Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідно до заяви б/н від 15 лютого 2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. В подальшому кредитний ліміт змінювався. Оскільки відповідачем не були виконані належним чином прийняті на себе зобов`язання за договором, станом на 4 серпня 2019 року утворилася заборгованість 30180 грн. 51 коп., а тому просить стягнути на свою користь борг по договору та судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи повідомлявся, подав заяву про слухання справи у його відсутність. В процесі слухання справи відповідач та його представник проти позову заперечили, зазначили, що до позовної заяви не долучені Правила та Умови, які б підписував відповідач, тому відсутні підстави для стягнення пені та відсотків.. Вважають, що в 2015 році закінчився строк дії картки, що припиняє строк дії договору. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 3 вересня 2020 заочне рішення скасоване, призначено до розгляду на 5 листопада 2020 року. 5 листопада 2020 року відкладено розгляд справи до 12 січня 2021 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Протокольною ухвалою головуючого від 12 січня 2021 року відкладено розгляд справи до 17 лютого 2021 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 17 лютого 2021 року відкладено розгляд справи до 31 березня 2021 року у зв`язку з витребуванням документів. 31 березня 2021 року відкладено розгляд справи до 26 травня 2021 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено під час розгляду справи, відповідно до договору № б/н від 15 лютого 2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 14). З наданих\~позивачем розрахунків\~слідує,\~що станом\~на 4\~серпня 2019\~року заборгованість\~відповідача перед\~банком становить 30\~180 грн. 51 коп., яка складається з: 11550,58 грн. тіло кредиту; 7445,54 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 8435,18 грн. нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 835,85 грн. нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина). 1413,36 грн. - штраф (процентна складова). У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Аналогічна правова позиція висловлена ВС у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 березня 2010 року, посилався на\~Витяг з Тарифів Банку Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Аналогічна правова позиція з цього питання висловлена ВСУ у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростована позивачем при розгляді вказаної справи. Таким чином, підстави для стягнення з відповідача відсотків, пені та штрафів відсутні. Як вбачається з наданих банком виписок по рахунку (Т.1 а.с.234-245) та розрахунку заборгованості за період з 15 лютого 2014 року по 31 жовтня 2015 року, в цей період відповідач не користувався кредитними коштами, а фактично на кредитний рахунок клав власні кошти для подальшого їх використання. Кредитний ліміт з 15.02.2014 року по 14.07.2017 року становив 300 грн., що підтверджується довідкою (Т.1 а.с. 146). Таким чином, заборгованість за тілом кредиту за період з 15 лютого 2014 року по 31 жовтня 2015 року становить 300 грн. Згідно розрахунку, за цей період банком було нараховано та стягнуто з відповідача проценти в розмірі 49,11 грн. Оскільки, підстави для стягнення відсотків у банку були відсутні, вказану суму варто віднести на погашення тіла кредиту. Тому стягненню з відповідача за період з 15 лютого 2014 року по 31 жовтня 2015 року підлягає суми боргу в розмірі 250 грн. 89 коп. (300 грн. 49,11 грн.). З розрахунку заборгованості за період з 1 листопада 2015 року по 4 серпня 2019 року, відповідачем було фактично використано кредитних коштів на загальну суму 43\~906 грн. 22 коп. (3 колонка розрахунку), сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості, становить 38\~228 грн. 81 коп. (11 колонка розрахунку) (Т.1 а.с. 9-13). Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що фактично борг відповідача за кредитним договором за період з 1 листопада 2015 року по 4 серпня 2019 року становить 5\~677 грн. 41 коп. (43\~906,22 грн. -38 228, 81 грн.) Загальна сума заборгованості за період з 15 лютого 2014 року по 4 серпня 2019 року складає 5928,30 грн. (5677,41 грн.+250,89 грн.). Враховуючи, вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача 5928,30 грн. заборгованості по тілу кредита. Посилання сторони відповідача на закінчення строку дії картки в 2015 році суд не приймає до уваги, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також враховуючи вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. А тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17. Оскільки сторони не погоджували обов`язок сплати щомісячних платежів строк позовної давності в даному випадку не застосовується. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (20% від 1921 гривні 00 копійок) 384 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial