Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом до Львівського комунального підприємства «РЕМБУД», в якому, згідно уточнених позовних вимог просить поновити його на роботі, на посаді головного інженера Львівського комунального підприємства «РЕМБУД», стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі за період з 26.01.2016 року по 16.02.2017 року в сумі 100\~611,40 грн., а також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2\~304\~000,00 гривень. \~\~\~\~ Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він працював в Львівському комунальному підприємстві «РЕМБУД» з 11 вересня 2015 року на посаді головного інженера. Наказом від 25 січня 2016 року № 54-К звільнено з посади за п.4 ст. 40 КЗпП України прогул без поважних причин. Із цим наказом ознайомлений 28 січня 2016 року. Звільнення вважає незаконним, оскільки обставини зазначені відповідачем як підстава звільнення відсутні, факту відсутності на роботі без поважних причин не було встановлено. \~\~\~\~ В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. \~\~\~\~ Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, подала письмові заперечення, згідно яких зазначає, що звільнення головного інженера [PERSON] було проведено згідно вимог чинного трудового законодавства на підставі ч.4 ст. 40 КЗпП. Відсутність [PERSON] на робочому місці 06 та 21 січня 2016 року зафіксовано актами про відсутність працівника без поважних причин на робочому місці від 06.01.2016 року та 20.01.2016 року та просить відмовити у задоволенні позову. \~\~\~\~ Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення свідків, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2, 6\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. \~\~\~\~ Судом встановлено, що [PERSON] з 11.09.2016 року працював на посаді головного інженера ЛКП «РЕМБУД». Відповідно до наказу № 54-К від 25.01.2016 року /т1, а.с.3/ позивача [PERSON] звільнено з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України - у звязку із відсутністю працівника без поважних причин на робочому місці. Факт його відсутності на робочому місці зафіксовано в акті про відсутність працівника без поважних причин на робочому місці від 06.01.2016 року /т.1, а.с. 37/ та акті відсутність працівника без поважних причин на робочому місці від 21.01.2016 року /т.1, а.с.35/. Свідок [PERSON]Я, допитана в судовому засіданні пояснила, що 06 січня 2016 року перебуваючи на своєму робочому місці, виконуючи обовязки секретаря, зареєструвала о 17:00 год. акт про відсутність [PERSON] на роботі, одночасно повідомила, що 06 січня 2016 року [PERSON] не перебував на робочому місці на протязі всього робочого дня. 21 січня 2016 року [PERSON] був присутній тільки зранку. Акт про відсутність працівника на робочому місці складався у день відсутності Показаннями свідка [PERSON], даними ним в судовому засіданні встановлено, що перебуваючи на посаді начальника виробничо-технічного відділу ЛКП «РЕМБУД», працював з [PERSON] в одному кабінеті, 06 січня перебував на роботі до 17:00 години, про причини відсутності [PERSON] 06 січня 2016 року на роботі йому не відомо, 21 січня 2016 року бачив [PERSON] на роботі тільки зранку. Показаннями свідка [PERSON], даними ним в судовому засіданні встановлено, що працюючи на посаді інспектора ЛКП «РЕМБУД», 06 січня 2016 року перебував на роботі до 15:00 години, в телефонній розмові [PERSON] йому повідомив, що перебуває на території ТТУ на вул. Сахарова по робочих питаннях. Чи був присутній [PERSON] на роботі 21 січня не памятає. Показаннями свідка [PERSON], директора ЛКП «РЕМБУД», даними ним в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] неодноразово був відсутній без поважних причин на роботі, неодноразово попереджався на нарадах у присутності інших працівників. 06 січня 2016 року [PERSON] не був присутній на роботі, про причини відсутності не повідомляв. 21 січня 2016 року [PERSON] не бачив на роботі, про причини його відсутності не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що зі слів секретаря Хавер О.Я. їй відомо, що 06 січня 2016 року [PERSON] зранку зареєстрував лист, потім його на роботі його не було, про свою відсутність нікого не повідомляв. