Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.03.2019 р. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила: стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн. щомісячно, з урахуванням індексації, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення сином повноліття; стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трьохрічного віку. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який 13.12.2018 р. було розірвано. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина не надає. Добровільної згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини між ними не досягнуто. При цьому, як вказує позивач, відповідач ніде не працює, разом з тим, є працездатним, тому позивач вважає, що він має змогу сплачувати аліменти. Таким чином, враховуючи, що малолітній син проживає разом з нею, у зв`язку з чим її цілодобовий обов`язок полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує великих моральних та матеріальних витрат, враховуючи вік дитини та те, що відповідач жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку на її утримання не надає, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 20 березня 2019 року, відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.07.2019 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме в частині вимог щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , визнав в розмірі 2500 грн., в решті позовних вимог просив відмовити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, з підстав, викладених у відзиві на позовні заяву. А саме, в частині стягнення аліментів на утримання бувшої дружини [PERSON] в розмірі 1000 грн., відповідач заперечував та просив відмовити в задоволенні позову повністю в цій частині повністю, вважаючи дану вимогу необґрунтованою, оскільки позивачем не надано доказів, які підтверджують її непрацездатність та потребу у матеріальній допомозі. Щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , визнав в розмірі 2500 грн. Відповідач вказав на те, що після розірвання шлюбу з позивачем, між ними існувала усна домовленість про його зобов`язання утримувати сина. З моменту розірвання шлюбу він продовжував надавати сину матеріальну допомогу, шляхом переказу грошових коштів на картковий рахунок позивача. А тому, він повністю виконує свої батьківські обов`язки щодо утримання свого сина. Крім того, звернув увагу суду, що ним сплачуються аліменти на дитину від першого шлюбу - доньку [PERSON] , [INFO] . При цьому, його щомісячний дохід становить приблизно 10000,00 грн. Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення відповідача, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає частковому задоволенню таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.09.2016 р. у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (актовий запис № 2506), що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 04.10.2017 р. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.12.2018 р., шлюб, зареєстрований Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2506 від 22.09.2016 р., між [PERSON] та [PERSON] , - розірвано. Звертаючись до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та дружини, позивач посилається на те, що малолітній син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Шлюб з відповідачем розірвано. Відповідач не забезпечує її та не надає коштів на утримання малолітнього сина. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини та на її утримання між сторонами не досягнуто, в зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовом до відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає, розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Встановлено, що малолітній син сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем [PERSON] . Зазначені обставини сторонами не заперечувались. Згідно довідки про доходи Вих. №84 від 31.07.2019 р., вбачається, що позивач, [PERSON] працює з 06.06.2019 р. в Дитячо-юнацькій спортивній школі «Стрімкий м`яч» на постійній основі та займає посаду заступника директора з навчально-тренувальної роботи. Її дохід за період червень - липень 2019 р. становить 12146,75 грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо сплати аліментів на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , проте заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 3000 грн. вважав завищеним. Погодився сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 2500 грн. щомісячно. Також вказав на те, що він приймає участь у матеріальному забезпеченні сина. Його щомісячний дохід становить 10000 грн. Будь-яких доказів на підтвердження свого майнового стану, відповідачем до суду не надано. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина, відповідачем також суду не надано. При цьому, згідно даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.02.2007 р. виконкомом Добрянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області України, відповідач [PERSON] має на утриманні неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з наданих суду квитанцій та чеків, які містяться в матеріалах справи, [PERSON] періодично надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , шляхом грошових переказів на банківську картку позивача та гр. [PERSON] Судом встановлені обставини, що дають змогу для часткового задоволення позову. При цьому, суд зважає, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання малолітнього сина сторін, з врахуванням: віку дитини, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, а відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, згідно ст. 180 СК України, і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Так, аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні та надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог/заперечень, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей на підставі описаних вище норм права, а тому суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 3000,00 грн. на щомісячно, є завищеним. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина частково та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 04.03.2019 р. та до повноліття дитини. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дітей. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Позивач також просила стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років, мотивуючи це тим, що відповідач не надає допомоги, дитина проживає разом з нею, потребує цілодобового догляду, постійного виховання та контролю, що потребує великих моральних та матеріальних затрат. Відповідач в цій частині позовні вимоги не визнав повністю. Згідно ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За таких обставин, враховуючи те, що малолітній син сторін проживає разом з позивачем, при цьому, приймаючи до уваги те, що позивач працює з 06.06.2019 р., а відповідач має на утриманні неповнолітню доньку, з урахуванням принципу справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 500 грн. до досягнення сином - [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку. Аліменти підлягають стягненню з дня подачі позову до суду. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial