Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про звільнення від аліментів на дитину, про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, про стягнення раніше сплачених аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.07.2007 року між ним та відповідачкою укладено шлюб від якого вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . 09.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Та з вересня 2016 року за спільною згодою батьків та дитини, [PERSON] проживає з батьком. При цьому, відповідачка висловила вимогу, що б аліменти на утримання дитини батько продовжував сплачувати на її користь. Сплата аліментів здійснюється шляхом відрахування із заробітної плати боржника. З жовтня 2019 року відповідачка почала вимагати збільшення виплат на її користь, або погрожувала забрати дитину. Розпорядженням Шевченківської РДА від 03.04.2020 року визначено місце проживання малолітньої дитини з батьком. Отже, як зазначає відповідач, він з вересня 2016 року самостійно утримує дитину, яка проживає разом із ним. Враховуючи вищевикладене, просить суд звільнити його від сплати аліментів. Стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі Ѕ частини з усіх видів її заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з відповідачки на його користь безпідставно одержані грошові кошти в сумі 150 769,63 грн. Судові витрати покласти на відповідачку. 06.08.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 56-59). Розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 27.04.2021 року справу направлено на повторний автоматизований розподіл у зв`язку із відстороненням судді Миколаєць І.Ю. від здійснення правосуддя (а.с. 83). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021 року визначено головуючого суддю Шум Л.М. (а.с. 84). 14.05.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 85). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] від 13.07.2007 року зареєстровано шлюб (а.с. 33) Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] , народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 34). Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.10.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 35-36). Судом встановлено, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі ј від усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 07.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 38-39). Судом встановлено, що згідно звіту про здійснення відрахувань та виплати щодо [PERSON] за період з 01.12.2015 року по 30.04.2020 року з нього стягувалось 25% від заробітної плати на підставі виконавчого листа №759/14431/15-ц від 15.01.2015 року (а.с. 40-42). Судом встановлено, що розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №207 від 03.04.2020 року встановлено, що [PERSON] звернувся із заявою щодо визначення місця проживання дитини 14.01.2020 року та визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] із батьком [PERSON] (а.с.49). Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, згідно з якою якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, один із батьків дитини, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Суд вважає, що датою, з якої малолітня [PERSON] проживає з батьком слід вважати дату, від якої батько [PERSON] звернувся до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою для визначення місця проживання дитини, а саме 14.01.2020 року . Доказів, які б підтверджували, що дитина проживає з батьком з вересня 2016 року, позивачем надано не було. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовної вимоги про припинення стягнення аліментів на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2015 року з позивача [PERSON] з 14.01.2020 року Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. За наведеного у позивача виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; якщо домовленість відсутня, то кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ст.181 СК України відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 цього Кодексу. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з положеннями частини 1 статті 182 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому мінімальний розмір аліментів, що має стягуватися на одну дитину - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, враховуючи обов`язок батька утримувати свою дитину до її повноліття, передбачений ст.180 СК України та вимоги ст.182 СК України, оцінюючи матеріальний стан сторін, їх сімейний стан (відповідач мешкає окремо від дитини, позивач мешкає разом із дитиною, яка потребує догляду, опіки, тощо) та враховуючи, що відповідних доказів на обґрунтування стягнення розміру аліментів саме в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку позивачем не надано, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідачки безпідставно одержаних грошових коштів в сумі 150 769,63 грн., суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки позивачем не надано жодного доказу, що зазначені грошові кошти стягувались безпідставно. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України на користь з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial