Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, третіх осіб, в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 27.11.1997 року №3051-ц, укладений між [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, посвідчений Миколаївською Універсальною Товарно-сировинною біржею у відповідності до ст. 15 Закону України "Про товарні біржі", визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на спадкове майно за заповітом, а саме: по 1/2 частці на квартиру [ADDRESS] . Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача територіальної громади в особі Миколаївської міської ради до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та рішення по справі просив прийняти за наявними матеріалами справи та у відповідності до вимог діючого законодавства. Третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинська К.Т. надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та представник третьої особи Миколаївська Універсальна товарно-сировинна біржадо судового засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 27.11.1997 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній біржі укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка належала відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26.09.1997 року, зареєстрованого в Миколаївському БТІ 17.11.1997 року за реєстровим №17947. Вказаний Договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №3051-ц від 27.11.1997 року. Згідно довідки КП ММ БТІ від 25.06.2018 року, станом на 28.12.2012 року право власності на кв. [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.1997 року, посвідченого Миколаївською Універсальною Товарно-сировинною біржею. 10.06.2011 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Міщенко Н.В., за реєстровим №6-748, яким розпорядилася своїм майном на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, що складається з квартири [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Миколаївською Універсальною Товарно-сировинною біржею від 27.11.1997 року за №3051-ц. Відповідно до ч. 2ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяла на час виникнення правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. За змістом ст.ст. 128, 153, 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяли на час виникнення правовідносин, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяла на час виникнення правовідносин, передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Таким чином, відповідно до чинних на той момент Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, які передбачали в якості правовстановлюючого документу зареєстровані на біржі правочини, право власності на вищевказаний будинок зареєстровано в Миколаївському МБТІ за спадкодавцем. Таким чином, покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, договір у відповідності з вимогами ч.2ст.227 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), що діяла на час виникнення правовідносин, зареєстрований в МБТІ. Отже, спадкодавець набув право власності на спірне майно та законно ним володів. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т. від 27.06.2018 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на майно [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач просить визнати за ним та [PERSON] право власності на спадкове майно за заповітом, а саме: на квартиру [ADDRESS] , по 1/2 частці за кожним. При цьому, [PERSON] не пред`явлено позовні вимоги, за такого позов в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку на квартиру [ADDRESS] задоволенню не підлягає. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку про те, що позивач [PERSON] не має іншої можливості захистити своє право, ніж шляхом звернення до суду з відповідним позовом, за такого слід визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 27.11.1997 року №3051-ц, укладений між [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , та визнати за позивачем право власності на спадкове майно за заповітом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . За такого, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial