Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

у березні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.02.2014 ним із відповідачем укладено договір - заяву № 331832\\14555\\370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний» на 370 днів в національній валюті згідно якого покладено на депозит та передано у користування банку грошові кошти в розмірі 60000 гривень на строк із 13.02.2014 по 18.02.2015. 06.02.2015 він звернувся до відповідача з вимогою про видачу суми депозитного вкладу у розмірі 60000 гривень по закінченню строку дії депозиту, однак на сьогоднішній день коштів не отримав. На дату звернення до суду відповідач частково виконав зобов'язання і здійснив повернення частини коштів у розмірі 26000 доларів США. 05.11.2014 листом відповідач її повідомив, що банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Таким чином, позивач просить суд стягнути на його користь із відповідача суму депозиту у розмірі, 60000 гривень, відсотки за час користування депозитом понад строк дії договору у розмірі 2160 гривень; 3 відсотки річних у розмірі 1800 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове зсідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. З урахуванням положень частини 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а відповідач належним чином повідомлений і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази встановив наступне: 13.02.2014 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 3 філії «Полтавське регіональне відділення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Москаленко Валентином Анатолійовичем та [PERSON] укладено договір - заяву № 331832\\14555\\370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний» на 370 днів в національній валюті згідно якого покладено на депозит та передано у користування банку грошові кошти в розмірі 60000 гривень на строк із 13.02.2014 по 18.02.2015. (а.с. 6). Згідно п.6 даного договору після закінчення строку, визначеного п.1. цього договору - заяви вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині повернення депозитних коштів в розмірі 60000 гривень підлягає до задоволення. Одночасно до задоволення підлягає і вимога позивача в частині стягнення відсотків за користування депозитом понад строк дії договору у розмірі 2160 гривень, виходячи з розрахунку: 60000\\100*21.6%\\12=1080 гривень - сума відсотків, які підлягають до сплати за 1 місяць. Таким чином, за період часу, а саме за березень - квітень поточного року підлягає до стягнення сума відсотків у розмірі 2160 грн. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В частині стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми суд вважає за необхідне задовольнити частково, а саме, виходячи із наступного розрахунку: 60000 гривень *3 %\\100\\365\\* 33 днів прострочки за період із 19.02.2015 по 24.03.2015 = 162, 74 грн. Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачем при подачі позову до суду не було сплачено судовий збір на підставі п.22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд вважає, що судовий збір підлягає стягненню із відповідачів в дохід держави в сумі 623, 23 коп.

Outcome: partial