Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначила, що сторони мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісяця із застосуванням індексації від дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісяця із застосуванням індексації від дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти за період з 14.06.2018 року по 14.06.2021 року, виходячи з розміру 50% від прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку щомісячно. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Справа була призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, при цьому відповідач,\~не подав\~відзив. При цьому, сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.\~180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.\~ Згідно ст.\~141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.\~182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У роз`ясненнях, викладених у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3\~"Про застосування судами окремих норм\~СК України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст.\~182 СК Українизазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі мають спільних неповнолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За поясненнями позивача, діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Оскільки доказів наявності постійного джерела доходу відповідач суду не надав, стягуючи на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі, суд виходить з того, що відповідач не має регулярного прибутку, а тому аліменти слід стягнути відповідно до положень статті 184 СК України. При цьому, у суду відсутні підстави вважати, що у відповідача немає змоги надавати допомогу своїй дитині. Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягувати з відповідача на свою користь на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі, з подальшою індексацією, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. 17 травня 2016 року прийнято\~Закон України № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі», пунктом 1 розділу І якого внесено зміни до\~Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Цим Законом, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, включено до переліку об`єктів індексації, визначених у частині першій\~статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Закон України від 17травня 2016 року №1368-VIII«Про внесеннязмін додеяких законівУкраїни щодоіндексації розміруаліментів,визначеного судому твердій грошовій сумі»\~набрав чинності 12 червня 2016 року. Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення індексації підлягає саме розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Згідно з пунктом 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення -індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Індексація таких аліментів проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів з подальшою індексацією, як таких, що не ґрунтуються на вимогах закону. На момент ухвалення судом рішення неповнолітній дитині [PERSON] виповнилось 7 років, а [PERSON] виповнилось 4 роки. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік»\~розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень, на дітей віком дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 2395 грн. щомісячно, неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти у розмірі 1921 грн. щомісячно. Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час, то в цій частині суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2\~ст.191 Сімейного кодексу України\~аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Позивачем всупереч зазначених вимог не надано жодних доказів в підтвердження обставин щодо вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача та свідоме ухилення останнього від їх сплати, тому у задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий час слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial