Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України, діючи через представника [PERSON] звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 13.07.2017 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «Daewoo Nexia», д.я.з. [NUMBER] , під управлінням [PERSON] (надалі - Відповідач) та автомобіля «Toyota Anns», д.н.з. [NUMBER] , що належить водію [PERSON] . В результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Toyota Auris», д.н.з. [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Деснянського районного суду міста Києва від 23.08.2017 року по справі № 754/9387/17 особою, винною в настанні вищевказаної ДТП, визнано [PERSON] та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАН. Відповідно до інформації МТСБУ на момент настання ДТП [PERSON] не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ сплатило на користь потерпілої особи - [PERSON] , страхове відшкодування в сумі 8332 грн. 70 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 13.09.2017 року та Звіту №79/07/17 від 28.07.2017 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 542006 від 19.01.2018 року. З метою встановлення розміру заподіяння шкоди, МТСБУ залучило суб`єкта оціночної діяльності, вартість послуг якого складає 700 грн. 00 коп. Виплата МТСБУ була здійснена на підставі Рахунку-фактури № 12/08/17 від 16.08.2017 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 1259305 від 06.09.2017 року. Таким чином, загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає: 9 032 грн. 70 коп. У зв`язку з тим, що [PERSON] на момент настання ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у Позивача виникло право вимоги до Відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу): З метою досудового врегулювання спору, МТСБУ звернулося до винуватця з вимогою від 31.07.2018 року, яка повернулася, у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Посилаючись на викладені обставини справи, представник позивача просить суд: 1.Стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму завданої майнової шкоди в розмірі 9 032 грн. 70 коп. 2.Стягнути з [PERSON] на. користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на оплату судового збору. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року вищевказану позовну заяву прийнято до провадження. Розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.40-41). Представником позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Вимоги позову підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, не заперечує проти винесення заочного рішення. В судовому засіданні, яке відбулось 18 червня 2019 року Відповідач - [PERSON] вимогу позову не визнав,заявив клопотання про оголошення перерви для отримання ним правової допомоги. В судовому засіданні 18 червня 2019 року оголошено перерву до 12 серпня 2019 року до 12 год. 30 хв. 05 серпня 2019 року через канцелярію Деснянського районного суду м. Києва Відповідач - [PERSON] подав додаткові пояснення, в яких звертає увагу суду на те, що з моменту дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 13 липня 2017 року до винесення рішення у справі № 754/16926/18 від 23 серпня 2017 року до [PERSON] не висувалося жодних претензій та/або вимог про відшкодування матеріальної або моральної шкоди завданої внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Після винесення Постанови у справі № 754/16926 18 до Відповідача також тривалий час не зверталися з вимогами відшкодувати заподіяні збитки Одразу після ДТП, ним було відремонтовано пошкоджену кузовну деталь його транспортного засобу - Daewoo Nexia, державний № [NUMBER] шляхом просто змиття розчинником невеликої смужки фарби транспортного засобу іншого учасника ДТП, оскільки пошкодження обох транспортних засобів в результаті ДТП були незначними. Зазначає, що не дивлячись на це у серпні 2018 року, ним була отримана вимога Моторного (транспортного) страхового бюро про відшкодування завданої майнової шкоди, в якому останнє зазначало, що МТСБУ визначило розмір заподіяної шкоди та здійснило регламентну виплату потерпілому у розмірі 8 332 грн. 70 коп., а також у зв`язку з залученням суб`єкта оціночної діяльності для визначення розміру завданої шкоди, загальний розмір витрат МТСБУ складає 9 032 грн. 70 копійок. Вказує, що зокрема, зі складеного звіту та додатків вбачається, що на транспортному засобі потерпілого було замінено бампер та проведено інші ремонтні роботи з його відновлення, які ніяким чином не пов`язані з ДТП, учасником якого він був. Під час оформлення ДТП співробітниками Національної поліції України, потерпіла неодноразово зазначала, що на бампері транспортного засобу Toyota Auris, державний № [NUMBER] було декілька пошкоджень, які були спричинені йому задовго до зазначеної ДТП. Натомість, ним було спричинено лише невелику подряпину лакофарбового покриття транспортного засобу потерпілого. Тож, після отримання вимоги від МТСБУ, він не погодився з висунутими вимогами та пояснив, що внаслідок ДТП, бампер не мав бути замінений, а лише мав би бути частково підкрашеним, що значно знизило б вартість відновлювальних робіт. Не дивлячись на це, Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування завданої майнової шкоди. Вважає, що для усунення наслідків дорожньо-транспортної пригоди достатньо було би здійснення фарбуванні та полірування пошкоджених частин транспортного засобу. Відповідача не було повідомлено про проведення експертизи та оцінки майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. Його фактично було позбавлено можливості оскаржити звіти про оцінку, а також за потреби замовити іншу незалежну оцінку розміру завданої шкоди. Вказав, що враховуючи вищевикладене, беручи до уваги фактичні обставини справи та дорожньо-транспортної пригоди за його участі, вважає вимоги Позивача необґрунтованими, незаконними та такими що не підлягають задоволенню. До судового засідання, яке відбулось 12 серпня 2019 року Відповідач - [PERSON] не з`явився. Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України Відповідачем подано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п.11 ч.1 ст.2, п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У відповідності зі ст. 223 ч. 3 п. 1 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що Відповідач будучи повідомлений належним чином про день та час судового засідання, не з`явився в судове засідання, враховуючи тривалість розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності Відповідача. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що 13 липня 2017 року о 16 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Закревського, 81/1 водій [PERSON] керуючи автомобілем марки Daewoo Nexia, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Toyota Auris, д.н.з. [NUMBER] , який зупинився позаду, під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року визнано [PERSON] винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340,00 грн. (а.с.7-8). Постанова суду від 23 серпня 2017 року не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Деснянського районного суду м. Києва від 23 серпня 207 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили. Отже, з огляду на викладене вина відповідача [PERSON] у скоєній дорожньо транспортній пригоді є доведеною. Згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4681102, цивільно-правова відповідальності власника наземного транспортного засобу «Toyota Auris», державний номерний знак [NUMBER] страхувальник [PERSON] , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» Строк дії з 31.07.2016 року до 30.07.2017 року. 14 липня 2017 року водій транспортного засобу «Toyota Auris», д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] , звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.9). У відповідності до Звіту №79/07/17 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) від 31.07.2017 року, суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 7819 від 09.04.2011 року) встановлено, що величина вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників КЗТ та допусків в межах яких відбулась оцінка, складає: 9877,99 грн. з урахуванням ПДВ №20 % на замінні складові та матеріали; 8364,65 грн. без врахування ПДВ 20% на замінні складові та матеріали (а.с.16-26). 13 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою, відповідно до вимог ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про здійснення відшкодування шкоди заподіяної внаслідок в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталося 13.07.2017 року в/на вул. Закревського, 81/1 за участю транспортного засобу Toyota Auris, з номерним знаком [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу Daewoo Nexia, з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Належне відшкодування просила здійснити шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок [PERSON] . Повідомила, що транспортний засіб марки «Daewoo Nexia», з номерним знаком [NUMBER] за добровільним договором страхування майна КАСКО не застрахований (а.с.32). Згідно Централізованої бази даних МТСБУ встановлено, що на дату скоєння вищевказаної ДТП відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу (а.с.14). Згідно Довідки №1 від 16.01.2018 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, [PERSON] , водій та власник ТЗ «Toyota Auris», з номерним знаком [NUMBER] , має право на відшкодування шкоди, внаслідок ДТП, яка сталась 13.07.2017 року по вул. Закревського, 81/1 в м. Києві, винуватець [PERSON] - власник ТЗ «Daewoo Nexia», з номерним знаком [NUMBER] , сума до сплати 8332,70 грн. (а.с.28). У відповідності до Наказу №608 від 19.01.2017 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] », відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приймаючи до уваги довідку №1 від 16.01.2018 року про розмір відшкодування шкоди та документи надані по справі МТСБУ, номер справи 43492, наказано Фінансовому управлінню сплатити на рахунок отримувача - [PERSON] 8332,70 грн. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с.27). В зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розглянувши заяву власника пошкодженого автомобіля та зібрані аварійним комісаром документи по ДТП, у відповідності до платіжного доручення №542006 від 19.01.2018 року, позивач МТСБУ сплатив [PERSON] страхове відшкодування, згідно наказу №608 від 19.01.2018 року в розмірі 8332,70 грн. (а.с.29). Відповідно до п. 41.4 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат. Крім того, МТСБУ було сплачено ФОП « [PERSON] » за послуги аварійного комісару у розмірі 250 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1259305 від 06.09.2017 року (а.с.32). 31 липня 2018 року МТСБУ направив на адресу відповідача [PERSON] Вивогу про відшкодування завданої майнової шкоди (а.с.33-34). Однак відповідачем не було сплачено страхового відшкодування в добровільному порядку. Оскільки МТСБУ виконало покладений на нього законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то МТСБУ має право зворотної вимоги /регресу/ до відповідача, винуватця дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13.07.2017 року. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників здійснюється обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. МТСБУ відповідно до вимог п. 40.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є гарантом відшкодування шкоди. Пунктом 40.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Згідно ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п.п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. З приписів частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. На підставі ч. 1ст. 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» після сплати страхового відшкодування до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, винної у вчиненні ДТП, що стало причиною заподіяння збитків, тобто до відповідача. Згідно пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. У п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Відомостей про те, що були підстави для звільнення Відповідача від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України матеріали справи не містить. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, враховуючи, що ДТП була скоєна з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого на момент скоєння пригоди не була застрахована, МТСБУ здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому, а також оплачено послуги суб`єкта оціночної діяльності для визначення розміру збитків, а відтак до позивача перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат. Відповідно до п.3 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з вимогами п.1), п. 3).ч.1 ст.129 Конституції України одними з основних засад судочинства є:1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів) акти, довідки, виписки або витяги з них, належним чином засвідченні їх копії (в тому числі їх електронні копії), що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. За ч.6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Характеризуючи письмові докази як документи, їх властиві такі ознаки: як письмова форма, призначення та характер відомостей, що містяться в них. Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій корпії, оскільки оригінал документа є єдиним примірником, то судом оригінали документів вимагаються лише для ознайомлення та огляду в судовому засіданні, при цьому в справі залишаються належним чином завірені копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних) копіях, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достовірність означає відповідність інформації, отримуваної із доказу, яка підтверджується шляхом зіставлення отриманої інформації з інших доказів, через порівняння, проведення відповідної експертизи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Достатність доказів являється більш ніж не кількісним, а якісним показником, оскільки значення має та сукупність доказів, яка надає можливість суду шляхом всебічного дослідження правильно вирішити справу. Достатність доказів встановлюється і оцінюється судом на основі матеріалів справи шляхом особистого внутрішнього переконання, що є результатом логіко-процесуальної діяльності судді. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація цього обов`язку відбувається шляхом переконання суду у достовірності наведених фактів. Обов`язок доказування покладається на сторони, у зв`язку з чим відбувається реалізація принципу змагальності сторін та свободи в надані ними своїх доказів суду і у доведенні перед судом їх переконливості. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадках, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як встановлено в судовому засіданні належними допустимими та достовірними доказами в їх сукупності потерпіла [PERSON] у встановлений термін звернулась до МТСБУ із заявою про виплату їй страхового відшкодування, оскільки інший автомобіль - учасника ДТП не був забезпечений полісом обов`язкового страхування. МТСБУ за встановлено законодавством процедурою залучило страхового комісара для визначення розміру збитків, спричинених ДТП. За послуги аварійного комісарам МТСБУ сплатило 700 грн. Після проведення страхових виплат потерпілому МТСБУ намагалось в досудовому порядку вирішити питання відшкодування збитків, але позитивного результату це не дало. Крім того, суд приходить до висновку, що між неправомірними діями відповідача [PERSON] та наслідками у вигляді виплати позивачем страхового відшкодування є прямий причинно-наслідковий зв`язок, діями відповідача спричинена матеріальна школа позивачу яка підлягає до відшкодування як згідно загальних норми цивільного законодавства, так і спеціальних норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Посилання відповідача на невідповідність дійсності Звіту №79/07/17, суд відноситься критично, оскільки зазначений звіт недійсним не визнаний, клопотання про допит експерта відповідачем не заявлялося. Відповідач не спростував жодним належним і допустимим доказом зазначені позивачем обставини, клопотань про призначення судової автотехнічної експертизи не заявляв. Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, з позиції належності та допустимості кожного з них, суд приходить до висновку, що 13.07.2017 року сталося ДТП, яке було страховим випадком згідно положень законодавства, позивачем виплачено застрахованій особі страхове відшкодування, діями відповідача позивачу заподіяно майнову шкоду, у позивача виникло право вимоги до відповідача, таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Пунктом 40.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на послуги аварійного комісара у розмірі 700,00 грн. не можуть бути покладені на відповідача виходячи з вимог п.п. 34.2., 34.3. ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими регламентовано обов`язок страховика (МТСБУ) направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків на протязі 10 днів з дня отримання повідомлення. Якщо страховик (МТСБУ) не забезпечив участі свого представника у визначенні причин настання страхового випадку та розміру збитків, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. І лише в цьому випадку страховик (МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Отже, враховуючи вказані вище норми права суд дійшов висновку, що витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 700 грн. не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки не віднесені законом до тих витрат, які входять до складу страхового відшкодування і можуть бути відшкодовані в порядку регресу. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1762 грн. На підставі вищевикладеного та ст.ст.1166,1187,1191 ЦК України,Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial