Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів. В своєму позові посилалася на те, що згідно виконавчого листа Київського районного суду м. Полтави від 14 липня 2003 року відповідача зобовязано сплачувати на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Наведене рішення відповідачем не виконано, у звязку з чим виникла заборгованість по аліментах на утримання дитини в розмірі 65324 грн. 00 коп. Зазначену заборгованість, а також неустойку за прострочення сплати аліментів, обраховану нею у розмірі 13898 грн. 36 коп., позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 13 лютого 2018 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач з клопотаннями про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не звертався, відзиву або заперечень проти позову не подавав. Будь-яких клопотань сторони суду не подавали. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження 1-КЕ №319730, виданого 17 вересня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського райвиконкому м.Полтави, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). У звязку з реєстрацією шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, виданого 05 травня 2015 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції (а.с.10). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебуває виконавче провадження, відкрите за виконавчим листом №2-4839 від 14 липня 2003 року, виданим Київським районним судом м.Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно довідки-розрахунку Шевченківського ВДВС м.Полтава від 08 грудня 2017 року №64904, за виконавчим листом №2-4839, виданим 4 липня 2003 року Київським районним судом м.Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, станом на 11 серпня 2015 року сума заборгованості по аліментах становить 65324 грн. 00 коп. (а.с.11-12). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження». За таких обставин, суд приходить до висновку, що обовязок відповідача [PERSON] щодо сплати аліментів на користь позивача [PERSON] на утримання дитини визначено судовим рішенням, примусове виконання такого судового рішення покладено на органи Державної виконавчої служби, в обовязки яких і входить вжиття заходів для своєчасного та повного його виконання. Невиконання судового рішення повно та своєчасно не може тягнути за собою наслідків повторного стягнення суми як заборгованості по аліментам в судовому порядку, а повинно здійснюватися органами державної виконавчої служби шляхом вжиття заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження». Порядок стягнення аліментів передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», яка зокрема передбачає, що у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Частиною 10 зазначеної статті також передбачено, що за наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів. Наявність у [PERSON] заборгованості по аліментах зумовлює його обовязок таку заборгованість погасити. Законом передбачені інші наслідки наявності заборгованості по аліментах, ніж її стягнення новим судовим рішенням. Зокрема ст.196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Повторно сума заборгованості стягнута бути не може. А тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам слід відмовити за безпідставністю. В той же час, вирішуючи позовні вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, суд виходить з наступного. Оскільки у відповідача виникла заборгованість по аліментах перед позивачем, доказів на підтвердження відсутності його вини у цьому відповідач суду не надав, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на стягнення з відповідача [PERSON] неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Враховуючи розмір заборгованості відповідача по аліментах за період з 01 лютого 2009 року по 11 серпня 2015 року, неустойка (пеня) у розмірі 13898 грн. 36 коп. позивачем обрахована вірно, у повній відповідності до вимог ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Жодних заперечень проти даної позовної вимоги відповідач суду не надав, розмір неустойки не оспорив. Відповідно до ч.1 ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за весь період прострочення сплати аліментів з 01 лютого 2009 року по 11 серпня 2015 року у розмірі 13898 грн. 36 коп. У звязку з частковим задоволенням прозову з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених відносно нього позовних вимог у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial