Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач Сватівська райдержадміністраціязвернулася до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, стягнення аліментів на утримання дитини та виселення особи.Позов мотивований тим, що 28.08.2015 р. та 20.05.2016 р. до служби у справах дітей Сватівської райдержадміністрації надійшли заяви [PERSON], бабусі малолітнього [PERSON], [INFO] р., яка повідомила, що її донька [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, часто залишає дитину без нагляду, вживає алкогольні напої, веде аморальний спосіб життя. Питання про неналежне виконання [PERSON] батьківських обов'язків було внесено до порядку денного районної комісії з питань захисту прав дитини, за підсумками розгляду якого 10.06.2016 р. члени комісії вирішили попередити матір про неприпустимість неналежного виконання батьківських обов'язків, поставити малолітнього [PERSON] на облік служби у справах дітей, як такого, що перебуває у складних життєвих обставинах, а Сватівському районному Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді взяти родину [PERSON] під соціальних супровід. 07.07.2016 р. комісія у складі спеціалістів служби у справах дітей відвідала родину [PERSON], про що було складено акт обстеження житлово-побутових умов та встановила, що [PERSON] продовжує ухилятись від виконання батьківських обов'язків. За підсумками профілактичної бесіди було виписане попередження та рішення служби у справах дітей № 41 від 07.07.2016 р., яким було рекомендовано [PERSON] пролікуватися від алкогольної залежності. 10.08.2016 р. та 05.09.2016 р. до служби у справах дітей надійшли листи від директора Сватівського районного Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з приводу відсутності [PERSON] вдома з 29.07.2016 р. по 03.08.2016 р. та 05.09.2016 р., зловживання алкогольними напоями. 06.09.2016 р. на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини вдруге розглянуте питання про неналежне виконання відповідачем [PERSON] батьківських обов'язків та ініційовано притягнення її до адміністративної відповідальності. 18.10.2016 р. постановою Сватівського районного суду Луганської області [PERSON] було визнано винною за ч. 1 ст. 184 КУпАП та було накладено стягнення у вигляді попередження, 18.11.2016 р. за ч. 2 ст. 184 КУпАП на неї було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34 грн. на користь держави. 15.11.2016р. на засідання районної комісії з питань захисту прав дитини втретє було винесено питання про неналежне виконання батьківських обов'язків [PERSON], за рішенням комісії ініційоване притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, 13.12.2016 р. постановою Сватівського районного суду її було визнано винною за ч. 2 ст. 184 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі 51 грн. 13.01.2017 р. соціальний супровід родини [PERSON] було припинено у зв'язку з невиконанням клієнтом умов договору про здійснення соціального супроводу родини. 20.01.2016 р. на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини, було винесено питання про можливість та доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, за підсумками якого, зважаючи на винну поведінку матері, її небажання спілкуватися з дитиною, надавати дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, враховуючи, що спосіб життя матері у жодному разі не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі, було прийняте рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Малолітній [PERSON], [INFO], на теперішній час постійно проживає з бабусею [PERSON] Службою у справах дітей було складено висновок про те, що [PERSON] може бути опікуном над малолітнім [PERSON], з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника та враховуючи бажання дитини. [PERSON], яка проживає разом з потенційним опікуном та дитиною, веде спосіб життя, що може негативно вплинути на здоров'я дитини, її фізичний, психічний та моральний стан. Вона не має постійного місця роботи та постійного доходу. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON], [INFO], встановити опіку над малолітнім [PERSON] та призначити його опікуном бабусю [PERSON], стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, постановити рішення про виселення [PERSON] з житлового приміщення за адресою:[ADDRESS] Представники позивачаСватівської райдержадміністрації [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові обставинам, підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом отримання судової повістки рекомендованим поштовим відправленням від 06.04.2017 р., 08.04.2017 р., 12.04.2017 р., клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. (а.с. 86, 89, 90). За таких обставин суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що узгоджується з положеннями ст.224 ЦПК України, позивач та третя особа в судовому засіданні не заперечують проти такого порядку вирішення справи. Третя особа [PERSON].у судовому засіданні просила суд задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі та призначити її опікуном над малолітнім [PERSON] Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників позивача, третю особу, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовну заяву з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтями 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Статтею 150 СК України встановлено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку засобом захисту прав дитини, і з іншого, заходом впливу на батьків, які не виконують свої батьківські обов'язки щодо дитини, а тому є крайнім заходом впливу на цих осіб. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.12.2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції у Луганській області (а. с. 11). Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00016490486 від 30.03.2016 р., відомості про батька [PERSON], [INFO], записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 70). Згідно копії витягу з протоколу №7 засідання районної комісії з питань захисту прав дитини від 10.06.2016 року, [PERSON], [INFO], поставлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с.17-18). Відповідно до копії витягу з протоколу № 9 засідання районної комісії з питань захисту прав дитини від 06.09.2016 року вирішено клопотати перед Сватівським ВП ГУНП в Луганській області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків та рекомендовано лікування від алкогольної залежності (а.с. 29-30). Згідно інформації Сватівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді № 227 від 30.06.2016 р., наказом директора Сватівського РЦСССДМ № 124 від 13.06.2016 р. родину [PERSON] взято під соціальний супровід з метою підвищення виховного потенціалу матері та недопущення вилучення дитини із сім'ї (а.с.19). Згідно копії постанов Сватівського районного суду від 18.10.2016 р., 18.11.2016 р., 13.12.2016 р., 02.02.2017 р., [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків (а.с.31, 33, 37, 45). Відповідно копій рішень служби у справах дітей Сватівської райдержадміністрації № 27 від 24.05.2016 р., № 41 від 07.07.2016 р., № 50 від 16.08.2016 р. було вирішено попередити [PERSON] про неприпустимість неналежного виконання батьківських обов'язків з виховання та утримання малолітнього сина, залишення його тривалий час без свого піклування, зловживання алкогольними напоями та відповідальність, передбачену ст. 184 КУпАП, ст. 164 Сімейного кодексу України, рекомендувати їй пройти курс лікування від алкогольної залежності (а.с. 16, 22, 27). Як вбачається з інформації Сватівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, з [PERSON] неодноразово проводилися консультування стосовно належного виконання матір'ю своїх обов'язків, профілактика вживання алкогольних напоїв, налагодження взаємовідносин в родині та працевлаштування матері (а.с. 24, 28, 32, 38). Згідно повідомлення Сватівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді № 39 від 16.01.2017 р., наказом директора Сватівського РЦСССДМ № 24 від 13.01.2017 р. припинено соціальний супровід родини з негативним результатом у зв'язку з невиконанням клієнтом умов договору про здійснення соціального супроводу родини (а.с. 41-42). Згідно копії висновку служби у справах дітей Сватівської РДА від 17.02.2017 року, був зроблений висновок про можливість та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 51). Як вбачається з копії характеристики з місця проживання та копій характеристик з місця роботи, [PERSON] характеризується негативно (а.с. 46-50). Згідно Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, а також що дитині мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства, визнано, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей та їх матері, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В судовому засіданні встановлю, що відповідач [PERSON] на протязі тривалого часу ухилялася від виконання своїх батьківських обов'язків. Ці обставини підтверджені матеріалами справи, поясненнями представника позивача та третьої особи. Також судом встановлено, що відповідач не бажає спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідного для її нормального самоусвідомлення, надавати дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, зловживає алкогольними напоями, спосіб життя матері у жодному разі не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі. Вищевикладені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов'язків з виховання дитини, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно висновку служби у справах дітей Сватівської райдержадміністрації, [PERSON], [INFO], можливо та доцільно призначити опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO] (а.с. 72). Суд, вважає за доцільне задовольнити вимоги позивача і в частині призначення [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON], [INFO], так як у судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] позбавлений батьківського піклування, у зв'язку з чим має потребу на становлення над ним опіки, [PERSON] є повнолітньою дієздатною особою, бабусею [PERSON], має власний будинок, позитивно характеризується, за станом здоров'я може бути опікуном. (а.с. 57-72). Також, згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено у ч. 1-2 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки у суду відсутні відомості про дохід відповідача [PERSON], суд вважає за необхідне вирішити питання про стягнення з неї на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] аліментів саме у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Що стосується позовних вимог відносно виселення відповідача [PERSON] з житлового приміщення, суд виходить з наступного. Статтею 167 СК України визначено, що суд може постановити рішення про виселення того з батьків, хто позбавлений батьківських прав, з житлового приміщення, у якому він проживає з дитиною, якщо буде встановлено, що він має інше житло, у яке може поселитися, або постановити рішення про примусовий поділ житла чи його примусовий обмін. Докази на підтвердження наявності у відповідача [PERSON] іншого житла, у яке вона може поселитися, наявності у [PERSON] рухомого та нерухомого майна, учасниками судового розгляду не надані і не зазначені. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України, ч.3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» суд виходить із заявлених позовних вимог, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. (шістсот сорок) грн. 00 коп. за позовні вимоги майнового характеру та судовий збір в розмірі 1280 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп. за позовні вимоги немайнового характеру. На підставі ст. 150-151, 164-165, 167, 169, 181-184 СК України, ст. 60 ЦК України, п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: partial