Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Відповідач є батьком позивача [PERSON] , яка [INFO] досягла повноліття і продовжує навчання на денній формі навчання у Могилів-Подільському медичному фаховому коледжі. Позивач заявляє, що проживає та навчається у м. Могилеві-Подільському та несе витрати на проживання та харчування, які не в змозі відшкодовувати одноосібно її мати, а тому має потребу у матеріальному утриманні батьком. 29 квітня 2021 року [PERSON] подала до суду позов про стягнення з [PERSON] аліментів на період навчання у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 1135 гривень, що становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення до суду. 06 травня 2021 року судом отримано інформацію про зареєстровану адресу місця проживання відповідача (а.с. 20) в с. Посухів Мурованокурилвецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Ухвалою від 11 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 21). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви та додатками до позову відповідачу було направлено 11.05.2021 та вручено адресату 24 травня 2021 року (а.с. 24). Відзив на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач станом на 12 липня 2021 року не подав. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про відкриття спрощеного провадження без виклику сторін. За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши надані сторонами докази та проаналізувавши чинне законодавство щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, суд прийшов до наступного висновку: Позивач у позовній заяві вказала, що у зв`язку із продовженням навчанням вона потребує батьківської участі в її утриманні, оскільки вона має єдиний дохід - стипендію, у зв`язку з навчанням на денні основі не може працевлаштуватися, перебуває на утриманні матері, які працює вчителем у сільській школі на 0,5 ставки та має на утриманні малолітнього сина. Враховуючи обставину, що її батько перебуває на заробітках за кордоном, на такі витрати на підставі ст. 199 СК України вона просить стягнути з батька утримання у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 1135 гривень, що становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення до суду. Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Судом встановлено на підставі свідоцтва про народження (а.с. 5), що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , яка [INFO] досягла повноліття, але їй ще нема 23 роки. Довідкою № 114 від 04 лютого 2021 року (а.с. 7) стверджується обставина, що повнолітня [PERSON] є студенткою групи 3 м/с Б денної форми навчання відділення «Медсестринство» Могилів-Подільського медичного фахового коледжу з 01 вересня 2018 року. Щодо існування у позивача потреби у матеріальній допомозі батька та наявність у батька можливості надавати таку допомогу, суд враховує, що загальновідомим фактом є обставина, що у зв`язку з продовженням навчання повнолітні син чи дочка потребують коштів на придбання підручників, харчування, оплату житла, послуг зв`язку, Інтернету, проїзду з місця проживання до місця навчання. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Таким чином обов`язок довести факт потреби у матеріальному утриманні та спроможність відповідача надавати таке утримання покладається на позивача. Враховуючи вищезазначені загальновідомі факти щодо витрат у зв`язку з навчанням після досягнення 18 років, суд також враховує, що позивач не надала належних доказів про розмір витрат, які вона несе у зв`язку з продовженням навчання у Могилів-Подільському медичному фаховому коледжі, не надала доказів про винаймання житла чи про проживання у гуртожитку, про вартість проїзду з місця постійного проживання до місця навчання і т.п. Крім того, позивач не надала належних доказів про працевлаштування відповідача, про його доходи, про склад його сім`ї і т.п. Однак, суд вважає обставини, що відповідач є особою працездатного віку, а також, що він не надав суду відзиву на позов, такими, що свідчать про його спроможність надавати утримання повнолітній дочці - позивачу у цій справі - у зв`язку з продовженням нею навчання у Могилів-Подільському медичному фаховому коледжі. Таким чином, у відповідача виник обов`язок утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання, а тому вимога про стягнення утримання з батька на повнолітню дочку підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Так, при визначені розміру аліментів суд має взяти до уваги стан здоров`я та матеріальний стан і дочки, і батька, наявність у відповідача інших утриманців та майна, інші обставини, що мають значення для справи. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі № 489/100/18, «аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання». З наданих позивачем довідки про доходи № 08/163, виданої Могилів-Подільським медичним фаховим коледжем 31 березня 2021 року (а.с. 8), та довідки Курашовецького старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району № 111 від 29 березня 2021 року (а.с. 10) слідує, що [PERSON] перебуває на утриманні матері та, крім того, отримує дохід у вигляді стипендії у розмірі 1111 гривень 32 копійки. Доказів про матеріальний стан відповідача суду не надано, а твердження позивача про те, що він перебуває на заробітках за кордоном, не доведено належними та допустимими доказами. В той же час, суд вище уже зробив висновок про спроможність відповідача надавати матеріальне утримання своїй повнолітній дочці. Щодо розміру та способу такого утримання, суд враховує таке: Ініціатива вибору способу визначення розміру аліментів належить, насамперед, позивачеві, але врешті спосіб визначення величини аліментного платежу залежить від різних обставин, які має оцінити суд. У цій справі позивач просить визначити розмір аліментів у частці від заробітку, встановивши її мінімальну межу як 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Однак, суд вважає необґрунтованим таке клопотання позивача, оскільки ст. 200 СК України не містить положень про обмеження розміру аліментів на повнолітню дочку (сина) мінімальною границею, а лише вказує на можливість визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу). При цьому положення ч. 2 ст. 182 СК України застосуванню не підлягають, оскільки застосування ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів застосовується лише в частині врахування обставин, зазначених у її першій частині. Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 березня 2018 року у справі № 569/8960/17-ц. З огляду на викладене, а також враховуючи обставину, що суду не доведено факт працевлаштування відповідача та не надано докази про розмір його заробітку, суд вважає за правильне визначити спосіб утримання аліментів як тверда грошова сума. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливість надання допомоги матір`ю позивача та факт і розмір отримання позивачем доходу у вигляді стипендії. Так, статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що станом на момент звернення до суду з цим позовом прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено у розмірі 2270 гривень. Держава забезпечила позивача утриманням у вигляді стипендії в розмірі 1111,32 гривні (а.с. 8). Таким чином, суд вважає, що батьки мають забезпечити утримання дочці в розмірі 1158 гривень 68 копійок (2270 грн - 1111,32 грн = 1158,68 грн). Враховуючи рівний обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку у зв`язку з продовженням навчання, суд переконаний, що відповідатиме інтересам дочки, матеріальному становищу платника аліментів та буде необхідним і достатнім для забезпечення витрат на навчання стягнення аліментів з відповідача у розмірі 600 гривень (що складає більше ніж половина від 50% прожиткового мінімуму на працездатну особу). Суд вважає, що визначенням саме такого розміру аліментів у цій справі буде досягнуто дотримання засад розумності, виваженості, справедливості. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 908 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 та ст. 201 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 29 квітня 2021 року.

Outcome: partial