Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано домоволодіння по вулиці Пастера, 10 в м. Кривому Розі спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння та за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння по вулиці Пастера, 10 в м. Кривому Розі. До суду надійшла заява [PERSON]Л, відповідно до якої при винесенні рішення 02 листопада 2016 року судом по справі не вирішено питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 88 ЦПК України, а саме: не стягнуто з відповідача 2600 грн. вартість судової експертизи, 5000 грн. правова допомога адвоката [PERSON], 5000 грн. правова допомога адвоката [PERSON] разом 12600 грн. Крім того рішенням суду не вирішено питання щодо визнання за нею та відповідачем земельною ділянки по вул. Пастера, 10 м. Кривого Рогу як такої, що була набута ними за час спільного сумісного проживання та визнати за нею право власності на 2/3 частини земельної ділянки за вказаною адресою. Також судом не вирішено питання щодо встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу за період з травня 2002 року по грудень 2003 року. У судове засідання сторони не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява [PERSON] про слухання справи за її відсутності. Згідно частини третьої статті 220 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду питання в судовому засіданні. Відповідно до частини другої статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до пункту 1 частини 1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. При винесенні судом рішення в задоволенні вимог щодо встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з травня 2002 р. по грудень 2003 року відмовлено, оскільки суд вважає, що встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу можливо лише після набрання чинності СК України, тобто з 01.01.2004р., яким передбачені такі правові взаємовідносини. Вказане зазначено в мотивувальній частині судового рішення, тому в цій частині вимога позивача про винесення додаткового рішення задоволенню не підлягає. Однак заслуговують на увагу вимоги позивача щодо невирішення судом питання про визнання за нею права власності на земельну ділянку переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Так, згідно договору купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 27 грудня 2003 р. (том 1 а.с. 162,163), відповідачем як покупцем було придбано крім домоволодіння також земельну ділянку площею 0,1000 гектара, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель по вулиці Пастера,10 м. Кривого Рогу. Судом на підставі наявних доказів встановлено факт ведення сторонами спільного господарства, побуту та бюджету та відповідно ст. 17 Закону України «Про власність» визнано право власності по 1/2 частині на вказане домоволодіння. Згідно частини четвертої статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Вказаною нормою, статтею 112 ЦК України (в редакції 1963р.) не передбачено збільшення частки однією із сторін за рахунок того, що ця сторона має неповнолітніх дітей. Тому судом право власності сторін на земельну ділянку площею 0,1000 гектара, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель по вулиці Пастера,10 м. Кривого Рогу визнається в рівних частках. Пунктом четвертим частини першої статті 220 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до вимог пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 р. № 14 резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК. У ній, зокрема, має бути зазначено: конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права. Згідно п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Згідно частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно частини першої статті 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Так, згідно п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10; при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК). Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження отримання грошових коштів в сумі 5000 грн. на оплату послуг адвоката [PERSON], останнім було видано квитанцію та складено між адвокатом та позивачем як замовником акт виконаних робіт з надання юридичних послуг (том 3 а.с.50-51) на виконання договору про надання правової допомоги № 239/14 від 01.09.2014 р. (том 2 а.с. 115-119) які є належними та допустимими доказами. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу надану адвокатом [PERSON] в сумі 5000 грн. Що стосується заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу надану адвокатом [PERSON], то питання щодо нього вирішено рішенням суду від 22 серпня 2014 року, яке в цій частині не оскаржене та набрало законної сили. Згідно пункту четвертого частини третьої статті 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати, пов'язані із … проведенням судових експертиз. По справі 26 грудня 2013 року було проведено судову будівельно-технічну експертизу, вартість проведення якої склала 2600 грн. та яка була оплачена [PERSON] (том 2 а.с. 4). Оскільки в цій частині вимоги [PERSON] задоволені, то відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати по оплаті вказаної експертизи в сумі 2600 грн.

Outcome: partial