Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] заявила позов до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Вказала, що на підставі рішення виконкому Ямпільської міської ради Вінницької області від 06.12.2004 №474 вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. У вказаному будинку проживають і є зареєстрованими її батьки [PERSON] і [PERSON]. Окрім її батьків у будинку з 01.09.2006 не проживає, але зареєстрована відповідач. Вказала, що коли вона надавала дозвіл на прописку відповідача, то вона обіцяла, що через рік, максимум через два випишеться і самостійно припишеться в м. Вінниця де проживає. Зазначила, що відповідач обіцяла, але по сьогоднішній день так і не знялася з реєстрації і повідомила, що зніматись не буде. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить усунути перешкоди у користуванні належним їй житловим будинком, а саме - визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні нею житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] та зняти з реєстрації відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена у порядку, встановленому ст.74 ЦПК України - судовою повісткою, надісланою рекомендованим листом за адресою зареєстрованого місця її проживання. Належним чином повідомлений відповідач не прибула у судове засідання, про причини неявки суд не повідомила. Судом встановлено відсутність поважних причин неявки в судове засідання належно повідомленого відповідача, ухвалено про розгляд справи без її участі. Судом встановлено такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених письмових доказів, що є у справі встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у по [ADDRESS] належить позивачу [PERSON]. Із довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої центром надання адміністративних послуг Ямпільської міської ради вих..№05-13/75 від 02.12.2016 встановлено, що [PERSON] з 31.07.2007 та [PERSON] з 20.04.2006 зареєстровані [ADDRESS] по теперішній час. Із копії домової книги, розділ прописка (реєстрація) встановлено, що [PERSON] [INFO] з 01.09.2006 зареєстрована [ADDRESS]. Із акту-обстеження матеріально-побутових умов проживання №18 від 26.01.2017 встановлено, що [PERSON] дійсно є власником будинку по [ADDRESS] та проживає за вказаною адресою з батьком [PERSON] та матір'ю [PERSON] В домоволодінні зареєстрована, але за свідченням сусідів ніколи не проживала громадянка Р. Молдова [PERSON] Дослідивши усі письмові докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу володіння, користування та розпорядження житловим будинком, який належить позивачу на праві власності. Судом встановлено, що позивач на законних підставах, а саме на праві приватної власності володіє житловим будинком [ADDRESS] Також встановлено, що відповідач з 2006 року вказаним житловим приміщенням не користується. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 ч. 4 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16 ч.2 п.4 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та оцінюючи усі докази у їх сукупності, беручи до уваги доводи позивача щодо способу відновлення її прав на житлове приміщення, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає поновленню шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Суд вважає вказаний спосіб захисту прав позивача обґрунтованим у цьому спорі, оскільки відповідач [PERSON], яка з 2006 року відсутня в житлі позивача без поважних причин понад один рік, і відсутні докази про наявність домовленості між нею та власником цього житла - позивачем. Оскільки право позивача на належне їй житло порушене, відновлення цього права можливе шляхом усунення перешкод у користуванні позивачем житловим будинком [ADDRESS] Вінницької області, а саме: шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком. З урахуванням наведеного, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] в цій частині і має підстави для їх задоволення. При вирішення позовної вимоги позивача про зняття з реєстрації [PERSON], суд виходить із наступного. Реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом реєстрації, яким відповідно до ст. 3 вказаного вище Закону є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Цією статтею передбачено й порядок зняття з реєстрації, що є компетенцією органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, а не суду. Оскільки судом вирішено про усунення перешкод у користуванні позивачем житловим будинком шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловими приміщенням, це є підставою для зняття органами реєстрації місця проживання та місця перебування осіб відповідача з реєстрації відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". З урахуванням наведеного, вимога позивача про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] є необгрунтованою та не відноситься до повноважень суду, а є компетенцією органу реєстрації. А тому суд має підстави відмовити у цій частині позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позов задоволено частково, а тому в порядку ст. 88 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог, понесені нею та документально підтверджені судові витрати за ставкою встановленою на час подання позову ст.4 ч.2 п. 1 п.п. 2 Закону України «Про судовий збір» - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, тобто, у сумі 551 гривня 20 копійок. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.41 Конституції України ст.ст. 391, 386, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Outcome: partial