Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, за яким зазначила, що з відповідачем вона перебувала у трудових відносинах з 1991 рік по 2013 рік, під час чого отримала хронічне професійне захворювання обструктивне захворювання легень. Позивачці було встановлено 30 % стійкої втрати професійної працездатності. Вона зазнала моральних страждань через отримане захворювання. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь 20\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй в результаті професійного захворювання. В судовому засіданні позивач на заявленому позові наполягла за вищевказаними підставами, а представник відповідача на позов заперечила, вказуючи на відсутність вини відповідача у тому, що позивач захворіла, а також на те, що позовні вимоги суду стороною позивача доведено не було. Представник третьої особи просив справу вирішити на розсуд суду. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, дослідивши докази, суд вважає, що існують законні підстави для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, за ст.237-1КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця. Згідно п. 3 ч.1 ст. 268 ЦК України 2003 року позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач працювала у відповідача з 01.10.1991 року по 30.04.2013 року, про що вбачається із трудової книжки позивача. За час роботи позивач отримала хронічне професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легень другої ст., легенева недостатність другого ст. Адміністрацією відповідача 24.02.2014 року було складено відповідний акт розслідування хронічного професійного захворювання, в якому зазначено провину відповідача у відсутності безпечних умов праці, а саме, вказано, що вказане захворювання позивача виникло через наявність у повітрі робочої зони сушильника стержнів, форм та формувальних матеріалів: кремнію діоксиду кристалічного та азоту діоксиду в певних концентраціях. 04.03.2014 року позивач пройшла огляд МСЕК, де їй було первісно встановлено втрату працездатності в розмірі 30 % у звязку із вказаним захворюванням, а також їй була визначена третя група інвалідності. Таким чином, суд дійшов висновку про спричинення позивачу в результаті отримання вказаного захворювання моральної шкоди, яка полягає, зокрема у фізичному болю, духовному стражданні, які випробувала позивач у зв'язку з пошкодженням здоров'я, а також в обмеженні її можливостей вести звичний спосіб життя, і як наслідок, моральна шкода, що заподіяна за провини відповідача у відсутності безпечних умов праці, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я. Крім того, відповідно до п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на відшкодування відповідачем моральної шкоди в звязку з отриманням хронічного професійного захворювання. Визнаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань позивача, перебування останньої тривало та неодноразово на лікуванні у зв'язку із хронічним професійним захворюванням, встановлення втрати працездатності, що свідчить про порушення у зв'язку з цим нормального укладу життя і обґрунтовано при встановленні 30 % втрати працездатності у зв'язку із вказаним вище захворюванням визначає таке відшкодування у розмірі 9000 грн., який, на думку суду, відповідає принципам розумності та справедливості. На підставі викладеного,

Outcome: partial