Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

У квітні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу» про виплату заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати та стягнення моральної шкоди, в якому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій але невиплаченій заробітній платі згідно довідки № 18 від 06.03.2015 року у розмірі 26 728, 47 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 140 025, 60 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати у розмірі 10 276, 82 грн., та моральну шкоду у розмірі 90 000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та обіймав посаду головного механіка у публічному акціонерному товаристві «Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу» (надалі ПАТ «ТОДАК»). 30 квітня 2013 року позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач при звільненні не виплатив всіх сум, що належать позивачу, та не здійснив остаточний розрахунок. Відповідно до довідки № 18 від 06 березня 2015 року, виданої відповідачем, борг відповідача на час звільнення позивача становить 26 728, 47 грн. Крім того, відповідач, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України має сплатити позивачу середній заробіток за час затримки по день його фактичного розрахунку. За розрахунками позивача відповідач має сплатити на його користь 140 025, 60 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати та кількості днів за весь період затримки виплат. Також позивач вважає, що відповідно до Закону України «Про оплату праці» відповідач має сплатити на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством України. Відповідно до розрахунків позивача компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати становить 10 276, 82 грн. Крім того позивач посилаючись на вимоги ст. 237-1 КЗпП України просить стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 90 000 грн. Позовні вимоги у цій його частині позивач обґрунтовує тим, що у зв'язку з затримкою розрахунку він втратив нормальні життєві зв'язки, спокій, вказаний період невиплати заробітної плати припав на період падіння купівельної спроможності і знецінення національної валюти, зльоту цін на комунальні платежі, що у свою чергу створило ризики для сімейних відносин. З огляду на положення ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, Постанови Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., Закону України «Про оплату праці» позивач просить задовольнити його позов у повному обсязі. У судове засіданні позивач не з'явився. Звернувся до суду з заявою в якій зазначив, що підтримує позов з підстав, викладених в позовній заяві, просив його задовольнити та не заперечив проти винесення судом заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а представник відповідача, який належним чином був повідомлений про місце, день і час слухання справи, не з'явився в судове засідання, не повідомив суд про причини неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем - публічним акціонерним товариством «Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу» (ПАТ «ТОДАК»), займав посаду головного механіка, та відповідно до копії трудової книжки (а.с. 12), та був звільнений 30 квітня 2013 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ 19-к від 30.04.2013 року). Відповідно до копії довідки № 18 від 06 березня 2015 року виданої ПАТ «ТОДАК» заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2012 року по квітень 2013 року включно становить 28 085, 79 грн. (а.с. 8). У відповідності до положень ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій але невиплаченій заробітній платі згідно довідки № 18 від 06.03.2015 року у розмірі 26 728, 47 грн. Разом з тим, суд вважає правильним, з метою захисту порушеного цивільного права позивача на отримання нарахованої але невиплаченої заробітної плати, вийти за межі заявлених позивачем позовних вимог, та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 28 085, 79 грн., відповідно до довідки № 18 від 06.03.2015 року. Також позивач просив стягнути з відповідача, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, середній заробіток за час затримки розрахунку по день його фактичного розрахунку. За розрахунками позивача відповідач має сплатити на його користь 140 025, 60 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати та кількості днів за весь період затримки виплат. За приписами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 року вбачається, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні наступає для роботодавця за умови відсутності спору про розміри належних звільненому працівникові сум. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Матеріалами справи підтверджено, що при звільненні 30 квітня 2013 року позивачу не було виплачено заборгованість по заробітній платі у загальному розмірі 28 085, 79 грн. При розрахунку суми середнього заробітку суд виходить з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі - Порядок). У відповідності п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно з п.3 згаданої постанови, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. З наявних у справі доказів вбачається, що у березні 2013 року позивачем було фактично відпрацьовано 19 днів, за що позивачу було нараховано 3 860, 47 грн. заробітної плати (а.с. 9). У квітні 2013 року позивачем було фактично відпрацьовано 20 днів, за що позивачу було нараховано 3 716, 57 грн. заробітної плати ( а.с. 9). Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата позивача згідно з п.8 указаного вище порядку складає 194, 28 грн. (3 860, 47 грн. + 3 716, 57 грн. : 39 днів (19 днів + 20 днів) = 194, 28 грн.). Станом на час розгляду справи заробітна плата позивачу не виплачена. Час затримки розрахунку при звільненні становить з 03 травня 2013 року, тобто наступного робочого дня після останнього робочого дня позивача, по 03 серпня 2015 року, тобто 603 робочих дні. А отже середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 травня 2013 року по 03 серпня 2015 року складає 117 150, 84 грн. (194, 28 грн. х 603 дні = 117 150, 84 грн.). З огляду на наведене суд вважає, що позов позивача у цій частині підлягає частковому задоволенню та відповідно до ст. 117 КЗпП України позивач має право на отримання з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 травня 2013 року по 03 серпня 2015 року у розмірі 117 150, 84 грн. Законом України «Про оплату праці» передбачена компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати. Статтею 34 згаданого Закону передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За розрахунком наданим позивачем компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати становить у розмірі 10 276, 87 грн. Суд вважає, що наведений позивачем розрахунок є вірним, відповідає вимогам закону, та приймає рішення про задоволення позову у цій його частині у повному обсязі. Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків і вимагають у нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В обґрунтування свого позову в цій частині позивач зазначив, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у втраті нормальних життєвих зв'язків, спокою, вказаний період невиплати заробітної плати припав на період падіння купівельної спроможності і знецінення національної валюти, зльоту цін на комунальні платежі, що у свою чергу створило ризики для сімейних відносин, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, враховуючи ступінь вини відповідача та інших обставин, зокрема характер та тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] в цій частині частково, а саме на суму 5000 гривень, тому що вважає, що розмір завданої моральної шкоди позивачем завищений. Враховуючи вимоги ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає правильним стягнути з відповідача - ПАТ «ТОДАК», судовий збір в доход держави пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме у розмірі 1798, 73 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial