Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з ПП «Н-Транс» на її користь моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень, матеріальну шкоду в розмірі 936,60 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 2600,00 гривень. та судовий збір у розмірі 1713,00 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 04.07.2015 року, близько о 16.30 год., на зупинці громадського транспорту «1000 дрібниць» по пр. Миру (Леніна) в м. Маріуполі, за участю транспортного засобу марки «Богдан А-09202», реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є ПП «Н-Транс», під керуванням [PERSON], який, не закривши двері автобусу та не переконавшись у безпеці своїх дій, почав рух, внаслідок чого вона, виходячи з салону автобусу, випала на проїжджу частину і отримала тілесне ушкодження легкого ступеню тяжкості, у вигляді гематоми потиличній ділянки. Вищевказаними протиправними діями їй була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 936,60 гривень та моральна шкода в розмірі 10000,00 гривень. Крім того, вона була змушена звертатися за юридичною допомогою та витрачати на це кошти. 16.05.2017 року позивачка уточнила свої вимоги та просила стягнути у солідарному порядку з ПП «Н-Транс» та ПрАТ «СК «Перша» на її користь моральну шкоду в розмірі 10\~000,00 гривень, матеріальну шкоду в розмірі 936,60 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 2600,00 гривень. та судовий збір у розмірі 1713,00 гривень. 20.07.2017 року позивачка знову уточнила позовні вимоги та просила стягнути з ПП «Н-Транс» на її користь моральну шкоду в розмірі 10\~000,00 гривень, матеріальну шкоду в розмірі 936,60 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 2600,00 гривень та судовий збір у розмірі 1713,00 гривень. У судовому засіданні позивачки [PERSON] та її представник останні уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник ПП «Н-Транс» у судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник ПрАТ «Страхова компанія «Перша» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, до суду надав заперечення в яких просив провести розгляд справи без його участі та відмовити у задоволені позову. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надав. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.\~58,\~59,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САК №872149, ПП «Н-Транс» є власником автобуса «Богдан А09202», реєстраційний номер [NUMBER], копія якого знаходиться в матеріалах кримінального провадження № 12015050000000546, яке було оглянуто в судовому засіданні /а.с. 42 оборот/. 28.09.2015 року ст. слідчим в ОВС відділу з розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] було винесено постанову про закриття кримінального провадження в якій встановлено, що 04.07.2015 року, приблизно о 16.30 годині, в світлий час доби, водій [PERSON], [INFO], керуючи маршрутним автобусом марки «Богдан А09202», реєстраційний номер [NUMBER], який належить приватному підприємству «Н-Транс», здійснював рух за маршрутом №131 по пр. Леніна в Жовтневому районі м. Маріуполя. Зупинившись на зупинці «1000 дрібниць» [PERSON] відкрив двері для висадки пасажирів. Після чого, водій [PERSON], діючи неуважно, в порушення п.10.1,21.4 Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, діючи необережно, перед початком руху від зупинки «1000 дрібниць», не впевнився в безпеці своїх дій та почав рух автобусу, не зачинивши задні двері, внаслідок чого пасажир [PERSON], [INFO], яка виходила з салону, випала на проїжджу частину. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 638 від 10.08.2015 року при зверненні за медичною допомогою у [PERSON] були виявлені наступні тілесні ушкодження: гематома потиличній ділянки, яка утворилася від дії тупих предметів під час ДТП при виході з маршрутного автобусу та з послідовним падінням на асфальтове покриття з висоти власного росту з приданням тілу прискорення, при обставинах на які посилається постраждала та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень Згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи №1286 від 25.09.2015 року слідує, що з технічної точки зору, у даній дорожній ситуації, що склалася, водій [PERSON] виконуючи вимоги п.п.10.1, 21.4 ПДР України мав технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній події і його дії перебувають у причинному зв'язку з її настанням /Т.1 а.с.13/. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 18.11.2016 року були встановлені обставини ДТП, яка мала місце 04.07.2015 року за участю водія [PERSON], в результаті якого була травмована [PERSON] і доведена вина [PERSON] у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП, при встановлених у постанові серії ПС2 № 359346 від 03.03.2016 р. обставинах /а.с.202-204/. Незважаючи на висновок суду про скасування оскаржуваної постанови серії ПС2 № 359346 від 03.03.2016 р., суд наголошує, що доведеність вини позивача у справі № 265/1442/16-а узгоджується з положеннями ч.4 п.4 Постанови ВССУ від 1 березня 2013 року №N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно з розясненнями яких, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає доведеним, що з вини [PERSON] сталася ДТП, яка відбулася 04.07.2015р., приблизно о 16.30 годині, в результаті якої була травмована [PERSON] На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ПП «Н-Транс» була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Перша» /Т.1 а.с.93/. Внаслідок отриманих у ДТП тілесних ушкоджень [PERSON] змушена була звернутися за медичною допомогою та витратила на лікування грошові кошти в розмірі 936,60 гривень. Крім того, позивачка змушена була звертатися за юридичною допомогою по кримінальній та цивільній справах, витративши на це 2600,00 гривень. Також, внаслідок ДТП позивачці було завдано моральну шкоду через протиправні дії відповідача, яку вона оцінила в розмірі 10\~000,00 гривень. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша\~статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга\~статті 14 ЦК України). Відповідно до\~статті 511 ЦК України\~зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами 1 та 4 статті 636 ЦК України\~договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.\~Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених\~статтею 1194 ЦК України\~підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень статті 1172 ЦК України відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкода заподіяна особою у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З огляду на викладене, відповідач ПП «Н-Транс», як власник транспортного засобу автобуса марки «Богдан А09202», реєстраційний номер [NUMBER], та працівником якого на момент ДТП був водій [PERSON], повинен відшкодувати завдану позивачці матеріальну та моральну шкоду, оскільки до нього позивачка висунула свої позовні вимоги. При цьому суд виходить з наступного. Внаслідок отриманих у ДТП тілесних ушкоджень [PERSON] змушена була звернутися за медичною допомогою та витратила на лікування грошові кошти в розмірі 936,60 гривень, що підтверджуються квитанціями /Т.1 а.с.6-10/, які підлягають стягненню з ПП «Н-Транс» на користь позивачки. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд керується наступним. Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Мотивуючи моральну шкоду позивачка посилається на те, що, враховуючи її вік-82 роки, під час ДТП вона зазнала страх, сильний фізичний біль, переляк, душевне хвилювання за своє здоров'я і за своє життя, отримала нервовий стрес, внаслідок чого вона по теперішній час відчуває головний біль, негативні наслідки вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. На підтвердження цього надала суду копію виписки з медичної амбулаторної картки, квитанції про придбання ліків, довідку від 28.07.2015 року з Міської лікарні № 5. Суд бере до уваги, що внаслідок протиправних, винних дій працівника відповідача сталася ДТП, сам факт якої підтверджує наявність у позивачки моральної шкоди, внаслідок стресової ситуації, фізичного болю від отриманих травм та через необхідність лікування, тому суд вважає за необхідне частково задовольнити вимогу про відшкодування моральної шкоди з урахуванням вимог розумності і справедливості. Враховуючи вищевказане та дотримуючись принципів розумності, зваженості та доведеності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з ПП «Н-Транс»», як власника транспортного засобу, моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 6000,00 гривень. В інший частині у задоволені позову слід відмовити у зв'язку з недоведеністю. Щодо відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного. За приписами ст. 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Розмір витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню, розраховується на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ". Постановою встановлено, якщо компенсація сплачується іншою стороною то граничний розмір не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується до 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Відшкодування витрат на юридичні послуги повинно розраховуватись з урахуванням фактично витраченого часу на складання позовної заяви та участі у судовому засіданні. Відповідно до п.48 Постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, договір про надання правової допомоги від 04.12.2015 року, акт приймання-передачі виконаних робіт /т.1 а.с.219/, в якому зазначено вид наданих послуг та вказано час, витрачений на надання відповідної послуги, на які позивачка посилається як на докази, суд визнає належними та допустимими доказами у справі. Однак, суду не було надано жодного платіжного документу (квитанції, чеку тощо), що підтверджувало б факт сплати послуг на правову допомогу саме в розмірі 2600,00 гривень, а тому у суду немає достатніх законних підстав для стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору, суд виходить з того, що по справі у дохід держави має бути сплачена сума судового збору в розмірі 974,40 гривень (487,20 гривень /за позовні вимоги майнового характеру/ + 487,20 гривень /за вимоги про стягнення моральної шкоди/). Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, позивачкою при зверненні до суду було сплачено суму судового збору в розмірі 1706,00 гривень, а тому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сума надмірно сплаченого судового збору в розмірі 731,60 гривень підлягає поверненню позивачці. Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог майнового характеру та часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоду, з відповідача ПП «Н-Транс» на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати за сплату судового збору в розмірі 779,52 гривень (487,20 гривень /за позовні вимоги майнового характеру/ + 292,32 гривень /за вимоги про стягнення моральної шкоди пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (60% задоволених позовних вимог ? 487,20 гривень :100% = 292,32 гривень)/). На підставі викладеного,

Outcome: partial