Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

В липні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 02 березня 2012 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань відповідачка, станом на 30 квітня 2018 року має заборгованість у розмірі 50232,23 грн. Оскільки відповідачка заборгованість не повертає, просив стягнути з неї вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. 03 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз'яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Відповідачкою подано відзив на позов, в якому вона зазначає, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували отримання нею кредиту та обґрунтовували позовні вимоги. Так у анкеті-заяві строк дії картки невизначений, її копія до заяви не додана тому неможливо зробити висновок на який строк відкрита кредитна лінія та строк погашення заборгованості. Крім цього позивач безпідставно здійснив розрахунок заборгованості, не обґрунтував нарахування жодного з елементів заборгованості та вводить суд в оману, зараховуючи пеню до графи «проценти за користування кредитом». Позивач не розділяє розмір процентів, нарахованих на поточну заборгованість, тобто заборгованість за кредитом та розмір процентів, нарахованих на прострочену заборгованість фактично є пенею, яку позивач умисно видає за нараховані відсотки, також позивачем пропущено строк позовної давності. До відзиву на позов додано документ, що підтверджує направлення відзиву позивачу (а.с.47). Позивачем відповідь на відзив не подано. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що за кредитним договором укладеним з відповідачкою 02 березня 2012 року позивачем нарахована заборгованість в сумі 50232,23 грн. в тому числі - 3603,66 грн. заборгованість за кредитом, 40360,37 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3400,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 2868,20 грн. судові штрафи, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7-8), копіями анкети-заяви, витягу з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг (а.с.9-34). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка періодично вносила суми на погашення кредитної заборгованості, що на думку суду підтверджує отримання відповідачкою кредиту та користування ним. Однак суду не надано доказів, що підтверджують зміну умов кредитного договору щодо збільшення відсоткової ставки починаючи з вересня 2014 року. За таких обставин підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за відсотками не вбачається. Відповідно до Тарифів обслуговування кредитних карт, за порушення строків платежів встановлений штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості. Таким чином з відповідачки необхідно стягнути 3603,66 грн. - заборгованість за кредитом та 680,18 грн. штрафу, з якого 500,00 грн. - фіксована частина, 180,18 грн. - 5% від заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Таким чином, умова договору щодо нарахування комісії є нікчемною, а відтак не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення вказаних сум. Підстав для застосування наслідків спливу позовної давності не вбачається, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Враховуючи, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідачкою був здійснений 10 червня 2015 року, що визнається відповідачкою, то наступний платіж повинен був здійснений нею до 25 липня 2015 року, тобто про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися після непогашення заборгованості у встановлені строки липня 2015 року, відтак перебіг позовної давності розпочався 26 липня 2015 року. Оскільки позов надійшов до суду 18 липня 2018 року, то позивачем подано позов в межах трирічного строку позовної давності. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Outcome: partial