Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2500,00 грн. з усіх видів його заробітку (доходу), або за умови, якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Вишневе Київської області, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для однієї дитини у віці до 6 років, починаючи з 01 листопада 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Вказані позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що перебувала в шлюбі з відповідачем, який за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2017 року було розірвано. Від вказаного шлюбу у сторін по справі є дитина, син - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає постійно разом з позивачкою. З травня 2015 року відповідач припинив шлюбні відносини та більше не веде спільного господарства, не приймає участі у вихованні сина та не надає матеріальної допомоги. Така поведінка відповідача протирічить положенням Сімейного кодексу України. Позивачка як мати трьох дітей, із яких одна інвалід з дитинства, інвалід І групи по зору, що потребує постійного стороннього догляду, не має можливості повноцінно працювати на повний робочий день, однак, вона виконує свої обов'язки у повному обсязі, не дивлячись на це змушена сама утримувати та виховувати спільного сина. Намагається якомога забезпечити дітей матеріально, однак, її зусиль для цього не достатньо, невеликої заробітної платні, не вистачає для належного, необхідного достатнього забезпечення і утримання як своїх дітей, так і її проживання. Натомість, відповідач, всупереч вимогам законодавства ухиляється від свого обов'язку щодо утримання своєї дитини. На момент пред'явлення цього позову сторони не досягли згоди з приводу матеріального утримання та виховання спільного сина. Так, відповідач має від попереднього шлюбу двох малолітніх дітей та малолітню дитину від шлюбу, у кому перебуває зараз. Враховуючи ту обставину, що відповідач не надає коштів на утримання власної дитини, то є підстави вважати, що він у подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання малолітньої дитини, тобто, від сплати аліментів. Таким чином, слід дійти висновку, що відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину. Позовна заява була подана у відповідності до норм ЦПК України, в редакції, що діяла на момент подачі позову. Відповідно до п.9 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.03.2018 року прийнято в провадження судді Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п'яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Однак, відповідач не скористався своїм право, передбаченим ст.178 ЦПК України та не надав до Деснянського районного суду м. Києва свій письмовий відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. В матеріалах справи міститься заперечення на позовну заяву датовані 26.07.2017 року відповідально до яких відповідач просить в задоволенні позовних вимог позивачки про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. відмовити. Позов [PERSON] задовольнити частково, стягнувши з нього аліменти на утримання всіх чотирьох неповнолітніх дітей, а не лише дитини від шлюбу з позивачкою [PERSON], [INFO], долучити до даної справи інших сторін, та призначити виплати аліментів з розрахунку на 4-ьох дітей: від першого шлюбу [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], від другого шлюбу [PERSON], [INFO] та на [PERSON], [INFO] на рівні 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) у розмірі 50 % згідно Сімейного кодексу України. Призначити виплати аліментів на рівні 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) у розмірі 50 % згідно сімейного кодексу України на всіх 4-ьох дітей на кожного з них щомісячно від дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Саме такий розмір аліментів, буде доцільним та не буде суперечити чинному законодавству. Такі свої міркування та доводи мотивував тим, що усі заяви позивачки та викладені нею доводи стосовно того, що він не приймає участі в утриманні сина та не надає матеріальної допомоги не відповідають обставинам справи, а відповідно й вимогам позивача, та і взагалі є надуманими та передчасними. Позивачка вводить суд в оману, стверджуючи про ненадання матеріальної допомоги. Відповідач добровільно без рішення суду передавав гроші на утримання сина та допомагав позивачу у натуральній формі. Зауважив, що від шлюбу з позивачем утримується одна спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Вказані у позовній заяві ще дві дитини не є спільними, а є від двох попередніх шлюбів позивачки. Те, що старша дитина позивача є інвалідом і потребує постійного догляду є фактом, на її утримання позивачу виплачується державна допомога. У теперішній час відповідач перебуває у шлюбі з [PERSON], проживає з нею та вони разом ведуть спільне господарство. У цьому шлюбі народилася спільна дитина [PERSON], [INFO]. Дружина не працює, і знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-ьох років, відповідно наразі відповідач є єдиним працюючим та годувальником в сім'ї. Після звільнення з останнього місця роботи 02.07.2016 року відповідач зареєструвався на біржі та отримував державну допомогу по безробіттю до березня 2017 року. Позивачка не зазначила у позовній заяві, що у відповідача на утриманні є інші неповнолітні діти, а дана обставина впливає на розмір аліментів. Так, від першого шлюбу з [PERSON] на утриманні відповідача вже є 2 неповнолітніх дітей. Наразі відповідач знайшов постійне місце роботи, пройшов випробувальний термін та влаштувався на роботу на посаду начальника будівельного сектору. Відповідно, матиме постійний дохід. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суддя вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню зважаючи на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2017 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER]. Спільна дитина позивачки та відповідача проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов'язок батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідач у письмовому запереченні на позовну заяву підтвердив що має постійний дохід у вигляді заробітної плати. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини - аліменти, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших дітей, його вік, розмір заробітку. Положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», встановлено те, що в 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року 1492 грн, з 1 липня 1559 грн, з 1 грудня 1626 грн. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ... Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] окрім спільного сина - [PERSON], [INFO], з [PERSON] має інших дітей, від попереднього та теперішнього шлюбу, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 09.11.2010 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 33% його заробітку (доходу), але не менше 30% встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку на кожну з двох дітей, починаючи з 02.08.2010 року і до досягнення дітьми повноліття. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований, має на утриманні ще трьох малолітніх дітей, враховуючи право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що слід стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 його доходу, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача так і відповідача. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Що стосується вимог позивачки про стягнення аліментів починаючи з 01.11.2016 року, то суд зазначає наступне. Так відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. До матеріалів справи відповідачем долучено копії квитанції про переказ грошових коштів в рахунок сплати аліментів. Суд звернув увагу, що такі платежі були не регулярні та, у самостійно визначеному відповідачем розмірі, однак існування підтверджень про такі перекази саме по собі не може бути не враховано судом при розгляді питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час та як наслідок виключає вимогу позивачки про стягнення аліментів за минулий час. Крім того, суд зауважує, що позивачкою не надано доказів в підтвердження обставин щодо вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача та свідоме ухилення останнього від їх сплати впродовж часу після розірвання шлюбу. Тому у задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий час, а саме з 01.11.2016 року слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифікованоПостановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 640,00 грн. в дохід держави. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 184, 191 СК України, та

Outcome: partial