Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» і з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просила стягнути суму страхового відшкодування в розмірі 789,33 гривень, пеню в розмірі 2699,27 гривень, втрати від інфляції в розмірі 3485,72 гривень, 3% річних в сумі 232,39 гривень та судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.05.2013 р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «МАЗ» д.н. [NUMBER] та автомобіля «ТАТА» д.н. [NUMBER], що належить позивачу. Відповідно до постанови Подільського районного суду м.Києва від 31.05.2013 р. винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний водій автомобіля «МАЗ». Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «МАЗ». була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», позивач повідомила страхову компанію про настання Страхового випадку і 24.10.2013 р. подала заяву про виплату страхового відшкодування. Однак, відповідач лише частково здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 4396,70 гривень, хоча відповідно до Звіту про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «ТАТА» д.н. [NUMBER], вартість понесеного матеріального збитку складає 4736,03 гривень і вартість авто товарознавчого дослідження складає 450 гривень. Позивач зазначає, що страховою компанією не відшкодовано розмір шкоди в сумі 789,33 копійки. Позивач посилається на те, що відповідач в порушення вимог чиного законодавства не вчинив дій щодо виплати страхового відшкодування в повному обсязі протягом визначеного строку, в зв»язку з чим на підставі ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він просить стягнути з Страхової компанії пеню за період з 24.01.2014 р. по 14.09.2015 р. Крім того, на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки та 3 % річних від суми страхового відшкодування, яке не було виплачено. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, просив його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на виконання Страховою компанією своїх зобов»язань щодо сплати страхового відшкодування в повному обсязі та сплату пені. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В ході розгляду справи було встановлено, що 04.05.2013 р. о 13.00 год. В м.Києві по вул..Світлицького, 23 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «МАЗ» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «ТАТА» д.н. [NUMBER], що належить позивачу. Винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний [PERSON] Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов»язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність особи, яка була визнана винною у настанні дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на підставі Полісу № АЕ\\0096149. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що 24.10.2013 р. позивач подала до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» заяву про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до Звіту № 2767 від 12.06.2013 р. про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «ТАТА», д.н. [NUMBER], вартість понесеного матеріального збитку становить 4736,03 гривні. Судом встановлено, що 15.09.2015 р. ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» було сплачено на рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 4396,70 гривень, яке складається із суми матеріального збитку, визначеного відповідно до Звіту № 2767 без врахування ПДВ, оскільки транспортний засіб не відремонтовано, 3946,70 гривень, та вартості проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 450 гривень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач виконав свої зобов»язання, передбачені Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо виплати страхового відшкодування в повному обсязі, а тому вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбачених ст.35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як зазначалось вище, відповідач отримав заяву позивача про виплату страхового відшкодування 24.10.2013 р., тобто рішення про виплату страхового відшкодування повинно було бути прийнято і воно сплачено до 23.01.2014 р. Сума страхового відшкодування була сплачена позивачу лише 15.09.2015 р. Відповідно до поданого позову позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 24.01.2014 р. по 14.09.2015 р. в розмірі 5922,70 гривень. Однак, звертаючись до суду і визначаючи розмір пені, яка повинна бути стягнута з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», позивач виходив з того, що відповідачем не була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 4736.03 гривень, відповідно до розміру матеріальної шкоди, визначеної відповідно до Звіту.. В ході судового розгляду встановлено, що позивачу підлягала виплаті сума страхового відшкодування в розмірі 4396,70 гривень, з якої і повинна вираховуватись пеня. Оскільки Страхова компанія не виконала у належний строк своїх зобов»язань щодо виплати страхового відшкодування, відповідач повинен сплатити позивачу пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 2200,95 гривень. Як встановлено судом, відповідач добровільно сплатив на користь позивачки пеню в розмірі 357,76 гривень. Враховуючи викладене, за вирахуванням сплаченої відповідачем пені, стягненню з Страхової компанії підлягає пеня в розмірі 1843,09 гривень. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3 % річних від суми страхового відшкодування за несвоєчасне виконання зобов»язання, виходячи з наступного. Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов»язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»яаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, які існували між сторонами до ухвалення рішення суду. Як зазначалось судом вище, правовідносини між сторонами у даному спорі виникли з приводу відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відшкодування шкоди - це вид цивільно-правової відповідальності, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не можуть нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами. Нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині суперечать положенням ст.625 ЦК України і не можуть бути задоволені. З огляду на зазначені вище обставини позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст..88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у справі в розмірі прапорційно до задоволених вимог (25,6%) від суми заявлених вимог .

Outcome: partial