Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зміну прізвища та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 09 березня 2013 р. вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Конотопу реєстраційної служби Конотопського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, про що складено актовий запис № 84. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, сімейні відносини, відсутністю взаєморозуміння і поваги. Сторони не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство. Від цього шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, щомісячно, до досягнення нею повноліття, оскільки домовленості щодо утримання дитини досягнуто не було. В ході розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив суд шлюб між сторонами розірвати, так як подальше збереження шлюбних відносин неможливе; спільне господарство ними не ведеться. Постійні докори зі сторони відповідача призвели до морального виснаження позивача. Представник позивача зазначив, що починаючи з березня 2020 року, після встановлення карантинних обмежень за домовленістю між сторонами їх неповнолітня донька почала проживати з батьками позивача за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою в період карантину та дистаційного навчання мати постійно перебувала з донькою; з цього ж часу донька фактично перебуває на її утриманні. Представник позивача просив суд щомісячно стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їхньої спільної неповнолітньої доньки [PERSON] до досягнення нею повноліття у розмірі 1\\4 частина від усіх видів його заробітку, щомісяця, оскільки питання щодо її утримання між позивачем та відповідачем не узгоджено. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував; однак заперечив проти викладених позивачем обставин та пред`явленого до стягнення розміру аліментів. [PERSON] просив визначити розмір аліментів в розмірі 1\\6 частини заробітку (доходу), оскільки на його утриманні перебуває хворий батько, який потребує постійного догляду. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який 19 березня 2013 року зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Конотопу реєстраційної служби Конотопського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, про що складено актовий запис № 84. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Частиною 2 ст.104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Як визначено у ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явленим одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В ході судового розгляду встановлено, що між сторонами тривалий час існують конфлікти з приводу побутових питань, які виникають через різні погляди на життя, різні інтереси, різне розуміння про права і обов`язки подружжя. Сторони тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство та окремо проживають. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Позивач заперечувє подальше існування сім`ї в зв`язку з відсутністю бажання на її збереження. Відповідач не заперечував проти розрівання шлюбу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше існування сім`ї впливає на права обох сторін, в зв`язку з чим вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, в ході розгляду справи було встановлено, що питання щодо утримання неповнолітньої дитини між позивачем та відповідачем не узгоджено. В силу положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів в силу положень ст.182 СК України (в редакції Закону № 2037-УШ від 17.05.2017 р., яка чинна на час вирішення спору і покращує становище дитини в порівнянні з редакцією даної норми, яка діяла на момент звернення до суду) на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує матеріальне становище платника, що він є особою працездатного віку і може забезпечити належний рівень утримання своєї дитини; що він не має інших аліментних зобов`язань, оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача щодо перебування на його утриманні хворого батька, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження викладених обставин суду надано не було. Суд бере до уваги, що відповідно до вимог чинного законодавства утримувати неповнолітню дитину є обов`язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Також суд приймає до уваги розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця для забезпечення її харчування і придбання предметів першої необхідності. Оскільки суду не надано документів про стан здоров`я сторін та їхньої дитини, суд не досліджує зазначені обставини справи. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини в частці від доходу в розмірі 1\\4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Однак, не підлягають задоволенню вимоги позивача про зміну прізвища з наступних підстав. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» у разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відмітка про розірвання шлюбу за рішенням суду робиться в паспортах або паспортних документах осіб, шлюб між якими розірвано, у разі їх звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану. На підставі ст.16 зазначеного Закону, державна реєстрація зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) проводиться стосовно громадян України відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою фізичної особи. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зміну прізвища, оскільки в даному випадку це не відноситься до повноважень суду. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial