Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Добропільської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та встановлення над нею опіки. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є бабусую малолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка народилась у шлюбі між [PERSON] та відповідачем. Шлюб між батьками розірвано Добропільським міськрайонним судом 06 листопада 2012 року. Мати дитини, її донька, померла [INFO] року. Батько дитини, відповідач мешкав окремо від дитини за адресою [ADDRESS], та фактично не виконує своїх батьківських обов'язків з 2012 року. З 2007 року позивач постійно мешкає з онукою за адресою [ADDRESS], тому малолітня дитина фактично знаходиться на повному утриманні та піклуванні бабусі та дідуся. Вважає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям. Позивач в судовому засіданні, яке відбулося 20 лютого 2019 року позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Та суду пояснила, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Не дзвонить, не навідує дитину, станом здоров'я не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, аліментів на утримання дитини не сплачує. Представник третьої особи Добропільської міської ради Донецької області в судовому засіданні, яке відбулося 20 лютого 2019 року зазначила, що позовні вимоги підтримують частково, зокрема, позовну вимогу про позбавлення батьківських прав відповідача підтримують повністю, а позовну вимогу про встановлення опіки заперечують та вважають її передчасною. Вiдповiдач в судове засідання повторно не з'явився, з невідомих суду причин. Хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення. В судове засідання, яке призначене на 18 березня 2019 року учасники процесу не з'явилися. Позивач та представник органу опіки та піклування звернулись в суд з заявою про розгляд справи у їхній відсутність. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вважає за необхідне проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 04 червня 2004 року перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, який розірваний рішенням Добропільського міськрайонного суду від 06 листопада 2012 року. (а.с.11, 15) У шлюбі 11 квітня 2005 року у них народилась дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.16) Згідно свідоцтва про смерть [PERSON], [INFO], померла [INFO] року. (а.с.17) Довідки, виданою директором Білицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10 Добропілсьької міської ради від 22 жовтня 2018 року, підтверджується, що [PERSON], 2005 року народження, дійсно навчаєтсья в 8 класі Білицької ЗОШ І-ІІІ ступенів. (а.с.19) Згідно характеристики на дитину [PERSON], бабуся [PERSON] приділяє належну увагу вихованню дитини. Вона регулярно відвідує школу, спілкується з класним керівником, педагогами, контролює навчальні досягнення дитини. (а.с.20) Відповідно до акту обстеження матеріально-полбутових умов родини [PERSON] від 04 вересня 2018 року, яка проживає за адресою [ADDRESS], батьки учениці розлучені, вихованням дитини з дошкільного віку займається бабуся [PERSON], батько дитини не приділяє належної уваги вихованню дитини. Він ніколи не цікавився її досягненнями в школі. (а.с.21) Відповідно до акту обстеження матеріально-полбутових умов родини [PERSON] від 04 вересня 2018 року, яка проживає за адресою [ADDRESS], родина проживає в двокімнатній квартирі. У дитини є куточок для виконання домашніх завдань, всі необхідна для повноцінного розвитку та відпочинку меблі. В родині добрі особистісні відносини. Бабуся приділяє велику увагу вихованню учениці. (а.с.22) Згідно висновку виконкому Добропілсьької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно його малолітньої дочки [PERSON], від 16 жовтня 2018 року, орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради вважає за доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно його малолітньої дочки [PERSON], (а.с.23) Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.10) Згідно побутової характеристики [PERSON] мешкав за адресою: [ADDRESS] з дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] Де зараз мешкає невідомо. Дружина загинула. Дочка з 1 річного віку мешкає в бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] Під час проживання часто був замічений в нетверезому стані, неодноразово були побутові сварки з дружиною, проявляв агресію. (а.с.18) Звертаючись до суду із позовом про позбавлення відповідача. батьківських прав, позивач посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні дитини. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як встановлено судом та підтверджено показаннями свідків [PERSON]. та [PERSON], що дівчинку [PERSON] з самого народження виховує її бабуся [PERSON], вона займається розвитком дівчинки, водить її на танці. Останній раз батька дитини бачив її на похоронах [PERSON], і з цього часу він її не навідує, не дзвонить, не цікавиться ні її життям, ні здоров'ям, ні успіхами у навчанні. Ніяким чином не допомагає в її утриманні, жодним чином не проявляє інтересу до своєї дочки. Зловживає спиртними напоями. Крім того, судом встановлено, що відповідно до інформації наданої адміністрацієї КЗОЗ «Добропілсьька ЛІЛ» [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку в наркологічному відділенні КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» з 2003 року з діагнозом: синдром залежності від алкоголю. Дане захворювання має хронічну форму. Таким чином, судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виховання і утримання своєї дочки [PERSON], [INFO], не займався її вихованням та матеріальним забезпеченням, не цікавиться її життям, станом здоров'я та успіхами в навчанні, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, свідомо не вчиняє дій, спрямованих на відновлення повноцінного спілкування з дочкою, яка потребує батьківської уваги та виховання, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дочки є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Що стосується позовної вимоги про встановлення опіки на дівчинкою, то суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до подання виконкому Добрпілсьької міської ради про недоцільність призначення опікуна над малолітньою [PERSON] від 07 березня 2019 року, станом на 06 березня 2019 року орган опіки та піклування не може надати подання про доцільність призначення опікуном [PERSON] над малолітньою [PERSON], так як це питання є передчасним. Після отримання рішення суд про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дочки [PERSON], яке набере законної сили, рішенням виконкому міської ради надається дитині статус дитини позбавленої батьківського піклування і рішенням виконкому над малолітньою дитиною призначається опікун. Враховуючи, що з поданням орган опіки та піклування про призначення опіки над малолітньою особою не звертався, а тому відсутні для задоволення даної вимоги відсутні так як є передчасними. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування (частина 5 статті 167 СК України). Враховуючи, що письмової заяви на передачу позивачу, яка є рідною бабою малолітньої [PERSON] не має, та відсутність подання органу опіки та підкулавання про встановлен яопіки на дитиною, суд вважає за необхідне передати [PERSON] на пікування органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial