Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення надмірно сплачених грошових коштів при укладанні договору купівлі-продажу та моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини. У вересні 2013 року між ним - [PERSON] та власниками квартири [ADDRESS] матір'ю та донькою [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж їх квартири за 211 867,00 грн. 00 копійок. Для чого 25.09.2013 року між ним - [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено попередній договір до договору купівлі-продажу, зареєстрований за № 7130 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] З метою переконання про справжність його намірів при покупці квартири [ADDRESS], ним також було придбано для [PERSON] та її доньки [PERSON] квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу № 7146 від 25.09.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та розпискою від 25.09.2013 року. Згідно ч. 1 cт. 1087 ЦК України «Розрахунки за участю фізичних осіб, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді». Вищезазначена сума була сплачена у готівковій формі матері та доньці [PERSON] у присутності свідків: [PERSON], 1967 року народження, паспорт [NUMBER] виданий Кіровським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області 28.10.99 року, який мешкає за адресою: [ADDRESS], [PERSON], 1962 року народження, паспорт [NUMBER], виданий Ленінським РВ ДМУ УКМВС України в Донецькій області від 05.04.2000 року, яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до п. 7 попереднього договору від 25.09.2013 року «У забезпечення виконання своїх обов'язків [PERSON] сплатив [PERSON] забезпечувальний платіж в розмірі 211 867 (двісті одинадцять вісімсот шістдесят сім) гривень 00 копійок до підписання цього договору. Забезпечувальний платіж підлягає поверненню в день підписання Основного договору». Після чого, вони зобов'язались сплатити усі борги за квартиру, виписатись, отримати необхідні довідки та витяги для підписання основного договору. Згідно ч.1 cт. 625 ЦК України «Попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором». У відповідності до п. 1 попереднього договору від 25.09.2013 року «Сторони зобов'язуються у строк до першого жовтня 2013 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири [ADDRESS] на умовах, встановлених попереднім договором». У відповідності до п. 2.1. попереднього договору від 25.09.2013 року «Продаж зазначеної квартири буде вчинено за 211 867 (двісті одинадцять вісімсот шістдесят сім) гривень 00 копійок». Таким чином, ще до підписання попереднього договору від 25.09.2013 року, він розрахувався із Відповідачами, однак коли були зібрані усі необхідні документи та всі погодились оформити основний договір купівлі-продажу квартири, було з'ясовано, що договір підписати неможливо, оскільки [PERSON] вже потратили гроші, та не можуть їх повернути на день підписання основного договору, як це вимагає попередній договір, а нотаріус вимагав внесення грошових коштів на її розрахунковий рахунок (депозит), оскільки відповідно до діючого законодавства України розрахунки на суму більш 150 000,00 грн. повинні проводитись лише в безготівковій формі та відмовлялась оформлювати договір купівлі-продажу квартири. Згідно п. 1 Постанови Правління Національного Банку України № 210 від 06.06.2013 року, затвердженої Міністерством юстиції України 02.07.2013 року за № 1109/23641 «Встановлено граничну суму розрахунків готівкою фізичних осіб між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню у розмірі 150 000, 00 (ста п'ятдесяти тисяч)грн». Згідно п. 2 Постанови Правління Національного Банку України № 210 від 06.06.2013 року, затвердженої Міністерством юстиції України 02.07.2013 року за № 1109/23641 «Фізичні особи мають право здійснювати розрахунки на суму, що не перевищує 150 000 грн., шляхом перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок, внесення та/або перерахування коштів на поточні рахунки (у тому числі на депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті)». За таких обставин він, щоб угода все ж таки була здійснена, 27.09.2013 року вніс ще раз суму 211 867,00 грн. на депозит нотаріуса та основний договір було укладено, підписано усіма сторонами та завірений нотаріусом. 28 вересня 2013 року між ним - [PERSON] (Покупець) з одного боку та [PERSON] та [PERSON] (Продавці та Співвласники квартири) з іншого боку було укладено договір-купівлі продажу квартири, та зареєстровано приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 7239. У відповідності до п. 1 договору купівлі-продажу від 28.09.2013 року «Продавці перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, продали, а Покупець, купив квартиру номер [ADDRESS]». У відповідності до п. 7 договору купівлі-продажу від 28.09.2013 року «Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 211 867 (двісті одинадцять тисяч вісімсот шістдесят сім) гривень, 00 копійок. Зазначену суму, Покупець передав, а Продавці отримали повністю до підписання цього договору пропорційно придбаним часткам». Між ним та [PERSON] до підписання основного договору купівлі-продажу була домовленість,що оскільки вони не можуть йому повернути гроші за попереднім договором, то суму, яку він вніс на депозит нотаріуса, вони йому повернуть після підписання основного договору. Оскільки основний договір був підписаний у суботу вже в вечорі, то гроші зняти в цей день вже не було можливим, тому вони домовились,що у понеділок, вони знімуть гроші у банку та повернуть йому, так як вони не повернули гроші за попереднім договором. Але у понеділок [PERSON] особисто зняли гроші з депозиту нотаріуса та відмовляються до теперішнього часу повернути йому надмірно сплачену суму за договором купівлі-продажу квартири. Даний факт підтверджується виписками (заявами про видачу готівки) банку «Фінанси та кредит» від 30.09.2013 року., а саме: 30.09.2013 року згідно заяви про видачу готівки № 205/2262060 було знято з поточного рахунку приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 933,50 (сто п'ять тисяч дев'ятсот тридцять три) гривні 50 копійок на користь [PERSON] за 1/2 частку квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] на умовах попереднього договору від 25.09.2013 року. 30.09.2013 року згідно заяви про видачу готівки № 205/2262073 було знято з поточного рахунку приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 933,50 (сто п'ять тисяч дев'ятсот тридцять три) гривні 50 копійок на користь [PERSON] за ? частку квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] на умовах попереднього договору від 25.09.2013 року. Таким чином, він сплатив двічі за квартиру у готівковій формі за попереднім договором та у безготівковій формі за основним договором, при цьому сума договору купівлі-продажу не змінювалась та не збільшувалась за домовленістю сторін. Факт внесення на поточний рахунок (депозит) нотаріуса грошових коштів до підписання договору-купівлі-продажу квартири та зняття їх [PERSON] з її рахунку може підтвердити нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] Згідно cт. 693 ЦК України «Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продаж». Таким чином, вважає, що ним було надмірно сплачено вартість квартири, так, як забезпечувальний платіж він не отримував, грошові кошти йому не перераховувались, що є порушенням умов попереднього договору від 25.09.2013 року, згідно якого грошові кошти підлягали поверненню в день підписання договору купівлі-продажу від 28.09.2013 року Крім того, йому були спричинені моральні страждання, які виразилися у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із неповерненням грошей, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації ,оскільки він зайняв гроші щоб оформити договір купівлі-продажу за приватною позикою,сплачує відсотки, віддав свій автомобіль у заставу ,змінив повністю свій образ життя,оскільки тепер повинен ходити пішки, шукати гроші, в нього зріс тиск, він постійно нервує, зриваюсь на родині, ці гроші він планував потратити на лікування бабусі, але тепер йому потрібна медична допомога. Просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] надмірно сплачені грошові кошти за придбання квартири [ADDRESS] у сумі 211 867 (двісті одинадцять вісімсот шістдесят сім) гривень 00 копійок солідарно, стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду сумі 105930,00 грн. (сто п»ять тисяч дев»ятсот тридцять) гривень 00 копійок солідарно, судові витрати покласти на відповідачів порівну. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності ( а. с. 46 ) в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила суд задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 13.03.2014 року ( а. с. 93 ) в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, просив суд відмовити позивачу у задоволенні вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала заяву в якій зазначила, що з позовом ознайомлена, з позовними вимогами згодна, справу просить слухати та розглядати у її відсутність ( а. с. 65 ). В судовому засіданні, яке відбувалося 05.02.2014 року ( а. с. 47-51 ) відповідачка [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] визнала, підтвердила обставини, які зазначені позивачем у позовній заяві. Підтвердила те, що дійсно грошові кошти за попереднім договором нею разом із [PERSON] були отримані в сумі 211 867 гривень, з яких свою частку вона віддала [PERSON], при укладанні основного договору купівлі-продажу [PERSON] пояснила, що гроші витрачені, тому позивач повторно грошові кошти у сумі 211 867 гривень вносив на депозит нотаріуса, які вони після знаття домовлялися повернути позивачу [PERSON] Після того, як вона разом із відповідачкою [PERSON] зняли грошові кошти в банку «Фінанси та Кредит» вона знову віддала свою частку [PERSON], щоб та віддала їх разом із своєю часткою позивачу. Також, пізніше [PERSON] надала заяву ( а. с. 53 ) в якій просила виключити її з числа відповідачів, так як 30 вересня 2013 року вона разом з матір»ю [PERSON] в банку «Фінанси та Кредит» зняли гроші в сумі 211 867 гривень, де свою частку вона передала матері [PERSON], позивачу [PERSON] не повернули, як їй відомо, [PERSON] [PERSON] не передала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з урахуванням наданих сторонами доказів, пояснень учасників судового розгляду, пояснень свідка, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини. Встановлено, що у вересні 2013 року між [PERSON] та власниками квартири [ADDRESS] матір'ю та донькою [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж їх квартири за 211 867,00 грн. 00 копійок та 25.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено попередній договір до договору купівлі-продажу, зареєстрований за № 7130 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] У відповідності до п. 1 попереднього договору від 25.09.2013 року сторони зобов'язуються у строк до першого жовтня 2013 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири [ADDRESS] на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до п. 2.1. попереднього договору від 25.09.2013 року продаж зазначеної квартири буде вчинено за 211 867 (двісті одинадцять вісімсот шістдесят сім) гривень 00 копійок. Згідно із п. 7 попереднього договору від 25.09.2013 року у забезпечення виконання своїх обов'язків, Покупець сплатив Продавцеві забезпечувальний платіж в розмірі 211 867 (двісті одинадцять вісімсот шістдесят сім) гривень 00 копійок до підписання цього договору. Забезпечувальний платіж підлягає поверненню в день підписання Основного договору. Сторони встановили, що передбачений у цьому пункті забезпечувальний платіж не є одним із видів забезпечення виконання зобов»язань, які передбачено ст. 546 ЦК України, тобто не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притримання, завдатком. Відповідно до п. 15 попереднього договору від 25.09.2013 року зміст ст.ст. 209, 210, 635 ЦК України та ст.ст. 60-65 СК України сторонам нотаріусом роз»яснено. Встановлено, що зазначені попереднім договором від 25.09.2013 року грошові кошти були передані позивачем відповідачам [PERSON] та [PERSON] 28 вересня 2013 року між [PERSON] (Покупець) з одного боку та [PERSON] та [PERSON] (Продавці та Співвласники квартири) з іншого боку було укладено договір-купівлі продажу квартири, та зареєстровано приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 7239. У відповідності до п. 1 договору купівлі-продажу від 28.09.2013 року Продавці перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, продали, а Покупець, купив квартиру номер [ADDRESS]. У відповідності до п. 7 договору купівлі-продажу від 28.09.2013 року продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 211 867 (двісті одинадцять тисяч вісімсот шістдесят сім) гривень, 00 копійок. Зазначену суму, Покупець передав, а Продавці отримали повністю до підписання цього договору пропорційно придбаним часткам. Позивач [PERSON] звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідачів грошових коштів у сім 211 867 гривень посилається на те, що при укладанні основного договору купівлі-продажу, відповідачами не було повернуто Продавцеві забезпечувальний платіж в розмірі 211 867 гривень, який було позивачем сплачено відповідачам на підставі попереднього договору від 25.09.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 статті 57 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З попереднього договору від 25.09.2013 року та договору купівлі-продажу від 28.09.2013 року вбачається, що вказані договори підписані обома сторонами та нотаріально засвідчені.. Отже, вказані договори були прочитані та підписані сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (свобода укладення договору). Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов»язуються протягом певного строку ( у певний термін ) укласти договір в майбутньому ( основний договір ) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. В судовому засіданні встановлено, що на час укладання основного договору купівлі-продажу відповідачі [PERSON] не повернули позивачу забезпечувальний платіж в розмірі 211 867 гривень, який було позивачем сплачено відповідачам на підставі попереднього договору від 25.09.2013 року, посилаючись на відсутність грошей, у зв»язку з чим, позивач [PERSON] вимушений був ще раз внести грошові кошти у сумі 211 867 гривень на депозит нотаріуса, оскільки це вимагав сам нотаріус, а до того ж, діючим законодавством передбачено, що розрахунки на суму більше 150 000 гривень повинні проводитися лише в безготівковій формі. Внесення позивачем [PERSON] грошових коштів у сумі 211 867 гривень на спеціальний рахунок нотаріуса підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 27 вересня 2013 року ( а. с. 26 ). Згідно п. 1 Постанови Правління Національного Банку України № 210 від 06.06.2013 року, затвердженої Міністерством юстиції України 02.07.2013 року за № 1109/23641 встановлено граничну суму розрахунків готівкою фізичних осіб між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню у розмірі 150 000, 00 грн. Згідно п. 2 Постанови Правління Національного Банку України № 210 від 06.06.2013 року, затвердженої Міністерством юстиції України 02.07.2013 року за № 1109/23641 фізичні особи мають право здійснювати розрахунки на суму, що не перевищує 150 000 грн., шляхом перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок, внесення та/або перерахування коштів на поточні рахунки (у тому числі на депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті). Встановлено, що між позивачем та відповідачами до підписання основного договору купівлі-продажу була домовленість, що оскільки вони не можуть йому повернути гроші за попереднім договором, то суму, яку він вніс на депозит нотаріуса, вони йому повернуть після підписання основного договору. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] підтвердила, що дійсно позивачем [PERSON] спочатку при укладанні попереднього договору було сплачено забезпечувальний платіж у сумі 211 867 гривень, зазначені гроші були отримані нею та [PERSON], де вся сума знаходилися у [PERSON], а при укладанні основного договору, так як [PERSON] повідомила, що забезпечувальний платіж у сумі 211 867 гривень за попереднім договором вона вже витратила, то позивач [PERSON] повторно вніс на депозит нотаріуса грошові кошти у сумі 211 867 гривень, які в подальшому були нею та [PERSON] зняті з рахунку. Також, [PERSON] пояснювала у судовому засіданні, що після того, як вони в банку «Фінанси та Кредит» зняли гроші в сумі 211 867 гривень, свою частку вона передала матері [PERSON] і як їй стало відомо [PERSON] [PERSON] не передала. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Однак, посилання відповідачки [PERSON] на те, що відповідати за вказаним позовом повинна лише [PERSON], так як вона після зняття з банку грошових коштів, свою частку вона передала матері [PERSON], а тому вона не може бути відповідачем по справі не заслуговують на увагу, так як відповідачкою [PERSON] в порушення ст. 10 ЦПК України не надано належного та допустимого доказу, того, що свою ? частку від суми 211 867 гривень, остання передала [PERSON] Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є знайомою позивача та допомагала останньому при купівлі квартири та була присутня при укладанні між позивачем та відповідачами, як попереднього договору так і договору купівлі-продажу. Також, свідок підтвердила, що позивач [PERSON] спочатку сплатив відповідачам забезпечувальний платіж за попереднім договором у сумі 211 867 гривень, а при укладанні основного договору купівлі-продажу квартири відповідачі не повернули забезпечувальний платіж у зв»зку з чим, позивач [PERSON] вдруге вніс на депозит нотаріуса грошові кошти у сумі 211 867 гривень, при цьому між позивачем та відповідачами була домовленість, що після зняття коштів у сумі 211 867 гривень в банку, останні будуть повернуті [PERSON] Окрім того, відповіддю з АТ Банк «Фінанси та Кредит» від 08.04.2014 року за № 15/899 вбачається, що квитанція про видачу грошових коштів в обов»язковому порядку була надана [PERSON] при здійсненні відповідної банківської операції. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення солідарно з відповідачів надмірно сплачених грошових коштів при укладанні договору купівлі-продажу є такими, що підлягають задоволенню, так як знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Стосовно позовних вимог позивача [PERSON] в частині стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди у сумі 105 930 гривень, суд приходить до наступного. Згідно ст. 22 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Обговорюючи відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України питання про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяна моральна шкода неправомірними діями відповідачів, які виразилися у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв»язку із неповерненням грошей, які позивач повинен був, для того, щоб відбулася угода повторно сплатити на депозитний рахунок нотаріуса, які йому прийшлося отримати в позику, за яку сплачує відсотки. У зв»язку з тим, що відповідачі не повертають його гроші у останнього зріс тиск, він постійно нервує. У зв»язку із цим, останній звертався до лікарні, про що мається в матеріалах справи висновок невролога, тому із урахуванням характеру і тривалості страждань позивача, суд виходить з принципу розумності, справедливості та оцінює завдану відповідачами моральну шкоду у розмірі 500 гривень і вважає за необхідне стягнути її солідарно з відповідачів на користь позивача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судові витрати понесені при зверненні до суду у розмірі 2 362,28 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial