконання, що [PERSON] у судовому засіданні було доведено обставини, визначені ст. 192 СК, для зменшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, оскільки останній довів зміну його матеріального становища та погіршення його здоров`я. Таким чином на підставі встановлених обставин справи та доведеності підстав, передбачених ст. 192 СК, суд дійшов висновку про можливість задовольнити позов [PERSON] частково шляхом зменшення розміру аліментів з 1/4 частки до 1/5 частки платника аліментів, з огляду на що суд вважає можливим проводити подальше стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки на утримання сина, [PERSON] , в розмірі 1/5 частки від доходів [PERSON] , який відповідатиме як інтересам позивача та враховуватиме матеріальне положення, в якому він опинився через захворювання очей та інвалідність, а також буде відповідати визначеному законом розміру аліментів на неповнолітню дитину, зважаючи на неможливість на теперішній час проводити сплату аліментів позивачем у більшому розмірі. При цьому суд зазначає, що в разі настання підстав, передбачених ст. 192 СК, [PERSON] не позбавлена можливості у судовому порядку вимагати збільшення розміру аліментів, які вона отримує на сина, [PERSON] , від позивача.

Outcome: partial