Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Дубрівської сільської ради Баранівського району Житомирської області, [PERSON], [PERSON], просив ухвалити рішення про поділ спадкового майна між позивачем та відповідачами - [PERSON], [PERSON]; про виділення позивачу та визнання за ним права власності на спадкове майно за заповітом після смерті матері [PERSON], а саме на житловий будинок №4 по вул. Заводська в селі Дубрівка Баранівського району Житомирської області з господарськими будівлями; про виділення відповідачам [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки площею 2,2661 га, яка розташована на території Баранівської міської ради Житомирської області за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1820600000:06:000:0143, та визнання за кожною права власності на 1/2 частину цієї земельної ділянки. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що при житті його матері [PERSON] належав житловий будинок №4 по вул. Заводська в селі Дубрівка Баранівського району Житомирської області з господарськими будівлями та земельна ділянки площею 2,2661 га, яка розташована на території Баранівської міської ради Житомирської області за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1820600000:06:000:0143. Заповітом від 09.07.2010 року [PERSON] заповіла все своє майно в рівних частинах для нього та відповідачів - [PERSON], [PERSON] [PERSON] померла 15.01.2016 року в с. Дубрівка Баранівського району Житомирської області, після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, яку він та відповідачі - [PERSON], [PERSON], прийняли у встановленому законом порядку. Маючи намір оформити спадщину і отримати свідоцтво на неї за заповітом, він та відповідачі подали заяву до державного нотаріуса. Державний нотаріус Баранівської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що повідомила позивача в листі від 24.01.2017 року. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку ні він, ні відповідачі не отримували, оскільки вони вирішили поділити спадкове майно в іншому порядку, ніж той який визначений спадкодавцем у заповіті, тому він звернувся до суду за захистом свого права на спадкове майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Пояснив, що угоди з відповідачами [PERSON] та [PERSON] щодо поділу спадкового майна (житлового будинку) у тому порядку, який би їм хотілося б протягом строку для прийняття спадщини не змогли укласти, оскільки на будинок немає правовстановлюючих документів. Щодо земельної ділянки, то з пояснень нотаріуса він зрозумів, що поділ цього спадкового майна можна вирішити у судовому порядку після закінчення строку для прийняття спадщини, підтвердив, що належно оформлений правовстановлюючий документ (державний акт) на земельну ділянку у нього є. Представник відповідача Дубрівської сільської ради Баранівського району Житомирської області не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про час, дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с.29). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні визнали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, надали такі ж пояснення як і позивач. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що при житті [PERSON] належав житловий будинок №4 по вул. Заводська в селі Дубрівка Баранівського району Житомирської області з господарськими будівлями, яка не отримала свiдоцтво про право власностi на будинок, тому цей будинок не зареєстрований в Державному peєстрі права власностi на нерухоме майно, про що свiдчить лист КП "Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації" № 3 від 18.01.2017 року (а.с. 12), копія технічного паспорта на будинок (а.с. 9-10), довідка Виконавчого комітету Дубрівської сільської ради Баранівського району Житомирської області №2159 від 06.09.2016 року, за якою житловий будинок №4 по вул. Заводська в селі Дубрівка Баранівського району Житомирської області, згідно погосподарського обліку числиться за померлою [PERSON] (а.с.11) та земельна ділянка площею 2,2661 га, яка розташована на території Баранівської міської ради Житомирської області за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1820600000:06:000:0143, що підтверджується копією державного акту (а.с. 22), оригінал якого був оглянутий судом в судовому засіданні. Заповітом від 09.07.2010 року [PERSON] заповіла все своє майно позивачу [PERSON], відповідачам [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а.с.7). [PERSON] померла 15.01.2016 року в с. Дубрівка Баранівського району Житомирської області (а.с 8), після її смерті відкрилася спадщина за заповітом. Згідно з матеріалами спадкової справи № 40/2016 до майна померлої [PERSON], спадщину прийняли позивач [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON] за заповітом (а.с. 24-28). Повідомленням від 24.01.2017 року, позивачу [PERSON], відповідачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. (а.с. 15). У відповідності з п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна та даних про державну реєстрацію цього майна. Судом встановлено, що умови для одержання в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок у позивача відсутні у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому вимога щодо визнання права власності на спадкове майно за ним при таких обставинах є обґрунтованою, але підлягає частковому задоволенню, за позивачем слід визнати право власності на 1/3 частину будинку. Ця вимога доведена вищевказаними доказами, а тому підлягає задоволенню. Позовна вимога про визнання права власності на спадкове майно за заповітом - земельну ділянку не підлягає задоволенню, так як позивач не довів належними та допустимими доказами, що у нього та у відповідачів відсутні умови для одержання в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Крім того, позовна вимога про поділ спадкового майна у тому порядку, в якому бажає позивач, також є безпідставною і незаконною з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законом закріплено право заповідача на визначення спадкоємців та обсягу спадщини, що має спадкуватися ними за заповітом. Ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Зміна розміру часток у спадщині спадкоємців допускається лише за угодою між спадкоємцями у разі відкриття спадщини за законом та у межах строку подання заяви про прийняття спадщини, як визначено у ст. ст. 1267, 1270 ЦК України. Така ж правова позиція визначена у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування, де зазначено: «Що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто - небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкоємцеві за договором купівлі - продажу, дарування, міни тощо». На підставі ст.ст. 1216, 1220-1223, 1233, 1234, 1267, 1268, 1270, 1278 ЦК України, суд.

Outcome: partial