Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду\~ з позовом до відповідача [PERSON] , який в подальшому уточнила та просить : визнати житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 7,02 га, розташовану на території Світлодолинської сільської ради Саратського району Одеської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого на підставі розпорядження Саратської РДА від 20.04.2005 року № 148/ А-05, спільною сумісною власністю подружжя; визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКП [NUMBER] , право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя; визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКП [NUMBER] , право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , як таке, шо набуто у порядку поділу майна подружжя; визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКП [NUMBER] , право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 7,02 га, розташованої на території Світлодолинської сільської ради Саратського району Одеської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого на підставі розпорядження Саратської РДА від 20.04.2005 року № 148/ А-05, як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя; визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКП [NUMBER] , право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 7,02 га., розташованої на території Світлодолинської сільської ради Саратського району Одеської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого на підставі розпорядження Саратської РДА від 20.04.2005 року № 148/А-05, як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя; стягнути з відповідача на користь позивачки документально підтверджені судові витрати; стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що 09 жовтня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб в Новоселівській сільській раді Саратського району Одеської області , актовий запис №16. Після укладення шлюбу вони стали проживати разом в будинку його батьків, кожен з них працював, вони мали спільний бюджет, спільні покупки та витрати, свого житла не мали. На зібрані з весілля кошти та за матеріальної допомоги батьків 05 грудня 1989 року вони придбали будинок [ADDRESS] , де стали проживати сім`єю, вести спільне господарство. В шлюбі народилося двоє синів. На цей час діти повнолітні. Так як в сім`ї були дружні відносини, суперечок не виникало, то все майно було вирішено оформляти на чоловіка, відповідача в справі. За час трудової діяльності [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 7,02 га., розташовану на території Світлодолинської сільської ради Саратського району Одеської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . Також під час шлюбу ними було придбано два легкових автомобілі: ВАЗ 210700-20, (2009), зеленого кольору, державний номерний знак [NUMBER] ; VOLKSWAGEN CADDY, (2004), синього кольору, державний номерний знак [NUMBER] . 24 вересня 2018 року рішенням Саратського районного суду Одеської області шлюб між ними було розірвано. В порядку досудового врегулювання спору між сторонами були поділені предмети домашнього вжитку, побутова техніка та автомобілі. З приводу поділу житлового будинку та земельної ділянки не прийшли згоди. Відповідно до закону частки майна чоловіка та дружини є рівними. Тому, враховуючи вищевикладене просить суд розподілити майно, виділивши кожному зі сторін по 1/2 частці спільного майна. Ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Саратського районного суду Одеської області відзив на позов, зустрічний позов або заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копію ухвали надіслано сторонам. Позивачка в судове засідання не з`явилась, на розгляд суду від представника позивачки адвоката Манової І.М. надійшла заява з проханням розглянути справу у їх відсутність, на уточнених позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не з`явився. На адресу суду від представника відповідача адвоката Шум О.О. надійшла заява, в якій він зазначив, що відповідач позов визнає частково, а саме в частині визнання спільним майном подружжя та поділу в рівних частках житлового будинку [ADDRESS] , в іншій частині позовних вимог просив відмовити. Крім того, просив розглянути справу без їх участі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.\~ Відповідно до положень ст. ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом\~ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи. Відповідно до вимог\~ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин. Судом встановлено, що 09 жовтня 1988 року Новоселівською сільською радою Саратського району Одеської області за актовим записом №16 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 09 жовтня 1988 року Новоселівською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с.11). Під час шлюбу сторонами було придбано, на підставі договору купівлі-продажу від 05 грудня 1989 року, посвідченого секретарем Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за №40 житловий будинок, загальною площею 70 кв.м., що знаходиться в селі Новоселівка Саратського району Одеської області (а.с.26). 15 серпня 2005 року на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 20 квітня 2005 року №148/А-05 [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 7.02 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Світлодолинської сільської ради Саратського району Одеської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.38). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності №133876517 від 06 серпня 2018 року, за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 05 грудня 1989 року, посвідченого секретарем Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за №40, зареєстровано право власності на житлвий будинок [ADDRESS] (а.с.24). Рішенням Саратського районного суду №513/371/18 (2/513/462/18) від 24 вересня 2018 року, шлюб зареєстрований 09 жовтня 1988 року Новоселівською сільською радою Саратського району Одеської області за актовим записом №16 між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12). Рішення суду набрало законної сили 25 жовтня 2018 року. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 Сімейного кодексу України\~та\~статтею 372 Цивільного кодексу України. Статтею 60 Сімейного кодексу України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2\~ст. 60 СК України\~встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору, інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю, інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст.\~61\~та ч. 4 ст.\~65 Сімейного кодексу України). Частиною 1\~ст.61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст. 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до вимог ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ч. 2\~ст. 372 Цивільного кодексу України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У відповідності з ч. 3\~ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно роз`яснень, що містяться в п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Пунктом 24 цієї\~Постанови\~роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Правовою позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові від 01 липня 2015 року в справі №6-612цс15, передбачено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Аналогічна правова позиція міститься в постанові від 16 грудня 2015 року в справі №6-2641цс15, в постанові від 05 квітня 2017 року в справі №6-399цс17. Тож, суд вважає обґрунтованими посилання позивачки [PERSON] про те, що житлвий будинок [ADDRESS] є спільним майном подружжя, оскільки вказане майно придбано в період шлюбу за спільні кошти, що і не заперечується відповідачем [PERSON] .. На підставі ч. 1\~ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З врахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що вказаний житловий будинок [ADDRESS] було придбано сторонами під час перебування у шлюбі, що є спільним майном подружжя та належить сторонам в рівних частках, позовні вимоги позивачки [PERSON] про визнання його спільним майном подружжя та поділу в рівних частках підлягають задоволенню. Щодо вимог\~позивачки [PERSON] \~про визнання\~спільним майном\~подружжя та\~поділу в\~рівних частках\~земельної ділянки\~площею 7.02\~га,розташованої на території Світлодолинської сільської ради Саратського району Одеської області, яка належить відповідачу [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , суд прийшов до наступного. Відповідно до п. 5 ч. 1\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Як роз`яснено в абз. 1 п. 182\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", зі змінами та доповненнями, відповідно до положень статей\~81,\~116 ЗК України\~окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Як встановлено, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , земельна ділянка площею 7.02 га, розташована на території Світлодолинської сільської ради Саратського району Одеської області надана [PERSON] на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 20 квітня 2005 року №148/А-05 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.38), тобто є приватизованою. Враховуючи наведене, відсутні підстави для визнання спільним майном подружжя та поділу в рівних частках земельної ділянки площею 7.02 га, розташованої на території Світлодолинської сільської ради Саратського району Одеської області, яка належить відповідачу [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , тому позов в цій частині не підлягає до задоволення через його безпідставність. Також, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь документально підтверджені витрати на надання правничої допомоги. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 ЦПК України та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3статті 134\~ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно з ч.8ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 р. у справі №826/1216/16. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу представником позивача надано : попередній розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу в сумі 5950 гривень; довіреність від 19 червня 2018 року; довідку №1 від 03 грудня 2018 року про отримання гонорару в розмірі 5950 гривень. Враховуючи, що представник позивача не надала суду документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо) та докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат повязаних із наданням правничої допомоги. Крім того, згідно п. 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп. Згідно посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] є інвалідом ІІ групи довічно (а.с.60). Тож, позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору. У відповідності до\~ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з другої сторони пропорційно до задоволеною чи відхиленої частини вимог. Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом 03 грудня 2018 року. Згідно п.п.1 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» передбачено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року в розмірі 1762 гривні 00 копійок. Враховуючи вище викладене мінімальний розмір судового збору по даній категорії справ складає 704 гривні 80 копійок, максимальний розмір судового збору по даній категорії справ складає 8810 гривень 00 копійок. Пунктом 2\~ч.\~1\~ст.\~176\~ЦПК України\~визначено,\~що ціна\~позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Враховуючи наведене, ціна зазначеного позову дорівнює 350879 гривень 00 копійок (вартість спірного майна). Розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання до суду даного позову дорівнює 3508 гривень 79 копійки. Тож, враховуючи, що позивачку звільнено від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3508 гривень 79 копійки. На підставі викладеного,

Outcome: partial