Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом [PERSON]про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала в шлюбі з відповідачем зареєстрованого 21 листопада 1987 року, однак, рішенням Луцького міськрайонного суду 11 грудня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], яка на сьогоднішній день проживає разом з матірю. Вказує, що протягом тривалого періоду відповідач не дбає про матеріальний стан дитини, а тому, дитина фактично перебуває на її повному утриманні. Також зазначає, що не має можливості в повній мірі забезпечити належний рівень проживання для дитини. Добровільно домовитися про сплату аліментів їй не вдалося. З врахуванням вище викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в твердій грошовій сумі, в розмірі по 2027,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду\~від 18\~лютого 2019\~року відкрито\~спрощене позовне\~провадження у\~справі. До початку судового засідання представник позивача подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-порталі судової влади. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі зареєстрованого Іващуківською сільською радою Червоноармійського району Рівненської області 21 листопада 1987 року (а.с.4). Як вбачається з рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2017 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5). В шлюбі народився дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження дитини вбачається, що [PERSON] являється батьком дитини (а.с. 6). Судом встановлено, що відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні неповнолітніх дитини, хоча спроможний надавати матеріальну допомогу дитині, яка знаходяться на утриманні та вихованні матері. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обовязків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідачем не надано суду доказів його непрацездатності та наявності на його утриманні інших дітей тощо. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, те, що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, той факт, що обовязок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, а також визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1300 грн. до досягнення дитиною повноліття. Доводи позивача щодо наявності у неї витрат на утримання дитини в розмірі 2027,00 грн. в місяць на дитину, не підтверджені належними і допустимими доказами. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають до часткового задоволення. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 75, 82, 84, 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial