Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яку їй подарувала відповідачка - [PERSON] .. Відповідачі мали намір знятися з реєстрації за вказаною адресою, проте в зв`язку з терміновим від`їздом за кордон не зробили цього. Відповідачі за вказаною адресою не проживають з 2018 року. Вважає, що факт реєстрації відповідачів у належному їй на праві власності будинку порушує її права, як власника. У зв`язку з відсутністю відповідачів в зареєстрованому житлі понад один рік позивач просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Білокуракинської селищної ради зняти відповідачів з реєстрації. Позивачка в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила суд розглянути справу без її участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала не заперечувала проти їх задоволення. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належно шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштових відправлень на адресу її місця реєстрації. Поштові відправлення повернуті до суду з позначками "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні ... відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Причин неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Марківської ДНК Луганської області Ченакалом О.Є. 30.10.2018 та зареєстрований в реєстрі за № 1964, належить на праві власності квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-8). Згідно довідки, виданої Білокуракинською селищною радою № 02-30/70 від 15.03.2021, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). \~ \~ \~ \~Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 24.03.2021, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які з листопада 2018 у даній квартирі не проживають (а.с. 10-11). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи, що відповідачі більше року не проживають за вказаною адресою, суд вважає можливим частково задовольнити вимоги позивача та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Разом з тим, визнаючи обґрунтованим позов в зазначеній частині, суд зауважує, що дієвим способом захисту права власності позивачки, виходячи з приписів норм матеріального права, буде усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~Обрання судом ефективного способу захисту порушеного права позивача відповідає приписам статті 5 ЦПК України, в якій зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. \~ \~ \~ \~Проте, позов в частині зобов`язання Центру надання адміністративних послуг Білокуракинської селищної ради зняти відповідачів з реєстрації задоволенню не підлягає, оскільки статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У зв`язку з цим достатнім та дієвим способом захисту права власності позивачки є визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком. На підставі викладеного та

Outcome: partial