Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (скорочена назва ПАТ КБ «ПриватБанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами 19.08.2014 року була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 4 987,76 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач зобов'язалася надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, Тарифами складає між ним та банком Кредитний договір. Позивач свій обов'язок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань, а тому станом на 24.07.2017 року виникла заборгованість у розмірі 26 200, 20 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 4 763, 11 гривень, заборгованість по процентах за користування кредитом - 2 460,64 гривень, заборгованість за пенею та комісією - 5 906, 12 гривень, штраф відповідно до п 2.2 Генеральної угоди - 13 070,33 гривень, в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.08.2014 року у розмірі 26 200, 20 гривень. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі із зазначенням, що позов підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Тому, у відповідності до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин. На підставі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що 19.08.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої, банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 4 987,76 гривень строком на 24 місяці, з 19.08.2014 року по 31.08.2016 роки, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку, в обмін на зобов'язання [PERSON] повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом вказані у Заяві, Умовах та правилах строки. Зі змісту Генеральної угоди від 19.08.2014 року вбачається, що позичальник [PERSON] згодний, що дана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, Тарифами складає між ним та банком Кредитний договір. Вказані письмові документи містять усі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому в силу положень ст. 638 ЦК України даний договір вважається укладеним. При укладенні вищевказаного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Згідно з п. 2.1 Генеральної угоди, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач зобов'язався надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 249, 59 гривень для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.08.2016 року. На виконання умов Генеральної угоди банк надав [PERSON] кредит у розмірі 4 987,76 гривень у вигляді встановленої кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць, які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 24 місяців, з кінцевим терміном повернення - 31.08.2016 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором б/н від 19.08.2014 року., [PERSON] користуючись кредитними коштами починаючи з 20.12.2014 року, зобов'язання щодо їх повернення не виконував. Згідно із ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів та беручи до уваги розрахунок заборгованості за договором № б/н від 19.08.2014 року, суд дійшов висновку, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 24.07.2017 року складає 7 223,75 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 4 763,11 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 2 460,64 гривень. Разом з тим, як вбачається з п. 2.2 Генеральної угоди, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у Генеральній угоді, Умовах та правилах, більш ніж на 31 день, по зобов'язанням, строк яких не наступив, сторони погодили, що строком повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 557,74 гривень. Однак, суд звертає увагу на те, що в прохальній частині позовної заяви позивач зазначає про стягнення з відповідача 13 070,33 гривень штрафу відповідно до п 2.2 Генеральної угоди, тоді як у вказаному пункті зазначено про стягнення штрафу у розмірі 557,74 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 557,74 гривень . Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5 906, 12 гривень заборгованості за пенею та комісією, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як вбачається з позовної заяви, позивачем в прохальній її частині заявлено до стягнення 5 906, 12 гривень заборгованості, яка включає в себе як заборгованість по комісії так і заборгованість по пені. В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 4) 5 906, 12 гривень включає в себе заборгованість лише по комісії. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, комісія, в розумінні Умов та правил надання банківських послуг, є винагорода, яка сплачується позичальником на користь банку за надані останнім послуги пов'язані з обслуговуванням клієнта. Таким чином, пеня, як вид забезпечення виконання зобов'язання та комісія, як винагорода за надані послуги, не є тотожними поняттями, оскільки відрізняються за своєю правовою природою. Проте, позивачем у позовній заяві не розмежовано, який саме розмір пені вимагається ним до стягнення та за який саме період він виник, а також не зазначено яка сума комісії нарахована позивачем та за які саме послуги банку. При цьому, в судове засідання представник позивача не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутність, що позбавляє можливості суд з'ясувати зазначені вище обставини в судовому засіданні. Крім того, суд звертає увагу на те, що Генеральною угодою, укладеною між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, не передбачено стягнення з відповідача комісії при порушенні строків погашення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в межах заявлених вимог в розмірі 7 781, 49 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 4 763,11 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 2 460,64 гривень, штраф відповідно до п 2.2 Генеральної угоди - 557,74 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути 475, 20 гривень судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору, пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial