Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні майном, посилаючись на те, що позивач та відповідач є власниками суміжних земельних ділянок розміщених по пров. Ватутіна, 2 та 4-а. Між якими відповідач встановила паркан висотою понад 2 метри, що створює затемнення земельної ділянки позивача та недостатнє провітрювання. Також, позивач встановила три вулики під парканом з порушенням чинного законодавства, що створює перешкоди позивачці в користуванні її змельною ділянкою. На цих підставах позивач просить зобовязати відповідача провести демонтаж паркану, встановити металеву сітку, або зменшити висоту паркану на 50 см, щоб висота паркану становила не більше 1,5 метра; зобовязати відповідача перенести вулики від паркану у відповідності до вимог чинного законодавства. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити посилаючись на підстави викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала посилаючись на те, що Державними будівельними нормами не передбачено обмеження висоти огорожі. Зведений відповідачкою паркан не створює затінення приміщень будинку, на підтвердження цього відповідач просив приєднати до матеріалів справи фото-таблицю знімків, які демонструють, що затінення земельної ділянки [PERSON] в проміжок часу доби з 11.05 год. до 14.06 год. в межах допустимих норм. Відповідач посилалась на те, що тінь від забору падає на територію позивачки до 12.00 год., оскільки сонце сходить зі сторони відповідачки, потім сонце піднімається і створює тінь на земельну ділянку відповідачки, відповідно територія позивача освітлена. Крім того, будинок позивачки розташований таким чином, що після 12.00 год. тінь від будинку падає на територію відповідачки. Гараж, який належить позивачці розміщений на тій же межі що й паркан і є навіть вищим за паркан, що так само створює тінь, як і паркан. Також, пояснила, що вулики, які знаходяться на території відповідачки є порожніми, без бджіл. Відповідачка не займається бджільництвом, тому наявність порожніх вуликів жодним чином не створює перешкоди позивачці в користуванні та розпорядженні майном. Відповідач просила відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею судові витрати в розмірі 918 грн. Свідок [PERSON], проживаючий в [INFO], працюючий старшим дільничним інспектором Тальнівського РВ УМВС України пояснив, що перебуваючи на чергуванні у відділку міліції, ним було здійснено виїзд на місце проживання позивачки та відповідачки, де між ними виникла суперечка щодо встановлення межі під час зведення паркану. Суперечку було вирішено шляхом встановлення меж. Свідок [PERSON], працююча головним спеціалістом сектору містобудування та архітектури Тальнівської райдержадміністрації пояснила, що влітку 2015 року розглядалася скарга щодо встановлення паркану між суміжними земельними ділянками позивачки та відповідачки і встановлено, що даний паркан не є суцільним від землі, між ґрунтовим покривом та парканом є проміжок для провітрювання. Державними будівельними нормами порядок зведення парканів не встановлений. В разі, якщо розміщується пасіка, висота паркану регулюється Інструкцією щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл №9 від 30 січня 2001 року і повинна бути заввишки не менше 2,5 м. Свідок [PERSON], проживаюча в [INFO], працююча першим санітарним лікарем Тальнівського міжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Черкаській області пояснила, що висота паркану не встановлена санітарними нормами. Щоб встановити, які негативні наслідки створилися внаслідок встановлення паркану, необхідно звернутися до лабораторних центрів. Щодо розміщення вуликів, ветеринарні норми дозволяють розміщення пасік. Це питання відноситься до компетенції ветеринарних станцій. Свідок [PERSON], працюючий землевпорядником Тальнівської міської ради пояснив що [PERSON] зверталася з заявою, до Тальнівської міської ради щодо встановлення паркану гр. [PERSON] без згоди суміжного землекористувача гр. [PERSON] Спір було розглянуто, за наслідками розгляду складено акт від 18.06.2015 та встановлено, що межі між суміжними ділянками при встановленні паркану не порушено. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] проживаюча в [INFO] є власницею земельної ділянки розташованої на території Тальнівської міської ради м. Тальне пров. Ватутіна, 4а, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №001826 виданого 11.02.2002. Відповідно до акта від 18.06.2015 складеного згідно розпорядження міського голови від 16.06.2015 № 61-Р комісією встановлено, що претензій до межі спірні сторони не висловили. Паркан встановлений між суміжними земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] із профільного металу висотою 2,0 метра. Від житлового будинку [PERSON] огорожа розташована на відстані 1,98 метра. По добовій траєкторії сонця перед житловим будинком [PERSON] нею влаштований гараж на відстані 2,30 метра зі сторони проїжджої частини провулка, що також перешкоджає попаданню сонячних променів до приміщень будинку [PERSON] Враховуючи, що Державними будівельними нормами не передбачено висоти огорожі, сторонам рекомендовано дійти згоди на засадах добросусідства. Відповідно до висновку від 17.06.2015 ДІМ СДІМ Тальнівського РВ УМВС України в Черкаській області ст. лейтенанта міліції [PERSON] складеного за результатами перевірки по факту вказаному [PERSON], щодо демонтажу паркану сусідом встановлено, що в даних обставинах відсутні ознаки кримінального правопорушення передбачені КК України та ознаки правопорушень передбачених КУпАП. Відповідно до листа від 30.10.2015 №1621/01-11 виконавчого комітету Тальнівської міської ради інформовано, що Державні будівельні норми щодо встановлення огорож відсутні. Стосовно розміщення вуликів вказано, що відповідно до Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб та отруєнь бджіл від 12.02.2001 №131/5322 територію стаціонарної пасіки огороджують, обсаджують плодовими деревами і кущами. При розміщенні пасіки на присадибній ділянці (подвірї) огорожа повинна бути заввишки не менше 2,5 м. для підвищення рівня льоту бджіл. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності підстав звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Правила розведення бджіл регулюються Законом України «Про бджільництво», Інструкцією щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини №9 від 30.01.2001, Державними санітарними правилами планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоровя України від 19.06.1996 №173, Порядком реєстрації пасік, затвердженого наказом міністерства аграрної політики України і Української академії аграрних наук №184/82 від 20.09.2000. Відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про бджільництво» право на утримання бджіл і зайняття бджільництвом мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають необхідні навики або спеціальну підготовку, а також юридичні особи. Фізична або юридична особа з метою зайняття бджільництвом формує пасіку з бджолиних сімей, яка може мати підсобне приміщення, інвентар і обладнання та розміщується на відповідній земельній ділянці. Кількість бджолиних сімей, що може утримуватися юридичними та фізичними особами, не обмежується. Відповідно до ст. 15 цього Закону фізичні та юридичні особи розміщують пасіки на земельних ділянках, які належать їм на правах власності або користування, відповідно до ветеринарних-санітарних правил. Згідно п. 1.3. Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом головного державного інспектора ветеринарної медицини від 30.01.2001 №9, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.02.2001 за №131/5322, територію стаціонарної пасіки обгороджують, обсаджують плодовими деревами і кущами. Відведення земельних ділянок для розміщення такої пасіки необхідно погоджувати з органами державного управління з питань ветеринарної медицини і місцевими органами влади. При призначенні розміру площі під пасіку, розраховують, що на одну бджолину сімю потрібно 30-35 кв.м., залежно від способу розміщення бджіл. При розміщенні пасіки на присадибній ділянці (подвірї), огорожа повинна бути заввишки не менше 2,5 м. для підвищення рівня льоту бджіл, про що, зокрема зазначено в листах №1621/01-11 від 30.10.2015 виконавчого комітету Тальнівської міської ради та №50 від 29.10.2015 сектору містобудування та архітектури Тальнівської районної державної адміністрації. Суд, враховуючи наведене, заслухавши сторони, приймаючи до уваги покази свідків, аналізуючи досліджені докази, дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту порушення чинного законодавства відповідачем під час зведення паркану, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню, разом з тим, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача перенести вулики від паркану, що розмежовує земельні ділянки позивача та відповідача і знаходиться за адресою м. Тальне, пров. Ватутіна, 4-а та м. Тальне пров. Ватутіна, 2, відповідно, у відповідності до вимог чинного законодавства. Судові витрати між сторонами суд вважає доцільним розподілити між сторонами відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Враховуючи, що відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою); при подачі позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені позивачем судові витрати, що підтверджуються товарним чеком від 25.07.2015 на суму 24 грн., товарним чеком №286 від 25.07.2015 на суму 13 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто стягнути половину суми понесених позивачем витрат, а також понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору відповідно до квитанції №71 від 29.07.2015 на суму 243 грн. 60 коп., що разом становить: ((24+13)/2)+243,60 = 262 грн. 10 коп. Суд також вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені відповідачем судові витрати, що підтверджуються квитанціями № 58879178 від 25.11.2015 на суму 459,00 грн. та №58339516 від 16.11.2015 на суму 459,00 грн. пропорційно до задоволених вимог, тобто, стягнути половину суми понесених відповідачем витрат, що становить 459 грн. Враховуючи, що по даній справі маються зустрічні однорідні зобовязання, суд вважає за доцільне зарахувати зобовязання [PERSON] на користь [PERSON] на суму 262 грн. 10 коп. та зобовязання [PERSON] на користь [PERSON] на суму 459 грн. шляхом взаємозаліку і таким чином стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені відповідачем судові витрати в розмірі, що становить: 459,00 262,10 =196 грн. 90 коп. На підставі ст. 103 Земельного кодексу України, ст. 11, 12, 15 Закону України «Про бджільництво», Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини №9 від 30.01.2001, Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоровя України від 19.06.1996 №173, Порядку реєстрації пасік, затвердженого наказом міністерства аграрної політики України і Української академії аграрних наук №184/82 від 20.09.2000,

Outcome: partial