Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

ОСББ «Міцність» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Обслуговування та утримання квартир мешканців у вказаному будинку здійснює ОСББ «Міцність» на підставі відповідних договорів із виконавцями та постачальниками житлово-комунальних послуг. У результаті неналежного виконання зобов»язань зі сплати за житлово-комунальних послуг станом на 01.11.2015 утворилась заборгованість у розмірі 21 181 грн. 36 коп. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також витрати на оплату правової допомоги та судовий збір. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі з підстав викладених у ній, просила задовольнити. Представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Обслуговування та утримання квартир мешканців у вказаному будинку здійснює ОСББ «Міцність» на підставі відповідних договорів із виконавцями та постачальниками житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 322, ч.2 ст.382, ст. 526 ЦК України, п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «про житлово-комунальні послуги», ст.151 ЖК УРСР, п.п.1,2 ст.10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», абзацу 2 п.7 «правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими Потановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2016 №34, п.6.2.3 Статуту ОСББ» Міцність» у відповідача виникає обов»язок своєчасно сплачувати платежі у рахунок покриття витрат на екплуатацію та ремонт будинку, прибудинкової території та плату за спожиті комунальні послуги. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст.ст. 10, 156, 160, 162 Житлового кодексу України громадяни зобов'язані дбайливо ставитись до будинку, в якому вони проживають, додержуватись правил користування жилими приміщеннями, вчасно і в повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідно до п.5 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, відповідно до встановлених судом обставин та вимог чинного законодавства відповідач в порушення вимог чинного законодавства в період з лютого 2012 року по листопад 2015 не в повному обсязі сплачував нараховану оплату за комунальні послуги, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за цей період у розмірі 8 555 грн. 25 коп. Розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги надано позивачем з обгрунтуванням тарифів за кожну послугу( а.с.63-68). Не оспорюючи в судовому засіданні факт наявності заборгованості представник відповідача заперечив її розмір, однак свого розрахунку заборгованості суду не представив. Крім того, стверджуючи про неправомірне нарахування житлово-комунальних послуг на двох проживаючих осіб, в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що інколи в житловому приміщенні проживає не тільки власник, але й інша особа. На підставі до ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання зобов'язання з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума за інфляційну складову боргу в розмірі 11 910, 50 грн. та сума 3% річних у розмірі 715,60 грн. Розрахунки надані представником позивача є вірними, а тому можуть бути використані судом при вирішенні даної справи по суті. Відповідачем не надано суду доказів на заперечення суми заборгованості. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Разом з цим, суд не вбачає підстав для стягнення витрат, пов»язаних із наданням правової допомоги, з огляду на наступне. За змістом ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Частиною 2 цієї статті визначено, що особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Порядок стягнення компенсації витрат на правову допомогу визначено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-УІ від 20 грудня 2011 року. Як вбачається з даних платіжного доручення позивач сплатив ТОВ «Київський центр права» грошові кошти в сумі 2021 грн. 50 коп. Проте, із матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] приймали участь в судових засіданнях в якості представника сторони у відповідності до ст.38 ЦПК України, а заяв уповноваженої особи ОСББ «Міцність» про допуск [PERSON], [PERSON], та [PERSON] як осіб, що надає правову допомогу, матеріали справи не містять та ухвала про допуск як осіб, що надають правову допомогу, судом не постановлювалась. Відтак, витрати у сумі 2021 грн. 50 коп. не є доведеними в розумінні ст.. 56 ЦПК України та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-УІ від 20 грудня 2011 року, а тому відшкодуванню не підлягають. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. У зв'язку з задоволенням позову, відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору за подання даного позову у розмірі 1378 грн. 00 коп.

Outcome: partial