Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач 10 червня 2019 року звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона з 04 жовтня 2007 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 було розірвано. Від цього шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Вона зазначає, що відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини, зокрема щомісячно перераховує їй на банківську картку грошові кошти в середньому у розмірі 1 500 грн., приймав участь в підготовці доньки до школи (частково придбав одяг та деякі предмети канцелярії), але така допомога надається відповідачем несистематично та у меншому розмірі ніж це необхідно дитині для її нормального розвитку та забезпечення її усім необхідним. Вона працює, але її заробітної плати недостатньо для забезпечення дитини на належному рівні, оскільки на утримання дитини такого віку потрібно не менше 4 000 грн. на місяць, в цю суму входять витрати на харчування, одяг, взуття, іграшки, медикаменти, комунальні послуги, оплата репетиторів, тощо. Також зазначає, що на її утриманні перебуває її мати, інвалід ІІ групи, учасник Великої Вітчизняної війни, яка, окрім того, за станом здоров`я потребує постійного лікування, щомісячно на ліки витрачається біля 3 000 грн. їхнього бюджету, оскільки мамина власна пенсія повністю іде на її потреби. Відповідач матеріально забезпечений, за її підрахунками його щомісячний дохід складає 50 000 грн., він має власний бізнес та нерухомість, стан здоров`я відповідає його віку, тому спроможний надавати належну допомогу на утримання дитини у твердій грошовій сумі, у розмірі 5 000 грн. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі - 5 000 грн., щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою про відкриття провадження від 07 жовтня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року витребувано в Регіональному сервісному центрі МВС в Чернівецькій області відомості про зареєстровані за [PERSON] транспорті засоби. Ухвалою суду від 08 листопада 2019 року витребувано в Державній прикордонній службі України відомості про перетин державного кордону України громадянином України [PERSON] , [INFO] в період з 01 червня 2019 року по 23 липня 2019 року. Копію ухвали про відкриття провадження від 07 жовтня 2019 року з доданими до неї документами було направлено відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання, у відповідності до вимог ч. 9 ст. 28 ЦПК України. 04 листопада 2019 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про стягнення аліментів (а.с. 67-74) з додатками, згідно якого просить в позові [PERSON] до нього про стягнення аліментів на утримання доньки в частині розміру 5 000 грн. щомісячно відмовити, визначити співрозмірний всім його доходам розмір аліментів, при цьому врахувавши, що він виховує малолітню дитину від другого шлюбу. Крім того, просив суд розділити витрати, пов`язані зі сплатою судового збору з позивачем у рівних частках. Свої заперечення мотивує тим, що вимоги позову ґрунтуються на припущеннях та задоволенню не підлягають, оскільки він щомісячно виплачував та продовжує виплачувати фінансову допомогу на утримання доньки, виплати не здійснювались тільки у період перебування доньки у нього, так як у цей період дитина перебувала повністю на його утриманні. Зазначає, що він також за потреби здійснював додаткові платежі на святкування день народження, щомісячно поповнював мобільний рахунок для доньки, при кожній нагоді оновлював її гардероб. Також за проханням доньки придбав планшет, смарт-годинник, скейтборд з набором аксесуарів для захисту та інше. Також зазначає, що на даний час він з його дружиною [PERSON] повноцінно та систематично працюють, спільно витрачають кошти на утриманні їх родини, зокрема сина дружини від першого шлюбу, їх спільну доньку [PERSON] , а також на доньку [PERSON] , спільну доньку з позивачем по справі. Він часто проводить свій відпочинок разом з дітьми, у тому числі з донькою [PERSON] , намагається привчити своїх дітей до здорового способу життя. Всі розрахунки позивача щодо отриманого ним доходу є недостовірними та побудовані на припущеннях. Вважає, що сума в 5 000 грн., не відповідає рівному розподілу обов`язків по утриманню дитини, передбаченому ст. 141 Сімейного кодексу України, враховуючи те, що позивач у своїй позовній заяві сама визначила, що для дитини такого віку необхідно 4 000 грн. на місяць, тому, на його думку, позивач хоче у повній мірі покласти обов`язок з утримання дитини на нього. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 180-183,191 СК України підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони 04 жовтня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 було розірвано (а.с. 7). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с .6), яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с. 8). Позивач в обґрунтування позову посилалася, що працює, систематично отримує заробітну плату (а.