Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], Ужгородського міського відділ Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та зняття її з реєстраційного обліку. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі № 785 є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до п.17 договору купівлі - продажу продавець [PERSON] зобов'язалась зняти з реєстрації всіх зареєстрованих в квартирі осіб до 09.06.2012 року. Однак, відповідач [PERSON] у вказаній квартирі залишилась зареєстрованою, хоча близько двох років не проживає у даній квартирі. З посиланням на викладене, а також на те, що відповідач [PERSON] в даній квартирі не проживає, але залишається зареєстрованою за вказаною адресою, що змушує її нести додаткові витрати по оплаті житлово - комунальних послуг , перешкоджає їй в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а також з посиланням на норми ст. ст. 319,321, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України просить суд винести рішення яким усунути перешкоди в користуванні житловою квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та зобов'язати Ужгородський міський відділ Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області зняти її з реєстраційного обліку з вище вказаної квартири. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. В судове засідання представник відповідача Ужгородського МВ ГУ ДМС в Закарпатській області не з'явився, однак надав суду письмові заперечення , згідно яких вважає, що позов в частині до Ужгородського МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області є таким , що не підлягає до задоволення . Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Оскільки судове рішення яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача [PERSON] права користування жилим приміщенням відсутнє то відповідно і підстав для вчинення певних дій у них не було. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 785 /а.с.4-6/. Згідно з даними витягу з державного реєстру правочинів від 07.05.2012 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], копія приєднана до матеріалів справи./а.с.7/ Згідно з даними про державну реєстрацію прав від 25.05.2012 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.05.2012 року /а.с. 8/ Згідно довідки КП ЖРЕР № 5 від 18.03.2014 року №799 у квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач - [PERSON] /а.с.12/ Як вбачається із газети обласної ради і обласної державної адміністрації «Новини Закарпаття» №47-48 (4218-4219) від 03.05.2014 року [PERSON] була повідомлена про судове засідання, яке призначено на 13.05.2014 року 10 год. 30 хв. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі . Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право члена сім'ї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку. Як встановлено судом, відповідач по справі не є членом сім'ї власника квартири і не перебуває з власником квартири у сімейних відносинах. Відповідно до вимог ч.1 ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Що стосується позовної вимоги про зобов'язання Ужгородського МВ ГУ ДМС в Закарпатській області зняти відповідача з реєстрації місця проживання, суд вважає що така не підлягає до задовлення з огляду на наступне. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв'язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Орган реєстрації,

Outcome: partial