Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивачка 29.08.2018 року звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути із [PERSON] на її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 гривень на кожну дитину, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дочками повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог від 23.10.2018р. (а.с.28-30) позивачка зазначила, що з відповідачем перебуває в шлюбі, зареєстрованому 07.08.2010 року другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №324. Від зазначеного шлюбу є неповнолітні діти: донька - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати свою дітей. Враховуючи, те що відповідач проживає окремо і участі в утриманні дітей в повному обсязі не приймає, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, позивач вважає, що відповідач має сплачувати 2000,00 грн. аліментів на кожну дитину оскільки має дохід та спроможний сплачувати таку суму грошових коштів. Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28.02.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задоволено. До суду 25.03.2019 року надійшла заява [PERSON] , згідно якої просив скасувати вищевказане заочне рішення суду від 26.02.2019 року та призначити справу до розгляду у загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 23.04.2019 року заочне рішення скасоване, а справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні. В підготовче судове засідання 21.05.19 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Жодних клопотань з боку як позивача, так й відповідача суду не заявлені. На стадії підготовчого провадження судом проведені дії, передбачені ст. 197 ЦПК України, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті протягом розумного строку, а саме остаточно визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників судового процесу, визначено обставини справи, які підлягають встановленню, визначено порядок розгляду справи тощо. 21.05.2019 року, судом винесено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 04.07.2019 року. У судове засідання 04.07.2019 року сторони не з`явились, про час і місце судового засідання сповіщались належним чином, представник позивача адвокат Федоренко Ю.М. надала до суду заяву, згідно якої просив справу розглянути за відсутності сторони позивача, позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Селезньова Т.В. надала суду заяву, відповідно якої просив розглянути справу без його участі, відповідач визнає позов частково, в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 10.07.2019 року. Суд вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] мають від шлюбу неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27.07.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №5324 (а.с.9), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 26.05.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №5052 (а.с.10), Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 07.08.2010 року Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного Одеського міського управління юстиції, актовий запис №324, вбачається, що відповідач та позивачка перебували у шлюбі. 22.11.2018 р. шлюб розірвано, що підтверджується рішенням Приморського районного суду від 22.11.2018 року (справа №522/15324/18). Згідно рішення Приморського районного суду від 22.11.2018 р. після розлучення сторін місце проживання дітей визначено з матір`ю. Із підстав позову вбачається, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання своїх дітей. Відповідно пояснень викладених в заяві про перегляд заочного рішення, відповідач стверджує, що навпаки приймає участь у виховані дітей, що підтверджується фотографіями (а.с.74-77, 84), Характеристикою ОЗШ №1 ОМР від 20.03.2019 року з якої вбачається, що батько відвідує школу, цікавиться успіхами доньки [PERSON] , її потребами, надає моральну підтримку дівчинці, та квитанціями про здійснення грошових переказів позивачу на утримання дітей у розмірі 2000 грн. за вересень, жовтень, листопад, грудень 2018р., квітень 2019р.,та чеками про купівлю речей у серпні 2018р. Спростування вказаним обставинам позивачем не надано. Відповідач не маж постійного заробітку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Матеріали справи не містять доказів щодо заробітної плати відповідача та його працевлаштування. Представник відповідача у своїй заяві від 04.07.2019 року зазначив, що відповідач визнає позов частково, в розмірі 50% від пожиточного мінімуму на кожну дитину. Окрім того, згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», у 2019 році установлено прожитковий мінімум на: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Отже, при визначенні розмірів аліментів суд враховує положення ч.1 ст.141 СК України та встановлений державою прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, враховує, що позивачем не доведено реальної потреби дитини саме у заявленій нею сумі в якості аліментів, у тому числі в контексті рівності обов`язків батьків щодо дитини та адекватності стягнутої суми аліментів прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку. Із урахуванням викладеного суд вважає можливим позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, у розмірі 1000,00 гривень, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] та аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, у розмірі 1000,00 гривень, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial