Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 21), звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення компенсації за час затримки виплати розрахунку при звільненні та моральної шкоди, в обґрунтування вимог якої зазначив, що з 01.08.1984 по 29.11.2019 працював у Державному підприємстві «Скадовський морський торгівельний порт» на посаді начальника вантажного району, згідно штатного розпису. У порушення вимоги трудового законодавства в день звільнення відповідачем не виплачено йому нараховану заробітну плату за період з 01.06.2019 по 29.11.2019. З наведених підстав просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 188314,5 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн., яка виразилась в тому, що протягом тривалого часу залишився без засобів для існування, що стало причиною погіршення стосунків у сім`ї, втратилися нормальні життєві зв`язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та сім`ї, а також витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. Ухвалою суду від 27.05.2021 по справі відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 11-12). Ухвалою суду від 22.07.2021 по справі закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, представником подано заяву з проханням розглядати справу без участі позивача та його представника. Державним підприємством «Скадовський морський торговельний порт» явку представника в судове засідання не забезпечено, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12 ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.08.1984 по 29.11.2019 працював у Державному підприємстві «Скадовський морський торгівельний порт» на посаді начальника вантажного району, згідно штатного розпису. [PERSON] заборгував ДП «Скадовський морський торговельний порт» виплату заробітної плати станом з 01.06.2019 по 01.12.2019 складає 43857,07 грн. Як вбачається з довідки № 72 від 17.02.2020 середньоденна заробітна плата [PERSON] складала суму в розмірі 342,39 грн. (а.с. 7). Судовим наказом від 16.12.2019 №663/3796/19 стягнуто з ДП «Скадовський морський торгівельний порт» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі за період з 01.06.2019 по 01.12.2019 в розмірі 43857,07 грн. (а.с.3). Рішенням Скадовського районного суду від 03.04.2020 №663/495/20 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ДП «Скадовський морський торгівельний порт» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі за період з 30.11.2019 по 03.04.2020 в розмірі 29787,93 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. (а.с.4-6). Отже, за затримку розрахунку при звільненні з 03.04.2020 року до 05.10.2021 року (550 календарних дні) відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 188314, 5 грн. Згідно розрахунку, наданого позивачем, затримка розрахунку при звільненні з 03.04.2020 по 05.10.2021 складає 550 календарних дні, відповідно сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню розраховується наступним чином: 342, 39 грн х 550 дні та становить 188314, 50 грн. за відповідний період. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Вища Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року (справа № 910/4518/16) вказала, що за змістом норм ст. 94. 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2, закону "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи по день постановлений рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При вирішенні питання обґрунтованості позовної заяви в частині стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Пленум Верховного Суду України у постанові №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під час судового розгляду встановлено, що діями відповідача було порушено права позивача на отримання плати за свою працю, чим завдано йому моральної шкоди, оскільки останній фактично був позбавлений можливості задовольняти необхідні життєві потреби. Разом з тим, враховуючи характер та тривалість страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає визначений позивачем розмір моральної шкоди завищеним, таким, що не відповідає фактичним обставинам її заподіяння. За наведених обставин, позов в цій частині підлягає задоволенню частково, в розмірі 2000,00 грн. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Документально підтвердженні витрати на професійну правничу допомогу адвоката, сплачені позивачем в розмірі 1500,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 2270, 00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial