Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] Акціонерне Товариство « Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 23.07.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № К-5207080, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 110700 грн., з розрахунку в розмірі 14,25% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 23.07.2013 року до 22.07.2016 року. Банк свої зобов»язання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачу кредит, в розмірі та строки, передбачені кредитним договором. Згідно п. 3.3 Кредитного договору сплата суми кредиту та процентів за його користування здійснюється щомісячно не пізніше 10 числа кожного місяця включно наступного за звітним на рахунок відкритий у кредитора. 02.09.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений додатковий договір, яким були внесені зміни в п. 3.3 договору, а саме сплата суми кредиту та процентів за його користування здійснюється щомісячно не пізніше 30 числа кожного місяця включно наступного за звітним на рахунок, відкритий у кредитора. Виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором забезпечується договором поруки № П-5207080 від 23.07.2013 року, згідно якого відповідальність поручителя, відповідачки по справі [PERSON] настає у випадку невиконання боржником своїх зобовязань, зокрема поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором у повному обсязі. У зв»язку з невиконанням боржником своїх зобов»язань у останнього перед банком станом на 25.07.2016 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 213820,34 грн., з яких тіло кредиту 52272,09 грн., відсотки 11030,28 грн., пеня -150517,97 грн. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 213820,34 грн., по судові витрати в сумі 3207,31 грн. Представник позивача в судове засідання не з»явився, просив справу слухати у його відсутність, не заперечували проти винесення заочного рішення. ( а.с. 56). Відповідачі в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлялись належним чином, інформація про час і місце судового засідання розміщена на сторінці Красноармійського міськрайонного суду у розділі «Інформація для учасників процесів( зона АТО)» офіційного веб-порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет . Суд на підставі ст. 224 ЦПК України виносить заочне рішення по справі, оскільки проти цього не заперечує позивач, а належним чином повідомлені відповідачі про день і час слухання справи не повідомили причини своєї неявки в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що 23.07.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № К-5207080, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 110700 грн., з розрахунку в розмірі 14,25% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 23.07.2013 року до 22.07.2016 року. ( а.с. 7-13). Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобовязаний виконувати зобовязання згідно кредитного договору у повному обсязі, у тому числі але обмежуючись цим, повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно встановленого графіку погашення кредиту( а. с. 7-13) Згідно додаткового договору № 1 від 02.09.2013 року до кредитного договору № К-5207080 від 23.07.2013 року внесені зміни в п. 3.3 договору, а саме сплата суми кредиту та процентів за його користування здійснюється щомісячно не пізніше 30 числа кожного місяця включно наступного за звітним на рахунок, відкритий у кредитора ( а. с. 16). Виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором забезпечується договором поруки № П-5207080 від 23.07.2013 року, згідно якого відповідальність поручителя, відповідачки по справі [PERSON] настає у випадку невиконання боржником своїх зобовязань, зокрема поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором у повному обсязі.( а. с. 19). У звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань по кредитному договору станом на 25.07.2016 року загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] складає 213820,34 грн. ( а. с. 31) , з них: - сума заборгованості за кредитом 52272,09 грн., - сума заборгованості за відсотками 11030,28 грн., - пеня за несвоєчасне повернення кредиту-150517,97 грн. . Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти ( кроедит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525,526,530 ЦК України зобов»язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов»язання не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року ( з подальшими змінами) № 11 «Про судове рішення» судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст.2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, до проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Вказані норми права є обов»язковими для виконання вище переліченими установами. При настанні певних умов - встановлення статусу особи-боржника, яка проживає на тимчасово окупованій території, остання не повинна доводити наявність форс-мажорних обставин, оскільки вище переліченими нормами права встановлюється час та місце проведення антитерористичної операції, що є підставою для обов»язкового виконання банківськими установами імперативних норм ст. 2 Закону щодо ненарахування пені і штрафних санкцій до зазначеній категорії осіб за кредитними договорами з 14.04.2014 року. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону \~\~зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання вимог цього закону КМУ \~\~прийняв розпорядження№1053-р від 30 жовтня 2014 року, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до цього розпорядження до зазначених населених пунктів належить і місто Донецьк. В подальшому\~розпорядженням КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р дію розпорядження КМУ від 30.10.2014 року зупинено. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» \~\~район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень) Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р \~затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження КМУ від 30.10.2014 року № 1053р та розпорядження КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р. Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Донецьк. Відповідно до ст. 5 ЦК України \~\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ст. 58 Конституції України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли пом'якшує або скасовує у цивільну відповідальність особи. Зворотна дія в часі закону чи іншого нормативно-правового акта полягає в тому, що його юридична обов»язковість поширюється на факти, які виникли до набрання ним чинності, причому саме з моменту їх виникнення. При такій дії відбувається перегляд, корекція попередніх рішень щодо таких фактів вже відповідно до нового закону чи іншого нового нормативно-правового акта. Проте, не можуть мати зворотної дії юридичні норми, які встановлюють нові права й обов»язки чи заборони, оскільки порушення таких прав, невиконання таких обов»язків, недотримання таких заборон завжди буде новим видом, новим складом правопорушень. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Розпорядження\~\~Кабінету\~\~Міністрів\~\~ є\~\~підзаконним\~\~нормативно-правовим актом. У\~\~даному\~\~випадку\~\~розпорядження містять вторинні (похідні) норми, що розкривають\~\~і\~\~конкретизують\~\~первинні норми, приймаються на їх підставі, спрямовані на їх виконання.\~\~ Отже, норми підзаконного правового акта - розпорядження КМУ від 05.11.2014 року розповсюджувались на правовідносини, які виникли до вступу цього розпорядження в силу, та регулювались нормами вищезазначених діючих законодавчих актів. Оскільки на теперішній час м. Донецьк, згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, пеня була нарахована банком станом на 25.02.2016 року,після набрання чинності Закону України від 2 вересня 2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", та в момент чинності вищезазначених нормативно-правових актів, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» \~ тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, з урахуванням положень\~ ст. 5 ЦК України та ст. 58 Конституції України, розповсюджуються на відповідача звільняють останнього від обов'язку по оплаті на користь позивача всієї суми пені. Як вбачається з розрахунку, наданому ПАТ «Дельта Банк» пеня нараховувалась за період з 26.07.2015 року по 22.07.2016 року і становить: 139328,76 грн., з яких 115947,60 грн заборгованість пені на тіло кредиту, та 23381,16 грн. заборгованість пені на проценти ( а. с. 29-31). Також позивачем зазначено розмір заборгованості пені за період з 03.09.2013 року по 25.07.2015 рік, яка становить 11189,21 грн., проте не надано жодного доказу на її підтвердження відповідного розрахунку, незважаючи на те, що в позовних вимогах позивач просить стягнути пеню у розмірі 150517,97 грн. Враховуючи вищезазначені норми права, зокрема Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», підзаконні нормативні акти, а також той факт, що позивачем не доведено належними доказами розмір пені, яка була нарахована станом на 25.07.2016 року, та який просить стягнути з відповідачів 150517,97 грн., суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме у розмірі 63302,37 грн., що складається з 52272,09 грн.- тіла кредиту та 11030,28 грн. - нарахованих відсотків. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~суд стягує з відповідачів [PERSON], [PERSON] понесені судові витрати - судовий збір у розмірі 949,36 грн., з кожного по 474,68 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial