Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2976,90 грн. та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, завданої внаслідок укусів безпритульних собак у розмірі 180000 грн. \~ \~ \~ \~Свій позов\~обґрунтовує тим,\~що 28.02.2018\~близько 19-30\~годин по\~дорозі додому\~на перехрестя\~з вул.\~Крилова її\~почали переслідувати\~дві безхазяйні\~безпородні собаки,\~ у\~дворі будинку\~ [ADDRESS] ,\~в якому\~вона мешкає,\~одна з\~них її\~вкусила за\~праву гомілку,\~вже вдома\~вона \~ побачила,\~що шкіра\~на місці укусу пошкоджена, після чого її мати викликала швидку та вона була доставлена до міського травматологічного пункту, де отримала медичну допомогу. В подальшому для захисту від тварин була змушена придбати електрошокер та газовий балончик. \~ \~ \~ \~17.05.2018 о 00:05 годин, вона поверталась додому вул.. Генерала Карпенка, на розі з вул. Курортна до неї підбігла зграя агресивних собак не менше п`яти. З метою самозахисту зробила декілька розрядів електрошокером, але собаки продовжили напад та одна з них вкусила її за ліву гомілку, повалив на землю. Захищаючись вона застосувала газовий балончик, після чого тварини припинили напад. Вона направилась на перехрестя вул.. Генерала Карпенка і вул.. Курортна, собаки продовжили переслідувати її, спробували підбігати до неї, у зв`язку з чим знову застосувала газовий балончик. Після чого вона виявила, що шкіра на нозі прокушена та з неї тече кров. Потім вона зателефонувала своїм знайомим, оскільки сама перебувала в стані шоку, через п`ять хвилин прийшли її знайомі, викликали швидку та вона була доставлена до міського травматологічного пункту, де отримала первинну медичну допомогу. 07.03.2018, 21.05.2018, 25.05.2018, 01.06.2018 вона придбала за власні кошти антирабічну вакцину на загальну суму 1529,40 грн. \~ \~ \~ \~ З приводу нападів тварин вона зверталась до Національної поліції, ММР, МКП «Центр захисту тварин», проте будь-якого реагування з боку державних органів та місцевого самоврядування не було. На неї напали саме безпритульні (бродячи) собаки, оскільки поруч господарів не було. Безпритульні тварини, на яких юридичною та фізичною особою не оформлено право власності, у порядку встановленому законом перебувають у власності територіальної громади та території якої їх знайдено. Рішенням ММР №36/8 від 03.09.2009 були затверджені «Правила утримання домашніх собак та котів в м. Миколаєві» та прийнята Програма поводження з собаками та котами на території м. Миколаєва на 2013-2017р. На 2018-2019 р. така Програма прийнята не була, це питання на час нападу врегульоване не було, що значно погіршило рівень безпеки у м. Миколаєві та унеможливлює регулювання чисельності бездоглядних собак, які здійснюють напади на містян. Крім того, бездіяльність відповідач полягає у тому, що не здійснюється жодних заходів щодо організації та вилову безпритульних собак та їх тимчасової ізоляції у притулок. Вказані обставини знаходяться у причинному зв`язку з наслідками спричинення тілесних ушкоджень. Вважає, що саме завдяки бездіяльності міської ради, яка не вживала належних заходів щодо вилову та щеплення безпритульних собак, не прийняла відповідну програму на 2018 рік, сталася така подія. З метою надання відповідей на поставлені питання стосовно наявності моральної шкоди, психологічних наслідків перенесених внаслідок нападу собак та визначення орієнтированого розміру компенсації моральної шкоди, позивач звернулась до спеціаліста в галузі психологічного дослідження [PERSON] , яка у своєму висновку зазначила, що з психологічної точки зору, у зв`язку із зазначеними обставинами позивачу спричинена моральна шкода, яка обумовлена значною кількістю факторів, що окремо і в сукупності призводять до моральних страждань, та на думку фахівця розмір моральної шкоди складає не менше 174751 грн. Позивач також вимушена була звертатися до невролога та психіатра 17.05. та 22.05.2018 р. Тому приймаючи до уваги наявність моральних страждань, їх глибину та тривалість, необхідність подальшого спеціалізованого лікування, позивач визначила розмір моральної шкоди 180 тис. грн.. \~ \~ \~ \~ Ухвалою від 12.10.2020 відкрите провадження у справі. \~ \~ \~ \~19.11.2020 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначали, що проти задоволення позову заперечує, оскільки що не є належним відповідачем у вказаній справі, розмір стягнення моральної шкоди є необґрунтованим, завищеним та не підтвердженим доказами, просив відмовити у задоволенні позову. Зокрема зазначив, що повноваження Миколаївської міської ради у сфері благоустрою, визначені ч. 1 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та виконані в повному обсязі, затверджено Програму реформування та розвитку ЖКГ м. Миколаєва на 2015-2019 роки, згідно якої комплекс заходів передбачає виїзд бригади для вилову тварин, відлов та перетримку тварин, проведення стерилізації або кастрації, профілактичних обробок та повернення тварин на попереднє місце існування, затверджені Правила благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м. Миколаєві, а також Правила утримання домашніх собак та котів в м. Миколаєві. До повноважень Департаменту ЖКГ ММР, затвердженого рішенням ММР від 23.02.2017 №16/32, зокрема належить організація діяльності щодо поводження з безпритульними тваринами у місті та Адміністрації районів м. Миколаєва, зокрема виконують сприяння та координацію робіт по відлову блукаючих тварин. Крім того, питання безпритульних собак були вирішені міською радою шляхом створення КПММР «Центр захисту тварин». Тому ММР та виконавчі органи ММР є різними елементами системи органів місцевого самоврядування, мають різну компетенцію, є різними юридичними особами та відповідно мають різні повноваження, визначені ч. 1 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів». \~ \~ \~ \~Крім того,\~відповідно до\~п.\~5.5\~Статуту КПММР «Центр захисту тварин», підприємство не несе відповідальність за зобов`язаннями засновника, а засновник не несе відповідальність за зобов`язаннями підприємства. \~ \~ \~ \~ Момент переходу права власності на тварину до територіальної громади чітко визначено ст.. 24 Закону «Про захист тварин від жорстокого поводження», ст.. 341 ЦК України, п.п. 5.6.-5.8 Правил утримання домашніх собак та котів в м. Миколаєві, тому твердження позивача, що безпритульні тварини перебувають у власності територіальної громади на території якої їх знайдено необґрунтовано та не відповідає вимогам вище вказаних нормативно-правових актів. Крім того, відсутні всі необхідні умови щодо притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, а саме: відсутність незаконних рішень, дій чи бездіяльності ММР, причинного зв`язку між шкодою та незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю ММР. \~ \~ \~ \~Визначений позивачем розмір моральної шкоди вважає необґрунтованим, не доведеним належними доказами, зокрема відвідування позивачем 17.05.2018 психіатра та 22.05.2018 невролога, оскільки відсутні штамп установи, реєстраційні дані, штамп лікаря, інформація викладена невідомою особою без прізвища, ініціалів ім`я та по батькові. Розмір шкоди обґрунтовано висновком психолога [PERSON] від 27.08.2020, яка згідно наданого диплома є спеціалістом за спеціальністю «Педагогіка та психологія (шкільна), тому не може визначати за допомогою бесіди та формули Ерделєвського розмір моральної шкоди, не є експертом, який може давати обґрунтований та об`єктивний висновок, та висновок складено більше ніж через два роки від моменту події. Відповідно до ст.. 78 ЦПК України висновок є неналежним та недопустимим доказом. Крім того, методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, яку зробив [PERSON] , припинена 29.01.2016, згідно з оприлюдненими даними на офіційному сайті Мінюсту в галузі «Психологічні експертизи» Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що шкоду позивачу спричинено саме безпритульною собакою, яка не має власника. \~ \~ \~ \~ Позивачем надані чеки на придбання вакцини на суму 1529,40 грн., але в прохальної частині позову просить стягнути 2976,90 грн. Крім того, з листа управління охорони здоров`я ММР вбачається, що перші дві вакцини 02.03. і 05.03.2018 позивач отримала безкоштовно, вакцинацію не закінчила, в зв`язку з відмовою. \~ \~ \~ \~10.12.2020 представником позивача надано відповідь на відзив, де вказує про те, що безпідставні є послання відповідача на те, що не доведено належності собаки до безпритульних, оскільки нормами Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» та Правилами утримання домашніх котів та собак, затверджених ММР, зазначено, які саме собаки вважаються безпритульними, а саме які знаходяться без власника на вулицях, площах, у скверах, садах, бульварах, пляжах, у громадському транспорті та інших громадських місцях. Посилаючись на вимоги Закону України «Про місцеве самоврядування», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», відповідальність за безпритульних тварин покладається на територіальні громади, в особі відповідного органу місцевого самоврядування, на території яких їх було виявлено. Тому безпритульна тварина, яка завдала тілесних ушкоджень позивачу, підлягала обов`язковому вилову та тимчасовій ізоляції, а обов`язок покладено на органи місцевого самоврядування. Тому відповідачем була допущена бездіяльність у питанні благоустрою населених пунктів з метою забезпечення умов для життя та здоров`я жителів територіальної громади, та відповідач, як власник безпритульних тварин, не вжив належних заходів щодо запобіганню спричинення шкоди мешканцям міста. За змістом ст. 1166 ЦК України саме відповідач зобов`язаний довести відсутність вини у заподіянні шкоди. Крім того, висновок [PERSON] є експертним дослідженням, остання не є експертом, а отримання висновку фахівця психолога не є забороненим засобом підтвердження своїх позовних вимог. Виходячи з судової практики застосування формули професора [PERSON] приймаються судами як допустимі докази, розрахунок розміру спричиненої моральної шкоди є лише науково-практичною рекомендацією. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 10.12.2020 залучено в якості третіх осіб - Департамент Житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» \~ \~ \~ \~Ухвалою від 08.02.2021 відмовлено в клопотанні представник відповідача про зупинення провадження у справі. 20.04.2021 Департаментом Житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради надані письмові пояснення в яких зазначили, що ММР було створено спеціалізоване КП «Центр захисту тварин», яке, згідно своїх повноважень, займається виявленням фактів наявності на території м. Миколаєва безпритульних тварин, відловом тварин, обліком та реєстрацією тварин, що потрапляють до притулку, розміщенням безпритульних тварин, стерилізацією та вакцинацію тварин. Відповідно до програми реформування та розвитку ЖКГ м. Миколаєва на 2015-2019, затвердженої рішенням ММР №5/3 від 23.01.2015, здійснювалось фінансування діяльності КП «Центр захисту тварин». Крім того, до повноважень Держпродспоживслужби належить, у тому числі завдання з реалізації державної політики у галузі ветеринарної медицини, здійснення ветеринарно-санітарного контролю, державного нагляду за здоров`ям та благополуччям тварин. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовної заяві, просили про задоволення вимог в повному обсязі. Позивач також зазначила, що 28.02.2018 вона була вкушена безпритульною собакою, знала, що собаки не щеплені та можуть переносити сказ, одразу звернулась до травмпункту ЛШМД, потім звернулась до лікаря за місцем проживання 29.02.2018, який направив її не щеплення, через відділ Управління охорони здоров`я отримала безкоштовно 2 вакцини та 3 вакцини купувала за власні гроші, зробили ще 2 вакцини, одна вакцина залишалась, оскільки вона припинила вакцинацію, не підтвердився діагноз сказу. Цей випадок дуже вплинув на її психологічний стан. Крім того, 17.05.2018 вона знову була вкушена безпритульною собакою, була в шоковому стані, їй допомоги друзі, які викликали швидку допомогу, яка доставила її до травмпункту ЛШМД. Знову робили щеплення проти сказу, ще купили 3 вакцини та одна вакцина у неї залишалась з першого разу. Після вказаних подій до теперішнього часу вона вимушена приймати антидепресанти, боїться виходити на вулицю з дому, боїться коли чує лай собак. Крім того, вона з 2020 року відвідує психіатра [PERSON] у медичному центрі «Валео», яка періодично раз на два місця надає їй допомогу, оскільки їй встановлено діагноз посттравматичний стресовий розлад, призначає медикаментозне лікування, за рекомендацією лікаря вживає майже рік антидепресанти. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив їх задоволенні відмовити, з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву, у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Зазначивши, що позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами, що її покусала саме безпритульна собака. Миколаївською міською радою створено КП Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» і саме це підприємство має займатися регулюванням чисельності безпритульних тварин. Також міською радою затверджено Правила утримання домашніх собак та котів в м. Миколаєві, Програму реформування та розвитку житлово-комунального господарства м. Миколаєва на 2015-2019 роки. Отже, міською радою в повному обсязі виконані завдання, покладені на неї\~Законом України «Про благоустрій населених пунктів», тому позивач неправильно встановила орган, відповідальний за порушення у сфері благоустрою, яким є виконавчий комітет міської ради. Також позивачем не доведеним причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність міської ради. Крім того, висновок психолога є неналежним доказом по справі, оскільки висновок був зроблений спеціалістом, який має спеціальність «педагогіка та психологія (шкільна) за допомогою бесіди з позивачем та за методикою [PERSON] , яка була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз. В судове засідання представники третіх осіб - Департаменту Житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради та Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного: Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ч.1 ЦК України визначено право особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи Судом встановлено, 28.02.2018 приблизно о 19:30 годин у дворі будинку [ADDRESS] позивачку покусав бродячий собака, внаслідок чого вона в той же день 28.02.2018 о 20:35 годин звернулась до Миколаївського міського травматологічного пункту, де їй було встановлено діагноз: «укушена садна в/3 правої гомілки», надано первинну допомогу, призначення щеплення вакциною Рабитур проти сказу в поліклініці за місцем проживання на 0,3,7,14,28 дні. 17.05.2018 приблизно о 00:05 годин на розі вулиць Генерала Карпенка та Курортної в м. Миколаєві позивачку знову покусав бродячий собака, внаслідок чого вона звернулась в той же день 17.05.2018 о 00:30 годин до Миколаївського міського травматологічного пункту, де їй було встановлено діагноз: «укушена рана лівої гомілки», надано первинну допомогу, призначення щеплення вакциною Рабитур проти сказу в поліклініці за місцем проживання на 0,3,7,14,28 дні. Та обставина, що тілесних ушкоджень 28.02.2018 і 17.05.2018 позивач зазнала внаслідок нападу безпритульного собаки підтверджуються наданими позивачем доказами: Зверненням [PERSON] 02.03.2018 до секретаря Миколаївської місткої ради Казаковій Т.В. з повідомлення про напад на неї та укус 28.012.2018 безпритульною собакою в районі [ADDRESS] , де вона мешкає та вказана собака зазичай виявляє агресію щодо перехожих та дітей, тому просила вжити заходів щодо спостереження за безхазяйним собакою у зв`язку з можливістю захворюванням на сказ. Відповіді на вказане звернення отримано позивачем не було. Листом начальника Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області Гудими О.О. від 23.05.2018 за №7040/52-18 на заяву [PERSON] щодо вжиття заходів реагування до бродячих собака, які 17.05.2018 біля парку «Лески» за адресою вул.. Генерала Карпенка, 5 м. Миколаєва напали та покусали, була зареєстрована відділом поліції ЖЕО №9872 від 21.05.2018, при проведенні перевірки встановити власника вищевказаних собак не вдалось, вбачають порушення вимог ст. 154 КУпАП. За даним фактом до КП «Центр захисту тварин» направлено листа з проханням розглянути вказане питання в межах наданої компетенції органам місцевого самоврядування. Листом голови адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради Дмитрука В.М. від 25.05.2018 за №Г-478 на адресу КП ММР «Центр захисту тварин» на звернення [PERSON] щодо вирішення питання про відлов безпритульних тварин по вул.. Генерала Карпенка, з проханням розглянуте порушене питання згідно з наданими повноваженнями та чинним законодавством. Листом директора КП ММР «Центр захисту тварин» Голобродського О.Л. від 06.06.2019 за №234-06 на заяву [PERSON] від 18.05.2018, згідно якого 25.05.2018 ловці КП ММР «Центр захисту тварин» проводили відлов агресивної собаки у парку «Лескі», собаку відловити не вдалося, планується повторний виїзд з метою відлову агресивної собаки. Також зазначили, що у зв`язку з тим, що «Програма поводження із безпритульними тваринами на 2018-2022 роки» не прийнята виникає певна законодавча неврегульованість із подальшою долею собак, які відловлені, у зв`язку з нападом на людей. Підприємство докладає максимум зусиль для відлову агресивної собаки. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт нападу безпритульних собаки на позивача, факт укусів та стан позивача. Так, свідок [PERSON] , мати позивачки, показала, що у лютому 2018 року її дочка була вкушена за гомілку собакою у дворі вдома, бачила рану на лівої нозі, від одного зубу, була припухлість і синець, вона викликала швидку та дочку відвези до травмпункту ЛШМД. Після чого була направлена до хірурга для нагляду та проведення щеплення, для щеплення вакцину дали безкоштовно в лікарні та купували за власні кошти приблизно 7-9 вакцин, зробили 7 вакцин. Дочка була пригнічена, замкнулася, у неї був стрес, не виходила з дому, оскільки біля їхнього будинку завжди безпритульні собаки. В травні 2018 року дочка розповіла, що знову була вкушена безпритульною собакою, швидкою доставлена була до травмпункту ЛШМД, прийшла додому вночі плакала, знову відвідували лікарні, робили щеплення приблизно 5-7 щеплень було зроблено за власні кошти. Стала ще більш апатія, плаче по ночам, оскільки чує лай собак, з 2019 року не працює, не може виходити з дому. Свідок [PERSON] суду показав, що він знайомий позивача, влітку 2019 року, точної дати не пам`ятає, разом з друзями та [PERSON] гуляли в парку «Лескі», приблизно о 00:00 годин позивачка пішла додому, її подруга [PERSON] проводи до виходу з парку. Через 10 хв. [PERSON] зателефонувала [PERSON] та повідомила, що на неї напали собаки. Він разом з [PERSON] підішли до [PERSON] , яка сиділа біля бару «Флинт» по [ADDRESS] , була в шоковому стані, перелякана, повідомила, що на неї напало багато собак та її вкусила собака на ногу, рани він не бачив, за яку ногу вкусили не пам`ятає. Він дійсно неодноразово та в той вечір бачив в парку багато безпритульних собак. Потім вони викликали швидку медичну допомогу, яка відвезла позивачку до травмпункту ЛШМД, де їй надали первинну допомогу, після відвезли її додому. Після цього випадку він з позивачкою не спілкувався. Проаналізувавши вказані докази в їх сукупності, суд вважав доведеним, що 28.02.2018 і 17.05.2018 в м. Миколаєві позивачка двічі було покусано безпритульними собаками, які не були відловлені, а перебуваючи у наляканому стані та відчуваючи фізичний біль, потребуючи медичної допомоги позивачка об`єктивно не могла вживати заходи щодо самостійного переслідування собак, які її вкусили. Доказів іншого, а саме, що позивачку покусали не безпритульні собаки, а тварини, які мають господаря, відповідачем суду не надано, а тому заперечення відповідачем вказаного факту суд відхиляє. Наполягаючи на задоволенні позову, [PERSON] вказувала, що через нанесені безпритульними собаками тілесних ушкоджень їй було завдано матеріальної шкоди у розмірі 2976,90 грн. на придбання антірабічної вакцини у кількості шести доз та моральної шкоди у розмірі 180 тис. грн., компенсувати яку повинна Миколаївська міська рада, яка допустила бездіяльність у сфері благоустрою, що призвело до такої події. Згідно ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» , шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. За змістом статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі, тобто собака є майном, об`єктом права власності. Статтею 1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» передбачено, тварини - біологічні об`єкти, що відносяться до фауни: сільськогосподарські, домашні, дикі, у тому числі домашня і дика птиця, хутрові, лабораторні, зоопаркові, циркові; домашні тварини - собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі; безпритульні тварини - домашні тварини, що залишилися без догляду людини або утворили напіввільні угруповання, здатні розмножуватися поза контролем людини. Положеннями статті 15 вказаного Закону встановлено, що для утримання безпритульних тварин створюються притулки для тварин, які можуть створюватися органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, громадськими і благодійними організаціями та фізичними особами. Притулки для тварин діють за рахунок коштів їх власників, а також будь-яких інших не заборонених законом джерел. Місцеві бюджети можуть передбачати кошти на створення притулків для тварин та відшкодування витрат притулкам по утриманню тварин незалежно від форм власності. Відповідно до частин 1, 7, 9, 10 статті 24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» собаки, незалежно від породи, належності та призначення, у тому числі й ті, що мають нашийники з номерними знаками і намордники, але знаходяться без власника на вулицях, площах, ринках, у скверах, садах, на бульварах, пляжах, у громадському транспорті, дворах та інших громадських місцях, вважаються безпритульними і підлягають вилову. Виловлені безпритульні домашні тварини протягом семи днів з дня їх вилову обов`язково утримуються на карантинних майданчиках служби або підприємства, що здійснює вилов, і можуть бути повернуті власникам із дозволу ветеринарної установи після пред`явлення реєстраційного посвідчення та оплати вартості витрат на вилов і утримання. Якщо протягом двох місяців з моменту заявлення про затримання безпритульної тварини не буде виявлено її власника або він не заявить про своє право на неї, право власності на цю тварину переходить до особи, у якої вона була на утриманні та в користуванні. У разі відмови особи від набуття права власності на неї ця тварина переходить у власність територіальної громади, на території якої її було виявлено. За змістом ст. 341 ЦК України якщо протягом шести місяців з моменту заявлення про затримання бездоглядної робочої або великої рогатої худоби і протягом двох місяців - щодо інших домашніх тварин не буде виявлено їхнього власника або він не заявить про своє право на них, право власності на ці тварини переходить до особи, у якої вони були на утриманні та в користуванні. У разі відмови особи, у якої бездоглядна домашня тварина була на утриманні та в користуванні, від набуття права власності на неї ця тварина переходить у власність територіальної громади, на території якої її було виявлено. Пунктом 13 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством сільського господарства, Міністерства охорони здоров`я від 17 червня 1980 року теж передбачено, що собаки, незалежно від породи, належності і призначення, у тому числі і ті, що мають ошийники з номерними знаками і намордники, які знаходяться без власника на вулицях, площах, ринках, у скверах, садах, парках, на бульварах, пляжах, у громадському транспорті, дворах та інших громадських місцях, а також бездоглядні коти вважаються бродячими і підлягають відлову. Із зазначених норм законодавства вбачається, що безпритульні та бродячі тварини підлягають вилову, поміщенню в карантинний майданчик та послідуючої передачі власнику або у спеціалізований притулок. Шкода, заподіяна ними у разі невиявлення їхнього власника, підлягає відшкодуванню територіальною громадою, на території якої їх виловлено. Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації, установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля (стаття 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»). Частинами 1, 2 статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Система місцевого самоврядування відповідно до статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування» включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради. Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Аналізуючи вказані норми права, суд приходить до переконання, що відповідальність за належний та своєчасний вилов та ізоляцію безпритульних тварин покладається на органи місцевого самоврядування, на території яких їх було виявлено. Отже, саме Миколаївська міська рада є належним відповідачем у вказаній справі, оскільки представником територіальної громади м. Миколаєва є Миколаївська міська рада. Аналогічного висновку дійшов у подібних правовідносинах Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.01.2019 року у справі № 503/361/17 (провадження № 61-28622св18). Відтак відповідачем була допущена бездіяльність у питанні благоустрою населених пунктів з метою забезпечення умов для життя і здоров`я жителів територіальної громади, яка полягає в тому, що міська рада не здійснює жодних дієвих заходів щодо спрямування належної організації та вилову безпритульних собак та їх тимчасової ізоляції, а також розподілення тварин в відповідний притулок, така бездіяльність знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками спричинення тілесних ушкоджень позивачу. Аргументи представника Миколаївської міської ради стосовно того, що відповідальність за вилов та ізоляцію безпритульних тварин покладається на органи місцевого самоврядування, на території яких їх було виявлено, є безпідставними. На підставі аналізу положень статей 12, 24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», статті 341 ЦК України суд вважає, що саме територіальна громада, інтереси якої представляє Миколаївська міська рада, є особою, яка утримує безпритульних домашніх тварин, в тому числі собак, і саме на неї покладається обов`язок з відшкодування завданої такою твариною шкоди. Створення міською радою комунального підприємства «Центр захисту тварин», до повноважень якого відноситься регулювання кількості безпритульних тварин у м. Миколаєві, здійснення вилову та тимчасової ізоляції тварин, не перекладає відповідальність за шкоду, заподіяну безпритульним собакою, на це підприємство, оскільки представником територіальної громади міста є саме Миколаївська міська рада, яка в свою чергу допустила бездіяльність у питанні благоустрою населених пунктів з метою забезпечення умов для життя і здоров`я жителів територіальної громади, внаслідок чого була заподіяна шкода здоров`ю позивача, котра вилилась для неї у перенесенні моральних страждань. Отже, відповідальність за безпритульних тварин покладається саме на територіальні громади, на території яких їх було виявлено. Суд вважає також помилковими посилання представника відповідача на те, що відповідальною особою у спірних правовідносинах має бути Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, оскільки представником територіальної громади міста Миколаєва є саме Миколаївська міська рада. Створення Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства м. Миколаєва на 2015-2019 роки, відповідно до якої здійснюється фінансування КП «Центр захисту тварин» та комплекс заходів по регулюванню чисельності безпритульних тварин, не звільняє відповідача від відповідальності. Крім того, Програма поводження з собаками та котами та території м. Миколаєва на 2013-2017 роки припинила свою дію 31 грудня 2017 року, нову програму поводження з тваринами у м. Миколаєві у 2018-2019 роках не було прийнято, тому фінансування програм впровадження контролю за здійсненням чисельності безпритульних собак на вулицях міста, їх щеплення та стерилізації/кастрації, не здійснюється. Відлов безпритульних собак проводиться комунальним підприємством лише за заявками мешканців міста та підприємств щодо їх території. Заходи щодо щеплення та стерилізації собак проводяться комунальним підприємством відносно тих тварин, які ними були відловлені за заявками. На спростування цих обставин, відповідач будь - яких доказів не надав. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2\~ст.22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч.2\~ст.1166 ЦК України). У пункті 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди,\~\~в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір. У зв`язку отриманням тілесних ушкоджень 28.02.2018 і 17.05.2018 та призначенням лікаря вакцинації проти сказу антірабічною вакциною Рабитур, позивачкою було придбано три дози вакцини Индіраб, на загальну суму 1447, 50 грн., що підтверджується чеками з аптеки від 07.03.2018 та ще три вакцини [PERSON] на загальну суму 1529,40 грн., що підтверджується чеками з аптеки від 21.05., 25.05. і 01.06.2018, а всього на загальну суму 2976,90 грн. Відповідно до загальнодоступної інформації, а саме Інструкції для медичного застосування лікарського засобу, Индіраб відноситься до фармакотерапевтичної групи противірусні вакцини, вакцина антирабічна, тобто аналогом вакцини Рабитур призначеної лікарем. Згідно листа начальника Управління охорони здоров`я Миколаївської міської ради від 29.05.2018 №Р-317-2/з-УГЛ, [PERSON] 02.03.2018 була укушена безпритульною собакою з приводу поверхневої рани правої гомілки звернулась до лікаря-травматолога поліклінічного відділення міської лікарні №4 та їй було призначено вакцинацію проти сказу, перші дві вакцинації були проведені 02.03. і 05.02.2018 безкоштовно за рахунок лікувального закладу, вакцинацію не закінчила, в зв`язку з відмовою. 17.05.2018 [PERSON] була вдруге укушена безпритульною собакою, звернулась до лікаря-травматолога та їй було знову призначено вакцинацію проти сказу, посилаючись на наказ Міністерства охорони здоров`я України №551 від 11.08.2014 «Про удосконалення проведення профілактичних щеплень в Україні», антирабічні щеплення проти сказу не входять до переліку обов`язкових, а проводяться за епідемічними показаннями. Тому вакцина проти сказу не надходить до закладів охорони здоров`я міста централізовано, а закупаються за кошти місцевих бюджетів та бюджетів не заборонених чинним законодавством. Тому пацієнти отримують антирабічну вакцину частково, оскільки в повному обсязі, на даний час бюджетного фінансування забезпечити неможливе. Позивач посилалась на те, що їй було зроблено в березні дві антирабічні вакцини за бюджетні кошти та ще дві вакцини [PERSON] за її власні кошти придбані 07.03.2018, в подальшому вона припинила вакцинацію, оскільки не підтвердився діагноз сказу, одна доза вакцини у неї залишалась та в травні червні 2018 року вона також зробили чотири вакцини, три з яких купила 21.05., 25.05. і 01.06.2018, та ще одну купила 07.03.2018, відповідачем будь-яких доказів, які б спростовували вказане, суду не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 2976,90 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди: Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. У пунктах 3,5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обґрунтовуючи завдання моральної шкоди позивач посилалась на те, зазнала нападу безпритульних собак на вулиці міста Миколаєва, внаслідок чого їй було завдано тілесних ушкоджень, через що остання отримала антірабічні вакцини, перенесла стрес, була у пригніченому стані, який посилився після того, як її вдруге вкусила собака, відчувала фізичний біль, страх, побоювання за своє здоров`я, зокрема захворіти на сказ, до теперішнього часу її психологічний стан не покращився, вона боїться виходити з дому, боїться собак, не може працювати, спокійно спати, з 2020 року, у зв`язку зі станом свого здоров`я, вимушена відвідує психіатра [PERSON] у медичному центрі «Валео», яка надає їй допомогу, їй встановлено діагноз посттравматичний стресовий розлад, призначає медикаментозне лікування, за рекомендацією лікаря вживає майже рік антидепресанти, у зв`язку з чим приймаючи до уваги наявність моральних страждань, їх глибину та тривалість, беручи до увагу довідки невролога та психіатра від 22.05.2018 і 17.05.2018, а також висновок психолога від 27.08.2020, вважала достатньою компенсацію моральної шкоди 180000 грн. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивач зазнала втрат немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, спричинених укусами безпритульних собак, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст. 1167 ЦК України з врахуванням роз`яснення Пленуму Верховного Суду України викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31 березня 1995 року N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 6000 грн., оскільки саме така сума, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставини при яких було спричинено моральну шкоду, ступень вини відповідача, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) позивача. При цьому, судом не враховується наявний в матеріалах справи висновок психолога [PERSON] від 27.08.2020, виходячи з того, що судово-психологічна експертиза встановлення факту моральних страждань та орієнтованого розміру відшкодування моральної шкоди замовляється у атестованого Міністерством юстиції України судового експерта психолога, згідно ст. 106 ЦПК України, учасником справи самостійно на етапі як подання позову до суду, так і під час судового засідання. Не надання розрахунку призводить до оцінки судом на власне переконання розміру відшкодування моральної шкоди за потерпілого (позивача). Залучення спеціаліста психолога тягне наслідки не врахування результатів експертного дослідження у суді. Аналогічні висновки міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.02.2018 справ №2-1/07, постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №607/13541/17, постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №752/23814/17-ц. Суд ставиться критично до посилання позивача на те, що вона майже рік відвідує психіатра [PERSON] у медичному центрі «Валео», яка надає їй допомогу, їй встановлено діагноз посттравматичний стресовий розлад, призначає медикаментозне лікування, за рекомендацією лікаря вживає майже рік антидепресанти, оскільки жодного доказу на підтвердження цього суду не надано. Крім того,\~суд вважає,\~неналежними та\~не допустимими\~доказами надані\~суду аркуші\~відвідування \~невролога 22.05.2018\~та психіатра\~17.05.2018,\~оскільки \~на підтвердження\~ позивачем\~суду не\~надано оригіналів\~медичної документації,\~яка б\~підтверджували \~відвідування вказаних\~лікарів саме\~позивачем та\~необхідність їх\~відвідування,\~на вказаних\~документахвідсутні штамп установи, реєстраційні дані, прізвища, ім`я та по батькові та штамп лікарів. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача, документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених вимог, у розмірі 897,69 грн.

Outcome: partial