Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

у листопаді 2014 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона працювала на посаді зубного гігієніста у відповідача з 07 лютого 2012 року по 28 вересня 2012 року на підставі трудового договору від 07 лютого 2012 року із оплатою у розмірі 1150 грн. на місяць, а також з 16 листопада 2012 року до 31 жовтня 2013 року на підставі трудового договору ід 16 листопада 2012 року із оплатою у розмірі 1250 грн. Однак, в силу відносин з відповідачем на той час і постійних розмов про спільне створення товариства для стоматологічного бізнесу, де б позивачу належала частка в розмірі 40%, [PERSON] заробітну плату не отримувала, очикуючи на організацію стоматологічного бізнесу, хоча від заробітної прлати не відмовлялася, а відповідач був зобов"язаний її виплачувати позивачу. Пілс звільнення позивача розрахунки за лютий - вересень 2012 року по невиплаченій заробітній платі, що становить 8 місяців по 1150 грн., а разом 9200 грн., розрахунку за листопад 2012 року - жовтень 2013 року, що становить 11,5 місяців по 1250 грн., а разом 14 375 грн., а також починаючи з листопада 2013 року до листопада 2014 року у рзмірі 15 000 грн. за 12 місяців, по невиплаченій заробітній платі не проведено. Вказана невиплата заробітної плати призвела до моральних страждань. За таких підстав позивач просить стягнути з відповідача 38 575 грн. заборгованості по заробітній платі та 38 575 грн. в якості компенсації моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та її представника, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 лютого 2012 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] був укладений трудовий договір між працівником і фізичною особою на строк 6 місяців з 07 лютого 2012 року по 07 липня 2012 року, згідно умов якого [PERSON] зобов'язувалася виконувати обов'язки зубного гігієніста, а відповідач зобов'язувався сплачувати їй заробітну плату у розмірі 1150 грн. на місяць. (а.с. 4) 16 листопада 2012 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] був укладений трудовий договір між працівником і фізичною особою, згідно умов якого [PERSON] зобов'язувалася виконувати обов'язки зубного гігієніста, а відповідач зобов'язувався сплачувати їй заробітну плату у розмірі 1250 грн. на місяць. (а.с. 5) З наданої позивачем копії трудової книжки вбачається, що [PERSON] 07лютого 2012 року була прийнята на роботу до ФОП [PERSON] на посаду зубного гігієніста за трудовим договором, після чого 28 вересня 2012 року була звільнена з роботи за власним бажанням. 16 листопада 2012 року позивач повторно прийняв на роботу до ФОП [PERSON] на посаду зубного гігієніста за трудовим договором, після чого 31 жовтня 2013 року була звільнена з роботи за власним бажанням. (а.с. 8-9) З позовної заяви вбачається, що з 07 лютого 2012 року відповідач не сплачує [PERSON] заробітну плату. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Пунктом 3 трудового договору від 07 лютого 2012 року передбачено, що за виконану роботу фізична особа сплачує працівнику 1150 грн. за місяць, а згідно умов трудового договору від 16 листопада 2012 року - 1250 грн. (а.с. 5) Позивач у заяві зазначає, що за період з лютого по вересень 2012 року, з листопада 20212 року по жовтень 2013 року відповідач не виплатив їй заробітну плату в сумі 38 575 грн. Розрахунок суми заборгованості по виплаті [PERSON] заробітної плати наведений у позовній заяві і відповідає вимогам закону. З позовної заяви вбачається, що відповідач умови угод не виконує. На день розгляду справи судом кошти в розмірі 38 575 грн. позивачу не виплачені. Суд вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтується на вимогах ст. 237-1 КЗпП України, якою передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При вирішенні питання щодо розміру суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, оскільки порушені її трудові права. Разом з тим, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині в розмірі 3000 гривень. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 507 гривні 55 копійок.

Outcome: partial