Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому просить визнати майно 24/100 жилого будинку по [ADDRESS] , та складається з: коридору 2-1, кухні 2-2, коридору 2-3, кімнати 2-5 пл. 8,0 кв.м., кімнати 2-6 пл. 19,1 кв.м., санвузлу 2-4, кладової 4-2, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ в спільному майні подружжя, а саме на 12/100 жилого будинку по [ADDRESS] . При цьому посилається на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем за спільні кошти подружжя було придбано вищезазначене нерухоме майно. Таким чином, вказана частина жилого будинку є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя і відповідач відмовляється добровільно переоформити частину спільного майна на позивачі, право власності на яке не зареєстроване належним чином, а тому позивач має право на Ѕ частину цієї частини будинку. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 02.08.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, її представник надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позов та просила його задовольнити, а також не заперечувала щодо вирішення справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов не надав, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.06.1998 року, який розірвано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22.03.2021 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.10.1998 року [PERSON] купив 24/100 жилого будинку [ADDRESS] . В користування та володіння [PERSON] перейшли: коридор 2-1, кухня 2-2, коридор 2-3, кімната 2-5 пл. 8,0 кв.м., кімната 2-6 пл. 19,1 кв.м., санвузел 2-4, кладова 4-2. Право власності на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] у встановленому законом порядку. Згідно висновку про вартість, реєстраційний №20210729/3-М, складеного ФОП [PERSON] , оціночна вартість об`єкта оцінки 12/100 ід. частин житлового будинку (житловий будинок, загальна площа 235,0 кв.м., житлова площа 116,4 кв.м.) з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 29.07.2021 року, складала 110580,00 грн. Норми статей 60, 61, 63, 70 СК України, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки на час придбання вищезазначеної частини будинку 13.10.1998 року був чинним Кодекс про шлюб та сім`ю України. У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995р. №20 роз`яснено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною частковою власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України). Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст. 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Враховуючи, що 24/100 частини жилого будинку по [ADDRESS] нажиті подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, а тому вони є спільною сумісною власністю подружжя. Між сторонами відсутня згода щодо присудження вищевказаної частини будинку одній із сторін з присудженням іншій стороні грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно. За таких обставин, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на Ѕ частину з 24/100 частин спірного жилого будинку, залишивши майно у спільній частковій власності сторін, оскільки позивачем не доведено вірності розрахунку Ѕ частки, яка б складала 12/100 частин, що є підставою для часткового задоволення позову.

Outcome: partial