Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

І. Суть спору 19.07.2019року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з 21.06.2013року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що дитина проживає разом із нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Зазначає, що відповідач офіційно не працює, проте заробляє на будівництві, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина. З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. ІІ. Позиція учасників справи В судовому засіданні позивачка [PERSON] , та її представник - адвокат Соколов О.В., підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, проте подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково, а саме: не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1000 гривень та зазначив, що визначений позивачкою розмір аліментів в сумі 4000 гривень для нього є нереальним через його незадовільний стан здоров`я, оскільки у зв`язку із хворобою він не може на даний час працювати та змушений витрачати значні кошти на лікування. Просить суд справу розглянути у його відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 28.08.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, з таких підстав. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що сторони з 21.06.2013року перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про шлюб між сторонами серії [NUMBER] від 28.05.2019року; копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 11.11.2014року; довідкою, виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №920 від 09.07.2019року про склад сім`ї позивачки [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №920 від 09.07.2019року позивачка [PERSON] проживає та є зареєстрованою разом із сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не працює з 05.01.2009року згідно запису в трудовій книжці. Із наданої відповідачем довідки, виданої виконавчим комітетом Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області 3990 від 30.10.2019року відомо, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , згідно записів у трудовій книжці з 30.04.2011року і по даний час не працює, зареєстрований по вказаній адресі один. Із викладених у відзиві на позовну заяву заперечень відповідача відомо, що останній раніше працював підсобником на періодичних будівельних роботах, проте на даний час не працює у зв`язку із хворобою та лікуванням, що підтверджується довідкою КНП «Мостиська ЦРЛ» від 06.11.2019року. V. Застосоване судом законодавство. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи вищенаведені норми, оскільки обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину, то є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць з 1 грудня 2019 року для дітей віком до 6 років становить 1779 гривень. Згідно вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. ЦПК України встановлено, що: відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду. В ході розгляду справи із наявних матеріалів справи та наданих сторонами доказів судом не встановлено достатності заробітку (доходу) відповідача, як платника аліментів, для присудження йому мінімального рекомендованого розміру аліментів, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, чи розміру аліментів, який визначений у позовних вимогах. Враховуючи вищенаведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зокрема, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який на даний час хворіє та не працює, проте є працездатним, тобто такий може бути працевлаштований та отримувати дохід не менше встановленої законом мінімальної заробітної плати, інших осіб, в тому числі неповнолітніх дітей, які б перебували на його утриманні судом не встановлено, також беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та виходячи із того, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та визначити відповідачу [PERSON] аліменти на утримання його сина [PERSON] в розмірі 1500 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, які, на думку суду, будуть достатніми для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини та відповідатимуть гарантованому законом розміру аліментів на утримання дитини. Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити до негайного виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial