Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною вище позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований 18.12.2020 року Виконавчим комітетом Великокучурівської сільської ради Чернівецького району, актовий запис № 63. Від шлюбу них є двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Через неодноразові сварки та непорозуміння з відповідачем, вони припинили будь-які сімейні стосунки та проживають окремо. Їх діти на даний час проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. [PERSON] безвідповідально відноситься до обов`язку матеріального забезпечення сім`ї, не має постійного місця роботи та повністю ігнорує потреби сім`ї, не спілкується з дітьми та не цікавиться їх життям та потребами. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дітей. Вона не працює, оскільки виховує та перебуває з дітьми. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 5000 гривень щомісячно на двох дітей. Також просила стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 3500 гривень щомісячно, до досягнення дітьми трирічного віку. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Ухвалою суду від 08.12.2021 року по справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила суду, що вони з відповідачем з жовтня 2021 року разом не проживають. [PERSON] дітьми не цікавиться, у добровільному порядку надавати кошти на утримання дітей відмовляється. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Вказував на те, що вони розійшлись, оскільки [PERSON] ображала його матір. Він надавав позивачу допомогу на утримання дітей в розмірі 1500 гривень на двох дітей у місяць. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину, а також стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1000 гривень. У подальшому, [PERSON] подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що розмір його щомісячного доходу становить 6500 гривень, а тому він погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей та дружини в розмірі по 1050 гривень на кожного. Посилався на те, що з нього не може бути стягнуто аліменти у розмірі більше ніж 50 % розміру його доходу. Суд, заслухавши вступне слово сторін, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 18.12.2020 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Виконавчому комітеті Великокучурівської сільської ради Чернівецького району, актовий запис №63. (а.с. 6). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.11-12). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою [ADDRESS] (а.с.10). Діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом із матір`ю, вказану обставину відповідач у судовому засіданні не оспорював. [PERSON] працює офіціантом у ФОП [PERSON] та отримує заробітну плату в розмірі 6500 гривень. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Зі слів відповідача стан його здоров`я задовільний, інших утриманців у нього немає. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п.17 ч.3постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік", прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років на місяць складає 2100 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років - 2618 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. З огляду на зазначені вище принципи захисту та піклування про дітей, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд акцентує увагу на тому, що [PERSON] є повнолітньою особою працездатного віку та зобов`язаний матеріально утримувати власних дітей. Враховуючи матеріальний стан сторін, а також те, що у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, стан його здоров`я, обов`язок позивачки по утриманню дітей, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей у розмірі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дітьми трирічного віку, суд зазначає наступне: Так, статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Положеннями статті 84 Сімейного кодексу України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Зазначене право дружина має і в разі розірвання шлюбу. Положеннями частини четвертої ст.84 СК України регламентовано, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років,незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, проте матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги в цій частині визнав частково, зазначивши, що погоджується сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі по 1050 гривень щомісячно. Доводи [PERSON] про те, що стягнення аліментів у загальному розмірі більше ніж 50% з його доходу буде суперечити чинному законодавству є помилковими, оскільки ст.70 Закону «Про виконавче провадження» врегульовано розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, а не максимальний розмір аліментів, що може бути стягнутий судом. Окрім того, положеннями ч.3 ст.70 Закону визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відсутність у [PERSON] інших утриманців, а також відсутність істотних обставин, які могли б впливати на фінансову неспроможність відповідача надавати допомогу дружині, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є підставою для частково задоволення позовних вимог [PERSON] . А тому з урахуванням положень ст.84 СК України, яка ставить можливість стягнення аліментів на дружину в залежність від можливості надавати таке утримання з боку чоловіка ,з урахуванням його аліментних обов`язків по відношенню до дітей, з метою дотримання справедливого балансу інтересів, суд приходить до висновку про зменшення заявлених до стягнення розміру аліментів на дружину до 1100 гривень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: partial