Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 100132 грн. 92 коп. В обґрунтування позову зазначено, що 03.06.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір №В1аЖГА00040425, за умовами якого банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в розмірі 19000,00 грн., зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків в розмірі 15% річних, комісії за управління кредитом 1,75% від суми кредиту. Термін повернення кредиту 03.06.2014 року. [PERSON] зобов'язався погасити кредит в повному обсязі, сплатити відсотки та комісію за користування кредитом. Однак, в порушення умов кредитного договору, відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов'язань, грошові кошти в повному обсязі не повернув, внаслідок чого його заборгованість за кредитом з врахуванням неустойки складає 100132 грн. 92 коп. За таких обставин позивач звернувся до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. Представник позивача ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» не зявився в судове засідання. Був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. Подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] з'явився в судове засідання 13.10.2015 року, частково визнав заборгованість за договором кредиту, а саме в частині нарахування основного боргу за кредитом, відсоткам за користування кредитом та комісії. Не визнав розмір пені. Пізніше подавав письмове клопотання, в якому зазначив, що розрахунки банку про заборгованість за кредитним договором проведені неправомірно, фактично заперечуючи проти задоволення позову, просив призначити судову експертизу. В інші судові засідання не з'явився, хоча повідомлявся про місце і час розгляду справи належним чином, відповідно до ст.74 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів. Суд встановив, що 03.06.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір №В1аЖГА00040425, за умовами якого банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в розмірі 19000,00 грн., зі сплатою за користування кредитними коштами 15% річних, комісії за управління кредитом 1,75% від суми кредиту. Термін повернення кредиту 03.06.2014 року. Відповідно до п 2.5.2 договору позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», вказаний в п. 6 Спеціальної частини Договору у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Банк не несе відповідальності за строки та умови перерахування грошових коштів, що спрямовані позичальником на виконання своїх боргових зобовязань за цим Договором через інші уповноважені банки та фінансові установи. Якщо Позичальник перераховує грошові кошти в рахунок своїх боргових зобовязань зо Договором через інші уповноважені банки та фінансові установи, з метою дотримання строків належного виконання зобовязань, таке перерахування має бути здійснене Позичальником не менше ніж за 3 робочих дні до дати настання терміну виконання зобовязання. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом. Пунктом 4.2, 4.3 передбачено, що у випадку невиконання позичальником обовязку, передбаченого п. 3.3.3 загальної частини Договору, при тому, що прострочення боргових зобовязань за Договором перевищило 60 календарних днів, [PERSON] має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 Спеціальної частини Договору, тобто 25 % від суми кредиту. У випадку прострочення Позичальником сплати, сплати не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 спеціальної частини Договору, тобто 0,5% за методом «факт/360». Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобовязання, передбаченого цим договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або нерабочим днем, та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобовязань. Згідно з розрахунком банку у [PERSON] утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 07.08.2015 року складає 100132,92 грн., в тому числі сума заборгованості за кредитом 11795,12 грн., сума заборгованості за відсотками 4840,84 грн., заборгованість з комісії 6317,50 грн., плата за пропуск платежів 77179,46 грн. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобовязання. Ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором, платежів не здійснює, чим порушує права позивача. Доводи відповідача про неправомірність розрахунку заборгованості за договором кредиту, проведеного банком, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до статей 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В ході судового розгляду зазначені обставини не знайшли свого підтвердження. Відповідачем не було надано жодного доказу на підтвердження вказаних доводів. Клопотання відповідача про призначення експертизи було задоволено судом, проте експертиза знята з виконання з вини відповідача, у зв'язку з неоплатою. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобовязання. Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом 11795,12 грн., суму заборгованості за відсотками 4840,84 грн., заборгованість з комісії 6317,50 грн. В ст.549 ЦК України передбачено обовязок боржника передати кредиторові неустойку (пеню, штраф) у разі порушення боржником зобовязань. В ст.551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання (разом із відсотками за користування кредитом та комісією) суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин норму ч.3 ст.551 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України №6-100/цс-14 від 03.09.2014 року, де зазначено, що обовязок суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки, яку просив стягнути позивач за невиконання відповідачем своїх зобов'язань, з 77179,46 грн. до розміру збитків, спричинених банку внаслідок невиконання боржником своїх зобов'язань за договором кредиту, а саме до 22953,46 грн. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованість по договору кредиту в розмірі 45906,92 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 11795,12 грн., суми заборгованості за відсотками 4840,84 грн., заборгованості з комісії 6317,50 грн., неустойки 22953,46 грн. Таким чином позов ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту підлягає частковому задоволенню. В п.35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17.10.2014 року дано роз'яснення, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (ч.2 ст.88 ЦПК). Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч.1 ст.88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача, відповідно до ст.88 ЦПК України, на користь держави необхідно стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі, встановленому на момент вчинення процесуальної дії, тобто 688,60 грн.

Outcome: partial