Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції 01 серпня 2015 року, актовий запис №1229 та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 7 000 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлена позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, з серпня 2017 року у них фактично припинилися шлюбні відносини, у них різні погляди на життя, відсутні взаєморозуміння та спільні інтереси, між ними втрачено почуття любові та поваги, спільного господарства не ведуть. За таких обставин просить шлюб розірвати, оскільки, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. При цьому вказує, що у шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] , який повністю перебуває на її утриманні. При цьому, відповідач усунувся від свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини, незважаючи на те, що є працездатним, на утримані в нього немає іншої родини, неповнолітніх чи малолітніх дітей, батьків які потребують особливого догляду чи додаткових витрат. Вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на їх неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 7 000 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлена позову до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 серпня 2020 року відкрито провадження за вищевказаним позовом та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позов підтримує та просить його задовольнити. З приводу ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання суд не повідомив. Тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки, щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст.\~247, ст.\~280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~ Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 01 серпня 2015 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1229, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції 01 серпня 2015 року. У даному шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 08 серпня 2017 року. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №6710/28-03 виданої 08 серпня 2017 року Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Згідно зі ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3\~ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 СК. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2\~ст.\~114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін, в зв`язку з чим суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів, суд зазначає наступне: Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів від 05 жовтня 2020 року позивач [PERSON] за період з 2 кварталу 2019 року по 1 квартал 2020 року отримувала соціальну матеріальну допомогу в розмірі 2580 грн. та заробітну плату в розмірі 10210 грн. Відповідно до довідки №54 від 06 жовтня 2020 року син сторін у справі [PERSON] , [INFO] відвідує ІІ молодшу групу №2 Тернопільського дошкільного навчального закладу №38. На виконання вимог ухвали суду від 02 жовтня 2020 року про витребування доказів, уповноваженими органами державної влади було надано інформацію відносно відповідача [PERSON] наступного характеру. Листом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області №6101.7-7543/61.1-20 від 19 жовтня 2020 року повідомлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання якого [ADDRESS] , документований паспортом громадянина України, що в силу вимог п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про громадянство України» є належними підтвердженням громадянства України. Крім цього, до УДМС України в Тернопільській області щодо виїзду на постійне місце проживання за кордон [PERSON] не звертався. Згідно відомостей Центральної бази Даних Державного реєстру фізичних осіб інформація щодо отриманих доходів громадянином [PERSON] за період з 01 квітня 2019 року по 30 червня 2002 року, станом на 20 жовтня 2020 року відсутня, що підтверджується інформаційним листом Головного управління ДПС у Тернопільській області №2786/10/19-00-12-01-03/22896 від 22 жовтня 2020 року. Також за інформацією Посольства України в Канаді, Генерального консульства України в Торонто та Генерального консульства України в м. Едмонт [PERSON] на консульському обліку не перебував і не перебуває, з клопотанням про залишення на постійне місце проживання за кордоном та про вихід з громадянства України до згаданих дипломатичних установ України не звертався про що свідчить інформаційний лист Міністерства закордонних справ України №721/17-636-874 від 22 жовтня 2020 року. Положеннями\~статті 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою\~статті 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1\~статті 141 Сімейного кодексу України\~визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 182 Сімейного кодексу України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. У Постанові Верховного Суду прийнятій у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 755/14148/18, провадження №61-11325св19) Верховний Суд зауважив, що у разі спору про стягнення аліментів суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно з частиною другою\~статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею\~\~7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком\~до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Відповідно до частини другої\~статті 184 СК України\~розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного та враховуючи рівність обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, відсутність істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, зокрема відповідачем не надано суду жодних доказів щодо того, що за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем він не може утримувати свого неповнолітнього сина, а також доказів перебування у нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, враховуючи інтереси та потреби дитини суд дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 2 000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи із 19 червня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами\~ст.141 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивачка [PERSON] сплатила судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу та беручи до уваги, що від сплати судового збору за пред`явлення вимоги про стягнення аліментів вона звільнена відповідно до вимог закону, тому\~з відповідача слід стягнути на користь позивача 840,80 грн. судового збору та 840,80 грн. судового збору в дохід держави відповідно до ст.141 ЦПК України На підставі наведеного та

Outcome: partial