Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Сторони з 14 вересня 2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Оскільки сторони припинили спільне проживання і дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні, а відповідач добровільно не приймає участі в утриманні їх спільного сина, позивач заявила до суду вимогу про стягнення із [PERSON] на її користь на утримання сина аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення сином повноліття. крім того, позивач просила стягнути із [PERSON] на своє утримання 4000 гривень щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] трьох років. Ухвалою від 29 липня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 14). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви та додатками до позову відповідачу вручено 06 серпня 2020 року (а.с. 18). 18 серпня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 23-25), у якому позовні вимоги позивача визнав частково. Зокрема, зазначив про наявність у нього двох малолітніх дітей від попереднього шлюбу, на утримання яких за рішенням Баришівського районного суду від 19.03.2020 з нього стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), а також він має двох непрацездатних батьків. Окрім того, відповідач зазначив, що позивач отримала за місцем роботи фінансову допомогу по вагітності та пологам у розмірі 45 555 гривень 07 копійок, державну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 10 320 гривень допомога та щомісячно отримує на дитину 860 гривень допомога. Просив з врахуванням рішення Баришівського районного суду від 19.03.2020 прийняти рішення про стягнення аліментів на дитину та утримання дружини в розмірі, що з врахуванням рішення Баришівського районного суду від 19.03.2020 не виходитиме за межі 50% відсотків його заробітку. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Із копії свідоцтва про шлюб (а.с. 6) слідує, що з 14 вересня 2019 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, а із свідоцтва про народження (а.с. 7), - що мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідками виконавчого комітету Михайловецької сільської ради № 02-25/319 та № 02-25/318 від 30 червня 2020 року (а.с. 8, 9) стверджується заява позивача про те, що дитина проживає разом з нею і знаходяться на її утриманні. Відповідач у своїх запереченнях, визнав цей факт, вказавши, що спільне проживання сторін було припинено 14 червня 2020 року і що позивач не зверталася до нього з приводу добровільного матеріального утримання її та їх сина. Нормами Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов`язок є рівною мірою, обов`язком як матері так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи припинено їх шлюб. Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2 ст. 181 СК України). Як вбачається із позовної заяви та заперечень на позов, такої домовленості між сторонами не досягнуто, а тому позивач правомірно звернулася до суду за захистом права та інтересу дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, а тому ця її вимога підлягає до беззаперечного задоволення. Сімейне законодавство (ст. 182 СК України) зобов`язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, рухомого і нерухомого майна, а також інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наступне: Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Судом достеменно встановлено текстами позовної заяви та запереченнями проти позову, а також довідкою про доходи ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» № 185 від 08.07.2020 (а.с. 11), що відповідач є фізично здоровою людиною, протипоказань до роботи не має, отримує щомісячний дохід біля 20 тисяч гривень. В той же час, відповідач довів, що в нього на утриманні є двоє малолітніх дітей від попереднього шлюбу, на утримання яких за рішенням Баришівського районного суду від 19 березня 2020 року з нього стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10 січня 2020 року і до дня досягнення дітьми повноліття (а.с. 27-29). У поданій позивачем довідці про доходи відповідача (а.с. 11) утримання аліментів не відображено, оскільки судові рішення, ухвалені в період оголошеного в Україні карантину з 12 березня 2020 року до 03 липня 2020 року, набрали чинності лише 07 серпня 2020 року. В той же час, відповідними квитанціями (а.с. 30-33) відповідач довів, що він добровільно виконує рішення Баришівського районного суду від 19 березня 2020 року. Із тексту згаданого судового рішення Баришівського районного суду від 19 березня 2020 року слідує, що судом при визначенні розміру аліментів на старших дітей відповідача було враховано, що на його утриманні перебуває новонароджений син [PERSON] , [INFO] . Твердження у заперечення на позов про те, що на утриманні відповідача перебувають його непрацездатні батьки, не доведені відповідачем належними доказами. Зокрема, відсутні докази батьківства осіб, пенсійні посвідчення яких приєднано до заперечень (а.с. 35, 36), щодо [PERSON] , а також докази про їх спільне проживання з відповідачем, про розмір їх доходів (пенсій), про відсутність у них інших дітей і т.п. З урахуванням викладених вище обставин, а також положень ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дитини буде визначення розміру аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , як 1/6 частини від його заробітку щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму на дитину. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (а.с. 10). Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України). Тобто, право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом, зокрема, в постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 202/712/17, в постанові від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19, які є обов`язковими для врахування всіма судами України. У Сімейному кодексі України не встановлено ні мінімального, ні максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Як доведено довідкою ПрАТ «Фармацевтична компанія «Дарниця» про доходи № 185 від 08.07.2020 (а.с. 11), - відповідач працевлаштований в цьому товаристві на посаді юриста з договірної роботи і його місячний дохід в середньому складає 20 тисяч гривень. Враховуючи рішення у цій справі щодо стягнення аліментів на малолітню дитину, а також рішення Баришівського районного суду від 19 березня 2020 року про стягнення з відповідача аліментів ще на двох малолітніх дітей від першого шлюбу, - розмір відрахувань з його заробітної плати на аліменти складатиме 50 відсотків. Частиною 3 ст. 128 КЗпП України встановлено, що у випадку відрахувань із заробітної плати аліментів за кількома виконавчими листами, їх розмір не може перевищувати 70 відсотків. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальне утримання на період до досягнення їх спільним сином трирічного віку. Одночасно, суд вважає, що достатнім і таким, що відповідає інтересам всіх зацікавлених сторін, буде визначення розміру утримання на дружину у твердій грошовій сумі по 1 000 гривень щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 28 липня 2020 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати державного мита звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді, мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial