Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду 16.04.2014 року з вище вказаною позовною заявою до [PERSON], Головне управління Державної Міграційної служби у Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що, вона є власником квартири [ADDRESS]. За даною адресою зареєстровані: вона та відповідач: [PERSON] її колишній чоловік. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою з 26.08.1997 року, однак після розірвання шлюбу 07.09.2007 року по теперішній час в зазначеній квартирі не мешкає та не приймає участі у витратах на утримання квартири, в добровільному порядку не бажає знятися з обліку за місцем реєстрації, у зв'язку з чим вона позбавлена можливості реалізувати своє право на користування та розпорядження своїм нерухомим майном. Тому, просить суд визнати [PERSON] [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та зобов'язати Головне управління Державної Міграційної служби у Дніпропетровській області в особі Криворізького районного сектору зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій просила цивільну справу розглянути за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с. 19). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], була направлена судова повістка про виклик до суду, однак поштовий конверт повернувся до суду (а.с. 18). А отже відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до положень п. 4 ч.5 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - Головне управління Державної Міграційної служби у Дніпропетровській області в судове засідання також не з'явився, в матеріалах справи є їх письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, при задоволенні позовних вимог покладаються на розсуд суду). Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач по справі - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], який належить їй на підставі договору дарування НА № 0847184 від 15.08.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Криворізької районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі № 2-2375 (а.с. 6). Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача та зареєстрований в [ADDRESS], що вбачається з витягу з погосподарської книги (а.с. 8) та довідки Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 5-2.10/287 від 25.02.2014 року (а.с. 9). Однак, згідно акту комісії у складі депутата Новопільської сільської ради Рибак Л.І. та мешканців будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], відповідач [PERSON] не проживає за вказаною вище адресою з 2007 року (а.с. 7). Як вказувала в позові позивач та ці доводи нічим не спростовані, відповідач, який залишається зареєстрованими у квартирі позивача, не проживає в ній з 2007 року, місце проживання позивачу не відоме, за місцем своєї реєстрації не з'являється, добровільно не бажає її відмінити. Будь-яких домовленостей з відповідачем щодо збереження за ним житлової площі на час його не проживання в її квартирі не існує, позивач вимушена сама сплачувати комунальні платежі за них, що негативно впливає на матеріальний стан позивача, та не дозволяє їй розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, що значно обмежує її законні права користування та розпорядження власністю. У відповідності зі ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином дії відповідача по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні їй користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним їй на праві власності майном, у вигляді квартири [ADDRESS], є неправомірними та такими що порушують її законні права та інтереси, передбачені ст. 41 Конституції України. Крім цього, у відповідності зі ст. ст. 150, 155 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності житловий будинок, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, та не можуть бути позбавлені права користування житловим будинком. Оскільки відповідачі своїми діями порушили законні права та інтереси позивача, то у відповідності зі ст. 391 ЦПК України, позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] не проживає без поважних причин в квартирі [ADDRESS], понад 6 років, не сплачує комунальні і інші платежі, тому вважається таким, що втратив право проживання в вищезазначеному будинку. За змістом ст. 7 Закону України "Про свободу пересування вільний вибір місця проживання в Україні" однієї з підстав для зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням. Тому відносно позовних вимог позивача в частині зобов'язати ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку відповідача в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], суд вважає їх безпідставними та зайво заявленими, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає автоматичному виконанню та зняттю відповідача з реєстрації. На підставі вище викладеного, ст. ст. 150, 155 ЖК України, ст. ст. 321, 386, 391, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: partial