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка начальник відділу капітального ремонту [PERSON] пояснив, що [PERSON] дійсно пропонував внести зміни в проект, проте Департамент не уповноважував його вносити ці зміни. Відповідно до п.4 ч.1\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, тому суд вирішує питання про поважність причин відсутності працівника на роботі виходячи з конкретних обставин і враховуючи будь-які докази з числа передбачених\~ст. 57 ЦПК України. При цьому відсутність працівника за станом здоров'я може підтверджуватися не лише лікарняним листом, а й довідкою медичної установи, а також показаннями свідків чи іншими доказами. У п.24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від\~\~06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~\~розяснено, що\~\~при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4\~ст. 40 КЗпП України\~суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Поважність або неповажність причин неявки на роботу є оціночним питанням. Зокрема необхідно встановити, чи обумовлені причини відсутності працівника його поведінкою або обставинами, незалежними від нього, тощо. Згідно відповіді ПАТ «Львівобленерго» від 27.07.2016 року встановлено, що 06.01.2016 року у період з 09:55 по 10:10 год. [PERSON] перебував у виробоничо-маркетинговій службі ПАТ «Львівобленерго», про що зроблений відповідний запис під № 1879 у журналі обліку відвідувачів ПАТ «Львівобленерго» /т1, а.с.167/. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] у доповідній записці №14 від 22.01.2016 року повідомив, що протягом дня 06.01.2016 року займався внесенням змін до проекту «Реконструкція розділення загального будинкового обліку електроенергії в житловому будинку по вул. Липова Алея, 7 у м. Львові» в установах Львівських міських електричних мереж на вул. Шевченка, 1 та ПАТ «Львівобленергно» /т.1, а.с.6/, на підтвердження вищевикладеного долучив лист ЛКП «РЕМБУД» з відміткою про вручення /т.1, а.с.7/. Відповідно до наказу № 5/12 від 22.12.2015 року на виконання договору «Реконструкція розділення загального будинкового обліку електроенергії в житловому будинку по вул. Липова Алея, 7 у м. Львові» головному інженеру ЛКП «РЕМБУД» [PERSON] доручили забезпечити виконання робіт щодо вказаного договору /т.1, а.с.65/. Згідно довідки, виданої ТзОВ Фірма «Пародент» [PERSON] перебував на лікуванні у стоматологічній клініці «Пародент» з 11:00 год. до 12:40 год. 21 січня 2016 року /т.1, а.с. 9/. На підтвердження пояснень позивачем надано інформаційну довідку видану Дошкільним навчальним закладом (ясла-садочок) № 18 від 28.01.2016 року №02, про те, що в дошкільному закладі № 18 21.01.2016 року дійсно не було світла з 12:00 год. до 17:30 год., проводились ремонтні роботи. Вихователі груп звертались до батьків забрати дітей раніше, тому що в приміщеннях груп було холодно /т.1, а.с.11/. Враховуючи викладене, досліджені докази не підтверджують факт відсутності працівника більше трьох годин протягом дня без поважних причин 06.01.2016 року та 21.01.2016 року. Виконання посадових обовязків головного інженера, враховуючи обсяг та характер його роботи, допускає знаходження протягом робочого часу за межами робочого кабінету, а також за межами підприємства. При цьому показаннями свідків було встановлено факт того, що жоден з підписантів актів про відсутність на робочому місці не зясовував причини такої відсутності, крім того, не було здійснено систематичної перевірки відсутності позивача на робочому місці 06.01.2016 року та 21.01.2016 року. Таким чином позовна вимога щодо поновлення [PERSON] на посаді головного інженера Львівського комунального підприємства «РЕМБУД» підлягає задоволенню. Крім того, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення середньомісячного заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки така ґрунтується на законних підставах. Відповідно до вимог\~ст. 235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави, при винесенні рішення про поновлення на роботі суд приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд виносить рішення про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, тобто з моменту звільнення та до ухвалення судового рішення про поновлення на роботі. \~\~\~\~ Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України Про оплату праці і Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою КМ України № 100 від 08.02.1995 року з наступними змінами, згідно до якого заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за два місяці, що передували звільненню. Беручи до уваги те, що позивача було звільнено 25.01.2016 року, то для розрахунку середньоденної заробітної плати за період вимушеного прогулу до уваги слід брати заробітну плату, отриману позивачем, за 2 місяці, які передували зазначеній даті, тобто за грудень та листопад 2015 року. Згідно розрахункових листків за грудень та листопад 2015 року, наданих ЛКП «Рембуд», вбачається, що [PERSON] у грудні 2015 року отримав заробітну плату у розмірі 6532,78 грн., у листопад того ж року - 7370 грн./т.2 а.с.4/, в сумі 13 902,78 грн. Згідно табелів обліку використання робочого часу [PERSON] у листопаді 2015 року відпрацював 21 день, в грудні того ж року - 20 днів, в сумі - 41 робочий день /т.2 а.с.5-9/. Враховуючи, що позивач за два останні місяці перед звільненням отримав заробітну плату в розмірі 13 902,78 грн. пропрацювавши 41 робочий день, то розмір його середньоденного заробітку становить 339,09 грн. (13 902,78 грн. / 41 робочий день). Станом на 16 лютого 2017 року період вимушеного прогулу позивача обчислюється починаючи з 26.01.2016 року (оскільки згідно табелю обліку використання робочого часу ЛКП «Рембуд» останній робочий день позивача був 25.01.2016 року, /т. 1 а. с. 165-166/) по 16.02.2017 року включно. Всього період вимушеного прогулу складає 269 днів, відповідно середня заробітна плата за вказаний період становить: 269 днів х 339,09 грн. = 91215,21 грн. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що з 01.02.2016 року в ЛКП «Рембуд» відбулось підвищення окладу для посади головного інженера з 7370 грн. до 8330 грн. /т.1, а: с. 164/, з 01.09.2016 року - з 8330 грн. до 8770 грн./т. 1 а.с.252/, з 01.12.2016 року - з 8770 грн. до 9680 грн. Відтак, вбачається, що середню заробітну плату [PERSON] за час вимушеного прогулу слід відкоригувати: за період з 01.02.2016 року по 31.08.2016 року на коефіцієнт 1,13 (8330 грн. / 7370 грн.) за період з 01.09.2016 року по 30.11.2016 року на коефіцієнт 1,05 (8770 грн. /8330 грн.) за період з 01.12.2016 року по 16.02.2017 року на коефіцієнт 1,10 (9680 грн. / 8770 грн.). З викладеного вбачається, що з Львівського комунального підприємства «Рембуд» на користь [PERSON] слід стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі, яка станом на 16.02.2017 року становить 100 611 (сто тисяч шістсот одинадцять) гривень 40 коп. \~\~\~\~ Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 2\~304 000,00 грн., слід виходити з наступного. Статтею 23 ЦК України\~встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч.3\~ст. 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до встановлених\~ст. 1167 ЦК України\~загальних підстав для покладення відповідальності на заподіювача моральної ( немайнової ) шкоди необхідна сукупність чотирьох умов, а саме:\~наявність шкоди; протиправність дій заподіювача;\~причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Згідно роз'яснень\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4\~"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", що містяться в п.п.4, 5 цієї\~постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та\~\~вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння\~\~позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по\~\~відшкодуванню\~\~моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Таким чином, під час судового розгляду справи, суду не надано доказів, що доводять ті обставини, на які посилався позивач, як на підстави своїх вимог, зокрема позивач не надав суду доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача, а також наявність причинного зв'язку між заподіянням шкоди і протиправним діянням заподіювача, в чому полягали моральні страждання, їх тривалість та розмір, не доведено з чого виходить позивач при визначенні моральної шкоди саме в розмірі 2\~304\~000, 00 грн. У зв'язку з цим суд відхиляє вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди оскільки така не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1640 грн. 00 коп.

Outcome: partial