Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] . Внаслідок недобросовісного ставлення та ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, відповідач створила незадовільні умови, які шкодять інтересам дитини, належним вихованням малолітнього не займається, не відвідує лікарів, не виконує свої батьківські обов`язки. Крім того, [PERSON] з 2010 р. страждає на психічні розлади та протягом двох років відмовляється приймати лікування та відвідувати лікаря. Наразі, відповідач не в змозі виконувати своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , у зв`язку з чим при спільному проживанні для дитини існує загроза для його життя та здоров`я. З огляду на зазначене, просила суд, позовні вимоги задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала із наведених підстав. Відповідач на початкових стадіях у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пославшись на належне виконання нею батьківських обов`язків на важкий матеріальний стан. У подальші судові засідання не з`явилась з не відомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, заяв про розгляд справи за своєї відсутності не подавала. Заслухавши сторони, вислухавши показання свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові та відео матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог із наступних підстав. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження останнього, виданого 26.07.2016 р. Новокаховським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №316. Відомості про батька дитини ( [PERSON] ) зазначено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. 02.10.2020 р. з КНП «ЦПМСД м. Нова Каховка» на адресу служби у справах дітей Новокаховської міської ради надійшло повідомлення про те, що за адресою: [ADDRESS] , мешкає сім`я [PERSON] - мати, її дитина [PERSON] , 2016 р.н. та бабуся. Зі слів сусідів, дитина є недоглянута, з бабусею ходить по смітниках. Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 08.10.2020 р., складеного головними спеціалістами служби у справах дітей та відеофайлів до нього, які безпосередньо досліджені судом, на підставі повідомлення лікарні, за адресою проживання відповідача разом з малолітнім [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , встановлено, що умови проживання потребують покращення, житло потребує ремонту, в квартирі речі звалені купою, підлога засмічена, стіни обшарпані, меблі засмальцьовані. У малолітнього є місце для сну, відпочинку, у наявності сезонний одяг та продукти харчування. Мати дитини поводилась дивно. Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 17.11.2020 р., складеного головними спеціалістами служби у справах дітей, на підставі повідомлення лікарні, за адресою проживання відповідача разом з малолітнім [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , встановлено, що умови проживання є незадоволеними, в квартирі затхле повітря, обдерті стіни, меблі засмальцьовані, всюди сміття, павутиння, купи речей. У малолітнього є місце для сну, відпочинку, у наявності сезонний одяг та продукти харчування. Догляд за дитиною здійснює бабуся, мати потребує психіатричної допомоги. Лікарем-педіатром у дитини виявлено висипання. Мати дитини та бабуся відмовились госпіталізувати дитину, доступу до дитини не надавали. Рекомендовано звернутися до лікаря. Факти неналежн6и х умов проживання та виховання відповідачем малолітнього [PERSON] підтвердили також свідки [PERSON] та [PERSON] , допитані у судовому засіданні за клопотанням представника позивача. За повідомленням головного лікаря КНП «ЦМЛ м. Нова Каховка» Новокаховської міської ради від 27.10.2020 р. [PERSON] , 1988 р.н. перебуває на обліку у лікаря-психіатра психоневрологічного відділення Лікарні з 2010 р. у зв`язку з тяжким психічним розладом. Підтримуюче лікування протягом більше двох років приймати відмовляється, відвідувати лікаря також відмовляється. За повідомленням головного лікаря КНП «ЦМЛ м. Нова Каховка» Новокаховської міської ради від 13.11.2020 р. №01-15\\1635, [PERSON] , 1988 р.н., страждає на тяжкі психічні розлади та за станом психічного здоров`я не в змозі виконувати батьківські обов`язки по догляду та вихованню малолітнього сина [PERSON] , 2016 р.н., та існує загроза життю та здоров`ю малолітнього [PERSON] при спільному проживанні з матір`ю [PERSON] . Відповідно до інформації, наданої Міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новокаховської міської ради від 12.10.2020 р. №02-14\\722 в результаті складення акту оцінки потреб сім`ї було встановлено, що [PERSON] самостійно виховує малолітнього [PERSON] , який ніколи не відвідував дитячого дошкільного закладу. В оселі, де жінка проживає з дитиною та бабусею сина, брудно, речі хаотично розкидані по підлозі, стоїть стійкий сморід зіпсованої їжі. Мати не може у повному обсязі задовольнити потреби дитини та складні життєві обставини в родині підтвердились. Службою у справах дітей Виконавчого комітету Новокаховської міської ради розглянуто питання доцільності відібрання малолітньої дитини [PERSON] , 2016 р.н. без позбавлення батьківських прав у гр. [PERSON] , за результатами чого складено та подано суду письмовий висновок від 16.02.2021 р. №33/570, в якому комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новокаховської міської ради вважає за доцільне відібрати малолітнього [PERSON] , 2016 р.н. у матері [PERSON] , 1988 р.н. без позбавлення її батьківських прав, що буде відповідати інтересам дитини. Слід зазначити, що заочним рішенням Новокаховського міського суду від 21.12.2012 р. у [PERSON] відібрано іншу малолітню дитину - [PERSON] [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України до таких підстав віднесено, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). У постанові від 01.04.2020 по справі № 473/1555/19 (провадження № 61-22786св19) КЦС ВС висловив наступну правову позицію: якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). У виниклих правовідносинах випадком, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що залишення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у матері - відповідача по справі [PERSON] буде суперечити інтересам дитини, оскільки відповідач, перебуваючи на обліку у лікаря-психіатра з 2010 року у зв`язку з тяжким психічним розладом, протягом тривалого періоду часу відмовляється отримувати підтримуюче лікування, дитина живе в умовах, які не є в достатній мірі належними для її розвитку і виховання, що у сукупності вказує на наявність ризиків для життя, здоров`я або морального виховання малолітнього [PERSON] . У зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою відповідача може постановити рішення про повернення їм дитини, що відповідає приписам ч.3 ст. 170 СК України, при цьому суд керується інтересами дитини. Згідно роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. З огляду на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. На підставі ч. 1 ст. 170 СК України, враховуючи те, що судом встановлена неможливість передачі малолітнього [PERSON] його бабці у зв`язку з тим, що всі встановлені вище ризики для безпечності умов життя, здоров`я та морального виховання дитини були допущені, в тому числі, у присутності останньої, а відомості про батька дитини відсутні, суд вважає, що [PERSON] повинен бути переданий на опікування органу опіки та піклування для його подальшого влаштування. Крім того, відповідно до положень ст. ст. 180, 181 ч. 3, 183 ч. 1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, що визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Визначаючи розмір аліментів, які мають стягуватися з відповідача на користь її дитини, суд виходить з наступного. При визначенні розміру аліментів, які мають стягуватися з матері, у якої відібрано дитину без позбавлення батьківських прав, та виду їх стягнення, в даному випадку, суд виходить із того, що остання не працює, має психічні розлади, інших доказів, які б підтверджували обставини визначені в ст. 182 СК України та які мають враховуватися при визначенні розміру аліментів суду надано не було. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь [PERSON] , 2016 р.н. аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 07.12.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, які у відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України присуджуються від дня пред`явлення позову. При цьому, передаючи [PERSON] , 2016 р.н. на опікування органу опіки та піклування виконавчого комітету Новокаховської міської ради, суд також зобов`язує вказаний орган відкрити особистий рахунок на цю дитину у відділенні Державного ощадного банку України у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду, виходячи з приписів ч.3 ст. 166 СК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,8 грн.

Outcome: partial