Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

В квітні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду із зазначеним позовом. Вказувало, що 25.09.2008 року між ним та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/141/08-Пі, відповідно до якого відповідач отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 48 000 доларів США, з погашенням кредиту відповідно до графіку та кінцевим терміном погашення заборгованості до 24.09.2018 року. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за вказаним договором, просив стягнути з неї на свою користь заборгованість в розмірі 87084,92 долари США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 25.03.2015 року 2 028 019,96 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача надав письмові заперечення на позовну заяву, проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на порушення позивачем умов договору, законодавства про захист прав споживачів та пропуск ним строку позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 25.09.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/141/08-Пі в межах максимального кредитного ліміту заборгованості в сумі 48 000 доларів США (а.с. 12-15). 07.07.2009 року сторони погодили додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної лінії 385/141/08-Пі від 25.09.2008 року. Відповідач сплатив за договором 1600 доларів США заборгованості за кредитом та 4553,67 доларів США за відсотками нарахованими на прострочену заборгованість. Починаючи з серпня 2010 року відповідач умови договору по сплаті кредиту не виконує. Листом від 30.07.2014 року банк звернувся до [PERSON] з проханням повернути заборгованість по кредитному договору (а.с.22). В матеріалах справи міститься копія конверта, адресованого від ПАТ "Укрсоцбанк" до [PERSON], що повернувся позивачу з відміткою за закінченням терміну зберігання. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Визначення поняття «зобов'язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором в частині дотримання строків повернення кредиту та сплати процентів в звязку із чим, станом на 25.03.2015 року, виникла заборгованість у розмірі 87 084,92 долари США, що складається із заборгованості за кредитом в сумі 46 099,17 доларів США та заборгованості за відсотками - 40 985,75 доларів США. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 4.4 договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених пп. 3.3.7 цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 29.10.2014 року по справі № 6-169цс14, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається про порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором (в редакції від 07.09.2009 року) по сплаті кредитних коштів та відсотків за користування починачи з серпня 2010 року. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 01.04.2015 року, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Разом з цим, представник позивача стверджував, що ним дотримано строк позовної давності, оскільки він діяв в порядку передбаченому в п. 3 додаткової угоди № 1 від 07.07.2009 року, який має пріоритетне значення для сторін. Суд критично оцінює таке твердження представника позивача виходячи з наступного. Згідно пп. 3.3.7 п. 3.3 договору про надання відновлювальної кредитної лінії №385/141/08-Пі від 25.09.2008 року, позичальник зобовязаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному пп. 1.1.1, 2.4, 2.9, 2.11 цього договору та комісії в розмірах та в порядку, передбаченим цим договором Крім того відповідно до пп. 3.3.8 п. 3.3 цього договору позичальник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1, 2.4, 3.3.14 цього договору Згідно аб. 3.2.3.1 пп. 3.2.3 п. 3.2 договору, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту (траншів кредиту), нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій у разі: затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на 30 календарних днів. У відповідності до пп. 3.3.14 п. 3.3 договору позичальник зобовязаний протягом 30 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора, достроково повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти, комісії, а також можливі штрафні санкції (пеню, штраф) у випадках, визначених пп. 2.7.3, 3.2.3, 5.4 цього договору. Аналогічний порядок, що міститься в аб. 3.2.3.1 пп. 3.2.3 п. 3.2, пп. 3.3.14 п. 3.3 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/141/08-Пі від 25.09.2008 року визначений в п. 3 додаткової угоди № 1 до нього від 07.07.2009 року. Пунктом 4 додаткової угоди № від 07.07.2009 року до договору № 385/141/08 Пі сторони визначили, що інші умови договору залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить даній додатковій угоді, при цьому сторони підтверджують за ними свої зобовязання. Таким чином, з аналізу зазначених положень договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/141/08-Пі від 25.09.2008 року та додаткової угоди № 1 до нього вбачається, що договором передбачено два порядки дострокового стягнення банком кредиту, процентів та штрафних санкцій, які не виключають один одного. Правилами ст. 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, у зв'язку із зверненням позивача до суду після спливу трирічного строку позовної давності, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом, а також процентів за період до 01.04.2012 року, оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України), тому в цій частині вимог необхідно відмовити. Разом з цим, згідно правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року по справі № 6-249цс15, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом та якщо кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Таким чином, суд вважає, що позовна вимога про стягнення відсотків за період з 01.04.2012 року по 01.04.2015 року, тобто в межах заявлених позовних вимог та строків позовної давності, підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по кредитному договору № 385/141/08-Пі від 25.09.2008 року в розмірі 13 000,73 доларів США відсотки нараховані на строкову заборгованість, а також 4351,67 долар США (в межах вимог) відсотки нараховані на прострочену заборгованість, що в загальному розмірі становить 17 352,40 долара США та станом на 25.03.2015 року за курсом НБУ (23,29 грн. за 1 долар США) дорівнює 404 137,40 грн. Інші доводи представника відповідача не спростовують наведених обставин в частині задовлених судом вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог, тобто в сумі 728,24 грн. (19,93% від 3 654 грн.).

Outcome: partial