Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 09 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, як орган опіки та піклування про визначення способів участі батька у вихованні малолітнього сина, уточнивши свої позовні вимоги 22.03.2021 року остаточно просить суд: визначити наступний порядок спілкування батька з сином:щопонеділка та щосереди з 07-45 годині (відвозити сина до дитячого садку, забирати з дитячого садку) до 19-00 год; спілкуватися з сином кожної суботи або неділі з 10-00 до 19-00 год; зобов`язати [PERSON] та її батьків [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди в спілкуванні [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] у встановлений судом час; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у сумі 840, 80 та у сумі 908 грн, а також витрати за надання правничої допомоги у сумі 8000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого позивач та відповідач мають сина: [PERSON] , [INFO] . Вказує, що за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 16.05.2018 року, з нього стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За його ствердженням, на сьогоднішній день він має переплату по аліментам в декілька разів більшу, ніж він повинен був би сплатити за рішенням суду. Разом з тим, відповідач не визнає вказані перерахування, сплачені добровільно [PERSON] на її рахунок в якості аліментних зобов`язань на дитину. Вже декілька разів він звертався до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування, та рішеннями вказаного органу був визначений порядок спілкування батька з сином, однак, відповідач [PERSON] , разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] жодного разу не виконували рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування, у зв`язку з чим, [PERSON] постійно змушений був звертатися до відповідних органів з заявами та скаргами на протиправні дії відповідача. Вважає, що своїми діями відповідач навмисно використовує малолітнього сина, як засіб для того, щоб спричинити батьку біль та якісь незручності, щодо подолань перешкод в спілкуванні з дитиною, оскільки він фактично змушений чергувати біля дитячого садку для того, щоб поспілкуватися з сином. За вказаних вище підстав він і звернувся до суду з даним позовом. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 11 грудня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. 26 січня 2021 року Ухвалою суду було відмовлено в задоволені заяви адвоката Царенко О.О. про забезпечення позову. 26 січня 2021 року Ухвалою суду, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. 04 березня 2021 року на виконання ухвали суду надійшов висновок про визначення способів участі батька у вихованні дитини. 22 березня 2021 року відповідачем надана заява про відвід судді. 22 березня 2021 року Ухвалою суду в задоволені заяви представника відповідача про відвід судді було відмовлено. 26 травня 2021 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав наведених у позові. Представники відповідача, відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову частково заперечували, вказуючи на відсутності перешкод з боку [PERSON] для спілкування батька-позивача з їх спільним сином, відсутній предмет спору. Також, вказуючи на не співмірності розміру витрат на правову допомогу з предметом спору, на майновий стан відповідача та перебуванні на її утриманні малолітньої дитини, просили в їх задоволені відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконкому Білгород-Дністровської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок № 33/450 від 04.03.2021 року наданий за вимогу суду. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причина неявки суду невідома. Зі згоди сторін, суд розглядає справу за відсутність належним чином повідомлених третіх осіб по справі. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Вислухавши позивача та його представника, відповідача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи та ретельно перевіривши всі надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . /а.с. 17/ Як вбачається з матеріалів справи батьки малолітнього перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.05.2018 року у справі № 495/2569/18 був розірваний. /а.с. 18/ Наразі, на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2018 року, стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.04.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. /а.с. 19-20/ Оцінка аргументів сторін, нормативне обґрунтування, висновки суду. Разом з тим, як на обставини, що стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом стало саме посилання позивача на наявність перешкод у спілкуванні батька з сином. Так, рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 299 від 12.07.2019 року «Про зміну способу участі [PERSON] у вихованні сина, [PERSON] , [INFO] та порядку спілкування з ним», було вирішено змінити спосіб участі батька з сином, затверджений рішенням виконкому від 03.08.2017 року № 392 та визначити наступний порядок спілкування [PERSON] з сином [PERSON] , протягом 6 місяців з дати прийняття рішення: кожної п`ятниці місяця з 16-00 до 20-00 суботи з правом ночівлі за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] , з обов`язковим поверненням дитини матері за місцем проживання, за адресою: [ADDRESS] . Натомість, позивач наполягає, що рішення органу опіки жодним чином не виконувалось. В обґрунтування наведених стверджень приєднав відповіді з виконкому Білгород-Дністровської міської ради за № 32/1786 від 19.07.2019 року, № М-659/2360 від 01.08.2019 року, № М-675/2361 від 01.08.2019 року, № М-706/2486 від 08.08.2019 року, а також скаргу [PERSON] на ім`я секретаря Білгород-Дністровської міської ради та відповідь на скаргу № Ц-727/2723 від 02.09.2019 року. Поміж з цим, за інформацією в усіх наданих позивачу відповідях не вбачається ухилення [PERSON] від виконання рішення виконкому від 12.07.2019 року № 299, адже у листах № 32/1786 від 19.07.2019 року та № М-659/2360 від 01.08.2019 року повідомляється, про неможливість побачень батька з сином через хворобу дитини, у зв`язку із чим останній також не відвідував дитячий дошкільний заклад. У наступних листах, роз`яснювався порядок дій згідно норм діючого законодавства у разі невиконання рішення органу опіки та піклування. Щодо скарги позивача на протиправні дії з невиконання [PERSON] відповідного рішення повідомлено, що її розгляд віднесений на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітету Білгород-Дністровської міської ради, про результати якого позивачем не сповіщалось, відповідних документів, з яких достовірно можна було б встановити ухилення відповідача від виконання обов`язкового рішення органу опіки та піклування, чи притягнення її до відповідальності за вчинення таких дій щодо перешкоджання позивачу у спілкуванні з дитиною матеріали справи не містять. Відповідно до статті 19 СК України , при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайнного суду Одеської області від 26.01.2021 року, клопотання представника позивача про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина - задоволено. Витребувано з виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування висновок про спосіб участі [PERSON] , [INFO] у вихованні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Зобов`язано виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради, як орган опіки та піклування надати до суду висновок про спосіб участі [PERSON] , [INFO] у вихованні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно Висновку № 33/450 від 04.03.2021 року виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради як органу опіки та піклування про визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітету Білгород-Дністровської міської ради від 23.02.2021 року, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити наступний спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, [PERSON] , [INFO] , а саме: - спілкуватися з сином щопонеділка та щосереди з 07-45 год (відвозити сина до дитячого садка, забирати з дитячого садка) до 19-00 год; - спілкуватися з сином кожної суботи або неділі з 10-00 до 19-00 год. Вказаного висновку орган опіки та піклування Білгород-Дністровською міської ради дійшов з огляду на обстеження житлових умов батька, та досліджень інформації з дошкільного закладу дитини та медичної установи, з урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Разом з тим, у відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Згідно до ст. 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Також відповідно до ст. ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В судовому засіданні встановлено, що спілкування позивача з сином не буде перешкоджати нормальному розвитку дитини. Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ним не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дітей. З урахуванням усього вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, оцінивши їх достатність, належність та взаємозв`язок, виходячи з норм чинного законодавства та його правозастосування до фактичних обставин справи, враховуючи інформацію, викладену у Висновку № 33/450 від 04.03.2021 року виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині окресленого порядку спілкування батька з сином є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Поміж з цим, в частині зобов`язання [PERSON] та її батьків /які приймають участь у статусі третіх осіб, в той час як до них висуваються з боку позивача певні вимоги, що суперечить визначеному у термінології права процесуального статусу таких осіб/ не чинити перешкоди в спілкуванні [PERSON] з сином [PERSON] , 16.11.2015 року у встановлений судом час є недоведеними, та достатньо передчасними, адже як на підставу для задоволення позову в цій частині позивач посилався на меті недопущення невиконання рішення суду, яке буде винесено за результатами розгляду цієї справи, натомість передбачити чи буде воно належним чином виконуватись на стадії розгляду справи та ухвалення судом рішення є неможливим. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у частині позовних вимог про зобов`язання [PERSON] та її батьків не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з сином, у встановлений судом час. Розподіл судових витрат. Стосовно витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України, встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У п. 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд (у разі, якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом), не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). Отже, виходячи практики Європейського суду з прав людини, що є джерелом права та з огляду на вимоги національного законодавства, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1.складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2.часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3.обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4.ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з розрахунку суми гонорару за надану правову /правничу/ допомогу, адвокатом Царенко О.О., розписано кількість витраченого часу за підготовку сукупності документів: складання позову, заяви про вжиття заходів забезпечення позову, клопотання про надання висновку органу опіки, на що впливає розмір гонорару. Поміж з цим детального опису виготовлених робіт та чіткого обсягу правових послуг не розписано. Вказане також стосується і участі у судових засіданнях, з яких кількість витраченого часу -3 години, де відсутні конкретні дати судових засідань та підтвердження дійсності витраченого часу для вказаних дій. У справі №751/3840/15-ц Велика Палата Верховного Суду підтвердила обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4832,80 грн замість 10000 витрачених. У додатковій постанові у справі №910/15944/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду стягнув з позивача Міністерства оборони України на користь ПАТ «Недиверсифікований закритий венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інноваційні стратегії» 32500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції, що складає 50% від понесених витрат. Обґрунтуванням для такого висновку стало: ?не співмірність із складністю справи; ?невідповідність критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру; ?стягнення з Міністерства оборони України становить надмірний тягар для позивача-2. З висновком про відшкодування 50% від понесених витрат Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суд погодився і у справі №910/15357/17, зазначивши у постанові від 6 березня 2019 року, що «вирішуючи питання про співмірність заявлених товариством до стягнення з підприємця судових витрат, суди послалися на норму ст. 15 ГПК України та, застосувавши критерії пропорційності і розумності, дійшли обґрунтованого висновку, що вказаним критеріям відповідає сума, яка дорівнює 50% від попередньо заявленої відповідачем до стягнення вартості таких судових витрат». За таких обставин, виходячи із складності справи, з конкретних обставин справи та фінансового стану відповідача, заявленого клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, оскільки вони не доведені, суд приходить до висновку, що окреслені адвокатом у розрахунку суми гонорару за надану правову /правничу/ допомогу правові послуги не відповідають критерію їх реальності, а понесені позивачем фактичні витрати - обґрунтованості та розумності їх розміру, з огляду на що, суд вважає за можливе дійти до зменшення їх до 20 % від попередньо заявленої позивачем суми до стягнення вартості таких судових витрат, з огляду на що задоволенню підлягає 1600 грн, що вираховується наступним чином /8000*20%=1600/ З огляду також на факті часткового обґрунтування позову, лише в частині визначеного порядку спілкування батька з сином, та у відповідності ст. 141 ЦПК України, де роз`яснено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, то суд вважає вірним стягнути з відповідача половину понесених позивачем судових витрат, а саме 908 грн /за уточнений позов /+420,4 грн/ за забезпечення позову /+840,8 грн/ за подання первісного позову немайнового характеру/=2169,20/2=1084,60 грн.

Outcome: partial