Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» про повернення банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди. Позивачка вказувала на те, що між нею та відповідачем ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» 12.11.2014 року було укладено договір банківського вкладу «НВУ» № 860\~855/2014. За умовами договору вона передала, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 21000 дол. США на строк до 12.02.2015 року з щомісячною виплатою процентів. Проте, після закінчення дії договору відповідач не повернув їй суму депозиту, пославшись на процедуру ліквідації та вказуючи на те, що депозитні кошти вона може отримати після 12.05.2015 року. Однак, депозитні кошти відповідач не повернув їй і станом на 09.06.2015 року. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути на свою користь з відповідача суму банківського вкладу від 12.11.2014 року з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 12.02.2015 року по 09.06.2015 року по курсу НБУ станом на 09.06.2015 року всього у розмірі 448280 грн. 49 коп. та відшкодувати 500 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлений позов. Просили про його задоволення. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи відповідач повідомлений судом належним чином. Своїх пояснень або заперечень на позов до суду [PERSON] не надав. У відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору. Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За змістом ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. З матеріалів справи вбачається, що 12 листопада 2014 року між позивачкою та відповідачем укладено договір банківського вкладу «НВУ» № 860855/2014 (в доларах США). Згідно з його умовами позивачка передала відповідачу кошти у розмірі 21000 дол. США зі сплатою 5 процентів річних на строк до 12.02.2015 року. Як слідує з матеріалів справи та пояснень позивачки в судовому засіданні, не спростованих Банком, після закінчення дії договору [PERSON] не повернув позивачці депозитні кошти, у звязку з чим вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Зазначені обставини свідчать про порушення відповідачем договірних зобовязань та вимог вказаних вище норм чинного законодавства, а тому позов [PERSON] щодо повернення банківського вкладу у розмірі 21000 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.06.2015 року еквівалентно 443151, 32 грн. є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 192 ЦК передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Наведені норми цивільного права дають підстави вважати, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом позики чи депозиту, індексації не підлягає. Тому ч.2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення індексу інфляції може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні. За такого, з відповідача на користь позивачки слід стягнути три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з 13.02.2015 року по 09.06.2015 р. у розмірі 201,95 дол. США (21000 дол. США х 3% : 365 х 117 дн.), що за курсом НБУ станом на 09.06.2015 року еквівалентно 4261,63 грн. Що ж стосується вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди, то відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, оскільки це умовами договору та законом не передбачено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про повернення вкладу та трьох процентів річних є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: partial