Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 26 вересня 2017 року до закінчення навчання, але не пізніше досягнення ним двадцяти трьох років. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] є його батьком, що підтверджено свідоцтвами про його народження та визнання батьківства. У 2015 році він змінив своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що отримав свідоцтво про зміну імені. На теперішній час він є студентом ІІІ курсу Чорноморського морського коледжу Одеського національного морського університету 1 рівня акредитації. Відповідач є його батьком, проте в добровільному порядку матеріальну допомогу на його утримання на період навчання не надає, хоча має таку можливість, оскільки відповідач працевлаштований. Він навчається та потребує допомоги, яка безпосередньо не пов`язана із оплатою навчання, а потрібна йому для виживання, придбання необхідного, що пов`язане із навчальним процесом, переїздами, так як на період навчання він не має можливості влаштуватися на роботу та отримувати заробітну плату. Його мати щомісячно на його утримання витрачає значно більші кошти ніж він просить стягнути з відповідача. Згідно відзиву на позовну заяву, наданого [PERSON] , відповідач не має фінансової можливості утримувати [PERSON] та зазначає, що 13.10.2003 р. він уклав шлюб з [PERSON] , яка після одруження взяла його прізвище « [PERSON] ». Після реєстрації шлюбу він усиновив її дитину - [PERSON] , [INFO] , зі зміною прізвища на « [PERSON] » і зміною по-батькові на « [PERSON] ». 29.09.2011 р. він розірвав шлюб з [PERSON] на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.08.2011 р. Після розірвання шлюбу він залишив своє службове житло колишній дружині, та переїхав на інше місто проживання. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2012р. його визнано особою, яка втратила право на житло за позовом колишній дружини. З 2011 р. він з позивачем не спілкуються та [PERSON] не визнає фактично його своїм батьком. Отже, [PERSON] біологічно не є його дитиною, фактично між ними відсутні родинні відношення, а юридично він має намір при таких обставинах скасувати встановлення батьківства по відношенню до [PERSON] . Також, відповідач зазначає, що з кінця 2016 року і до теперішнього часу він проживає сумісно з [PERSON] , яка має двох дітей, яким він матеріально допомагає. У березні 2018р. він зареєстрував шлюб з [PERSON] , разом вони ведуть спільне господарство, знімають житло за усним договором оренди. Дружина не працює та знаходиться на його утриманні. Крім того, він забезпечує свою матір - [PERSON] , 1944 р.н., яка є інвалідом 2 групи та фактично проживає з ними, проходить постійно курси лікування, які він сплачує, оскільки вона отримує мінімальну пенсію, в підтвердження чого надав квитанції. Сам він є учасником АТО, учасник бойових дії на Донбасі, має психологічні травми та вимушений щомісяця лікуватися, системно приймає ліки, на які витрачає до 2000 грн. щомісяця. Вважає, що і позивач повинен надавати батькові належну допомогу. Щодо викладених у відзиві обставин, позивач наголосив на тому, що відповідачем не надано належних доказів зазначеного. Зазначив, що відповідач працює у військовій частині, а отже має належний стан здоров`я, надані виписки стосуються 2015-2016р.р. Доказів витрат на оренду квартири не надано, не надано доказів, що відповідач утримує матір свою, а також відсутні обов`язки щодо утримання дітей [PERSON] . Позивач та законний представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити позивачу у позові повністю з підстав, які викладені ним у відзиву на позов. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про встановлення батьківства від 06.11.2002р. [PERSON] визнаний батьком [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №00019819473 від 23.03.2018р., внесені до відомостей актового запису виключення відомостей про батьків 22.04.2013р. реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області на підставі рішення №2-1982 від 04.09.2001 суду м. Ізмаїл Одеської області прізвище [PERSON] змінено на прізвище [PERSON] , по батькові [PERSON] змінено на [PERSON] , відомості про батька змінено на [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 10.10.2015р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] є сином [PERSON] . Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 29.12.2015р., виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] змінив своє прізвище на [PERSON] . Враховуючи викладене, твердження, що позивач не є рідним сином відповідача не має жодного юридичного значення, з огляді на визнання батьківства та отримання свідоцтва про визнання батьківства. Докази наявності судового рішення про виключення про виключення відомостей про відповідача як батька дитини з актового запису про народження позивача відсутні. Позивач проживає разом з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні, що підтверджено довідкою КП Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» за №1131 від 19.09.2017р. [PERSON] навчається на ІІІ курсі Чорноморського морського коледжу Одеського національного морського університету 1 рівня акредитації за державним замовленням на неповному державному забезпеченні, що підтверджено довідкою Чорноморського морського коледжу Одеського національного морського університету 1 рівня акредитації №673 від 09.11.2017р. Згідно інформації Ізмаїльського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної Прикордонної служби України за №30/279 від 12.01.2018р. [PERSON] проходить службу у військової частині [NUMBER] з 14.04.2005р. (наказ командира частини від 14.04.2005р. №71-ос) по теперішній час. Згідно довідки військової частині [NUMBER] ДПС України про зарплату за №11/17 від 12.01.2018р. сума доходів [PERSON] за період з липня 2017р. по грудень 2017р. складає 65260,46 грн., до видачі - 54475,88 грн. Згідно довідки військової частині [NUMBER] ДПС України про зарплату за №11/41 від 25.01.2018р. сума доходу [PERSON] за період з липня 2017р. по грудень 2017р. без нарахування аліментів становить 55305,47 грн. Згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №30/2417 від 26.11.2015р. [PERSON] у період з 20.09.2014р. по 12.02.2015р. безпосередньо брав участь в антитерористичної операції. Згідно виписних епікризів за №№2894, 153 [PERSON] перебував у періоди з 27.11.2015р. по 11.12.2015р. та з 11.01.2016р. по 10.02.2016р. на стаціонарному обстеженні і лікуванні в клініці хірургії клінічного госпіталю ДПС України м. Одеса. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.03.2018р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Згідно довідки Державного центру зайнятості Ізмаїльського МРЦЗ від 14.03.2018р. [PERSON] перебуває на обліку як безробітна в Ізмаїльському МРЦЗ з 26.02.2018р. Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом ст. 199 СК України обов`язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено на обох батьків. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином однією із обов`язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину є можливість надання ними дітям матеріальної допомоги. Згідно з вимогами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, якщо: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У відповідності до п.15 ч.3\~ст.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров?я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене вище, з огляду на наявність у відповідача фінансової можливості сплачувати аліменти, суд вважає за можливе покласти на нього такий обов`язок. Твердження, що позивач не є рідним сином відповідача, відхилено з наведених вище підстав. При цьому, позов підлягає задоволенню не у повному обсязі, з огляду на наявність чинників, які також вимагають витрат з боку відповідача та обмежують його можливості виплачувати аліменти у повному обсязі, у якому просить позивач. Враховуючи розмір доходів [PERSON] , стан здоров`я відповідача, який\~ потребує лікування та реабілітації, а також те, що відповідач має іншу сім`ю, на його утриманні знаходиться дружина, та виходячи з принципу балансу інтересів, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати аліменти у розмірі співмірному із матеріальним його забезпеченням, а тому позов підлягає частковому задоволенню, та суд вважає за можливе стягувати з відповідача на утримання сина [PERSON] аліменти на період його навчання в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 26 вересня 2017 року до закінчення навчання, але не пізніше досягнення позивачем двадцяти трьох років, що, на думку суду, відповідає засадам розумності та виваженості та є достатнім для забезпечення повнолітнього, який продовжує навчання та не призведе до надмірного матеріального тягаря для відповідача. При цьому судом враховується й той факт, що відповідач несе певні витрати на забезпечення своєї матері, яка є інвалідом 2 групи, так як Сімейним кодексом на дітей покладено обов`язок щодо утримання своїх непрацездатний батьків, незважаючи на твердження законного представника позивача, що у відповідача є ще й інші брати/сестри, які також повинні утримувати непрацездатну мати. Щодо посилань відповідача про перебування на його утриманні дітей дружини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , то суд зазначає, що обов`язок щодо утримання дітей покладено на їх батьків, який відповідач не є. Крім того, [PERSON] є вже повнолітньою особою. А також, відповідачем не надано доказів перебування зазначених вище осіб на його утриманні. На думку суду, стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно є достатнім для забезпечення потреби позивача у продовженні навчання. При цьому, аліменти у більшому розмірі будуть обтяжливі для відповідача та його родини. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 320грн. Суд роз`яснює про право на державну грошову компенсацію в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів та 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: partial