с. 33), але її не вистачає для належного утримання дитини та забезпечення її усім необхідним. Також посилалася, що відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дитини, частково купує одяг та предмети канцелярії для доньки, що не оспорювалося відповідачем у його відзиві на позовну заяву, однак, на думку позивача, така допомога надається несистематично та в значно меншому розмірі, ніж це потрібно дитині для її гармонійного розвитку та у меншому розмірі, ніж відповідач спроможний надавати. Відповідно достатті 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованоїпостановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII(далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень ст. 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п.п. 3, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України). Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум на 2020 рік для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2020 року 2 218 гривень, з 1 липня 2 318 гривень, з 1 грудня 2 395 гривень. Отже мінімальний рекомендований щомісячний розмір аліментів на неповнолітню [PERSON] становить 2 218,00 грн., тому аліменти, у заявленому позивачкою до стягнення розмірі, значно перевищують цю суму. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей, у відповідності до ст. 141 СК України, ту обставину, що на утриманні відповідача знаходиться малолітня дитина від другого шлюбу, [PERSON] , [INFO] (а.с. 102). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно довідки про доходи відповідача, його загальна сума доходу як директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер-ЛТД» становить з січня 2019 року по вересень 2019 року 35080, 36 грн. (а.с. 128). Інших доказів щодо отриманих доходів відповідачем матеріали справи не містять та сторонами відповідні докази або докази, що спростовують ці обставини надані не були. Суд не приймає до уваги посилання відповідача, що у нього на утриманні знаходиться син його теперішньої дружини від її першого шлюбу, оскільки належних та допустимих доказів щодо цього не надано. В той же час, суд не знаходить підтвердження тим фактам, що відповідач отримує значний дохід, який складає не менше 50 000 грн. в місяць, у тому числі і від різної підприємницької діяльності, оскільки вони спростовуються наданими відповідачем документами (а.с.128-130). Натомість, позивачем доказів понесення витрат на дочку в заявленому розмірі суду не надано. Тому суд, вважає необґрунтованим заявлений нею розмір аліментів у сумі 5 000 грн., які вона просить стягнути з відповідача. Крім того, посилання позивача, що на її утриманні також знаходиться її мати, яка за станом здоров`я потребує щомісячно ліків на суму 3000 грн. судом не приймаються до уваги, оскільки на підтвердження зазначеного позивачем не надано жодних доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Отже, суд приходить до висновку про те, що сторони за час розгляду справи в суді розпорядилися своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. З урахуванням всіх обставин справи: матеріального положення сторін; того, що, у відповідності з ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України, обов`язок утримувати дитину є в рівній мірі обов`язком як батька, так і матері; що у відповідача на утримання є малолітня дитина, інших обставин справи, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дочки [PERSON] аліменти розмірі 2 000 грн., щомісячно до досягнення нею повноліття, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін, а що саме головне - малолітньої дитини. При цьому суд зазначає, що визначення такого розміру аліментів передбачене вимогами чинного законодавства для забезпечення поліпшення майнового становища дитини, а законні права та інтереси відповідача не порушуються та не погіршують його матеріальне становище. Крім того, суд звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, а позивачка також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача і додаткових витрат на дитину, якщо на те будуть наявні законні підстави. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Частинами 1, 2 ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Ч. 1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Згідно з положеннями Закону України № 1368-VIIIвід 17 травня 2016 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів,визначеного судом у твердій грошовій сумі» частину першу статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено абзацом сьомим, яким зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволення позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на звільнення позивач [PERSON] від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та відсутності у суду відомостей щодо звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору станом на день подання позову, тобто 10 червня 2019 року, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий у розмірі 768,40 грн., що відповідає розміру встановленому Законом України «Про судовий збір».

Outcome: partial