Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Золотоніської районної державної адміністрації, про скасування усиновлення [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка мала на вихованні сина від іншого шлюбу [PERSON] [INFO]. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.01.2017 року позивачем було усиновлено малолітнього сина відповідача та змінено актовий запис про його народження, а саме: змінено прізвище з [PERSON] на [INFO] та по-батькові з [PERSON] на [INFO], у графі батько зазначено [PERSON]. У подальшому під час спільного проживання у сторін погіршились стосунки, сімейні відносини не склалися, в результаті чого шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний та вони проживають окремо. Позивач наполягає, що малолітній [PERSON] не сприймає його як батька, а сам він не має ні можливості ні бажання займатись вихованням дитини, крім того відповідач сама створює перешкоди у їх спілкуванні та не бажає щоб він брав участь у вихованні вказаної дитини. Таким чином позивач, враховуючи норми чинного законодавства наполягає на тому, що найкращим інтересом для дитини буде скасування усиновлення з виключенням актового запису про його народження відомостей про позивача. За таких обставин позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Позивач звернувся до суду із заявою відповідно до якої розгляд справи просив провести за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Відповідач направила до суду відзив на позов та заяву, відповідно до змісту яких позовні вимоги визнала у повному обсязі, розгляд справи просила проводити за її відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Золотоніської районної державної адміністрації, звернулась до суду із заявою відповідно до якої підготовче судове засідання просила провести за її відсутності. Згідно з ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач позовні вимоги визнала повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.01.2017 року позивача по справі визнано усиновителем неповнолітнього [PERSON], [INFO], змінено його прізвище на [INFO], по-батькові на [INFO], а в графі батько дитини вказано позивача по справі. На підставі вказаного рішення суду видано нове свідоцтво про народження (серії [NUMBER] від 26.01.2017 року), відповідно до якого батьком дитини зазначений [PERSON]. Як вбачається з рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.07.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, після розірвання шлюбу відповідачу присвоєно прізвище [PERSON]. Із вказаного судового рішення вбачається, що судом було встановлено, що між подружжям відсутні почуття, на яких ґрунтуються сімейні стосунки, шлюб має лише формальний характер, а в таких умовах його збереження є неможливим. Нормами ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже вказаним судовим рішенням встановлено, що сімейні стосунки між позивачем та відповідачем по справі фактично не підтримуються. Окрім того сторони проживають окремо один від одного, що стверджується відповідними довідками Деньгівської сільської ради Золотоніського району від 01.09.2017 року №359 та Антипівської сільської ради №270 від 05.09.2017 року. Обставини викладенні позивачем по справі стосовно фактичної відсутності сімейних відносин сторін по справі, а також не бажання позивача займатись вихованням дитини так само як і не бажання відповідача стосовно участі позивача у вихованні вказаної дитини, а також не сприйняття вказаною дитиною позивача як свого батька, визнано відповідачем, що стверджується її відзивом на позовну заяву та заявою про повне визнання позовних вимог. Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При розгляді вказаної справи суд також бере до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність скасування усиновлення [PERSON] [PERSON], складеного 25.05.2018 року за №268/01-01-40. Згідно з даними вказаного висновку, зі слів [PERSON], дитина забула і не сприймає [PERSON] як батька. Крім того відновилися відносини її та [PERSON] з біологічним батьком та з метою підтримки цих стосунків остання вважає, що скасування усиновлення буде сприяти інтересам дитини. [PERSON] погоджується із позицією своєї колишньої дружини та не бачить іншого виходу вирішення даного питання, лише шляхом скасування усиновлення. З метою захисту прав та інтересів малолітнього орган опіки та піклування вважає, що скасування усиновлення є недоцільним, оскільки воно суперечить чинному законодавству та порушує права дитини на виховання в повній сімї. Разом із тим орган опуки та піклування констатує, що виконання батьківських обов'язків [PERSON] видається неможливим у зв'язку з викладеними вище обставинами. Тому при прийняття рішення про скасування усиновлення орган опіки та піклування покладається на розсуд суду. Відповідно до змісту ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Суд при розгляді вказаної справи керується нормами ст. 238 СК України, відповідно яких усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття. Усиновлення може бути скасоване після досягнення дитиною повноліття, якщо протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача загрожує життю, здоров'ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім'ї. Усиновлення повнолітньої особи може бути скасовано судом за взаємною згодою усиновлювача і усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду. Згідно з ч.2 ст. 238 СК України, скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття. Усиновлення може бути скасоване після досягнення дитиною повноліття, якщо протиправна поведінка усиновлювача, усиновленого загрожує життю, здоров'ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім'ї. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.239 СК України, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов'язки, що виникли у зв'язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами. У разі скасування усиновлення відновлюються права та обов'язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. У відповідності з п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов'язків. Скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття, крім випадків, передбачених ч.2, 3 ст. 238 СК України. Вказаною постановою також визначено, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім'ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров'я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив'язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п.» Відповідно до ч.,ч. 1, 2 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, яка ратифікована Законом № 3017-VI від 15 лютого 2011 року із застереженням та заявою, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Так, з матеріалів справи вбачається, що на час усиновлення дитини, позивач та мати дитини проживали однією сім'єю, мали почуття любові і поваги один до одного, користувалися правами і виконували взаємні обов'язки, зумовлені спільним проживанням однією сім'єю. Між тим на час вирішення спору суд констатує суттєве погіршення стосунків позивача та неповнолітньої дитини, вони зовсім не спілкуються та проживають окремо, що об'єктивно ускладнює можливість забезпечення умов для виховання та розвитку позивачем усиновленого в умовах сім'ї. Позивач вказав, що між ним та дитиною склалися такі відносини, які унеможливлюють подальше виховання ним дитини та їх спільне проживання, він вживав усіх заходів, щоб змінити ситуацію, але це не призвело до бажаних результатів. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи згоду сторін по справі на скасування усиновлення, що на їх думку буде краще відповідати інтересам дитини, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Що стосується вимоги позивача про зобов'язання Золотоніського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області внести зміни до актового запису про народження [PERSON], суд вважає за необхідне зазначити наступне. Нормами СК України визначено, що в порядку ст. 241 цього кодексу після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов'язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Таким чином нормами чинного законодавства визначено, що вказаний орган зобов'язаний внести відповідні записи до актового запису про народження, а відповідне рішення суду і є підставою для такого виправлення в позасудовому порядку, оскільки позивачеві не було відмовлено у задоволенні вказаної вимоги в позасудовому порядку, вказана вимога є недоведеною, а порушення прав позивача в цій частині його позовних вимог, за захистом яких останній звернувся до суду, ще не відбулося. У зв'язку з цим, у суду не має законних підстав для задоволення позовних вимог в частині примусового внесення таких виправлень в актовому записі про народження. На підставі зазначеного та

Outcome: partial