Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до Корольовського районного суду м.Житомира з позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Житомирський завод огороджувальних конструкцій» на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 125000,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказала, що 30.10.2019 року [PERSON] працюючи водієм в ПАТ «Житомирський завод огороджувальних конструкцій», керуючи транспортним засобом Mercedes Sprinter д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на позивача. Водія вказаного автомобіля - [PERSON] суд визнав винним у ДТП, внаслідок якої позивачці були завдані легкі тілесні ушкодження. Позивач зазначає, що одразу після ДТП вона була доставлена до травматологічного відділення КП «Лікарня №2» та з 01.11.2019 року по 11.11.2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні. В подальшому з 12.11.2019 року по 18.12.2019 року знаходилась на амбулаторному лікуванні. Внаслідок ДТП вона зазнала як фізичних так і моральних травм, була позбавлена звичного ритму життя. На протязі двох місяці після ДТП мала постійний фізичний біль, пов`язаний з ушкодженням здоров`я, а саме головний біль, як наслідок отриманої закритої черепно-мозкової травми, різки запаморочення від струсу головного мозку, а також фізичний біль від отриманих множинних травм. На протязі цього всього часу вона була позбавлена можливості працювати та заробляти гроші собі на життя. Весь цей час знаходилась під постійним наглядом лікарів, що пригнічувало її від своєї обмеженої дієздатності. Характер отриманих травм зумовлює періодичний нагляд лікарів і в майбутньому, що також спричиняє моральні страждання. В позивача були душевні страждання також від того, що був знищений одяг, і їй необхідно було купувати нові речі, нести фінансові витрати, на які вона не розраховувала. Всі вищенаведені фактори завдають їй великих моральних страждань, які вона оцінює в 125000,00 грн. Ухвалою від 28 січня 2021 року відкрито спрощене провадження в даній справі (а.с.10). 15 березня 2021 року відповідач надав до суду відзив на позов, в якому просить в задоволенні позову відмовити. Вважає, що в даному випадку позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимог ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (а.с.15-17). В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, заперечував проти його задоволення з підстав, вказаних у відзиві на позов. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, покази свідка, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що 30.10.2019 року о 15 год 50 хв в м. Житомирі, по вул. Скорульського, 2\\1 водій [PERSON] , перебуваючи в трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Житомирський завод огороджувальних конструкцій» на посаді водія, керуючи транспортним засобом Mercedes Sprinter д.н.з. [NUMBER] , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на [PERSON] , 1966 р.н. Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Своїми діями водій [PERSON] порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП., що підтверджується постановою Корольовського районного суду м. Житомира (суддя Шимон Л.С.) від 09.12.2019 року (а.с. 3). Крім того, вказаною вище постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні 30.10.2019 року адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 (триста сорок) гривень (а.с.4). Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В результаті ДТП позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді садна на лівому передпліччі, синця на обох плечах, синця в ділянці лівого кульшового суглобу, садна в ділянці правого колінного суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що підтверджується актом судово-медичного (дослідження) обстеження №3458 від 01.11.2019 року (а.с.5). З моменту ДТП [PERSON] відчувала головний біль, як наслідок отриманої закритої черепно-мозкової травми, різкі запаморочення від струсу головного мозку, а також фізичний біль від отриманих множинних травм. Згідно виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (період перебування на стаціонарному лікуванні з 01.11.2019 року по 11.11.2019 року) [PERSON] був поставлений діагноз «Струс головного мозку. Забій, крововилив правого плечового суглобу, лівого плеча, в/3 правої гомілки забої. Забій крижової ділянки». Рекомендовано: 1) нагляд невролога, сімейного лікаря поліклініки за місцем проживання; 2) уникати перенавантаження 1 місяць; 3) нейроксон 500 мг. 1 т. 2 р/д.; 4) кетанов 1 т. при болях (а.с.6). Крім того, позивач зазнала душевних стражданнях, які виразилися в тому, що її одяг був зіпсований і необхідно було купувати нові речі, нести фінансові витрати. Також вона була тимчасово позбавлена можливості працювати та заробляти гроші собі на життя, а знаходження під постійним наглядом лікарів пригнічувало її від своєї обмеженої дієздатності. Вказані вище обставини підтвердила допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка вказала, що є подругою позивачки. Свідку відомо, що після наїзду на [PERSON] автомобіля, позивачка постійно скаржиться на ведіння їй колеса вантажного автомобіля, яке наїжджає на неї. Позивачка не любила розповідати про свої хвороби свої та чужі. Однак після ДТП постійно про це говорить та згадує у розмовах, що з нею сталося в результаті аварії, згадує колесо біля її голови. Стала боятися автомобілів, скаржиться на біль в голові та на поганий сон. Вбачається, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди, тому суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Разом з тим, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема і транспортних засобів. Частиною другою ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 цього Кодексу юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм ст. 1187 та ст. 1172 ЦК України в сукупності дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження №14-497цс18) зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку із виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. З врахуванням вищезазначеного, шкода (в тому числі і моральна), завдана внаслідок ДТП водієм, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 цього Кодексу, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Судом встановлено, що внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, яким керував [PERSON] та який належить відповідачу, заподіяно легкі тілесні ушкодження [PERSON] . [PERSON] перебував у трудових відносинах із ПАТ «Житомирський завод огороджувальних конструкцій». Будь-яких даних, які б свідчили, що тілесні ушкодження настали внаслідок непереборної сили або її особистого умислу, суду не надано. Таким чином, відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки, та працедавець особи, яка керували джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану такими джерелом, незалежно від наявності вини свого працівника - водія. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З матеріалів провадження вбачається, що позивачка оцінює моральну шкоду, завдану працівником відповідача [PERSON] в результаті ДТП, якого було визнанно винним в адміністративному правопрушенні, в розмірі 125000 грн. та обґрунтовано доводить, що позивач перенесла фізичний біль і страждання у зв`язку з ушкодження здоров`я. В результаті ДТП позивачка проходила відповідне лікування, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного життя, викликане травмою. Окрім того, вбачається, що постійні переживання позивачки призвели до того, що вона боїться автомобілів, постійно переживає момент ДТП, коли опинилася під автомобілем та зі слів позивачки його колесо було у безпосередній близькості з життєво важливим органом - її головою. Позивачка відчуває постійний головний біль, запаморочення, переживання, стривоженість та дискомфорт. Доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та доводами позивача. Разом з тим, в постанові від 25.08.2020 № 372/3192/18 Касаційний кримінальний суд вказав, що сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи обставини справи, глибину і тривалість моральних страждань, стан здоров`я потерпілої, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, згоду відповідача на відшкодування завданих позивачці метеріальних збитків, витрат на лікування, суд вважає, що відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі 40000 гривень, що відповідатиме принципам розумності, справедливості, виваженості та співмірності. Оскільки позивачка згідно ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, в силу ст.141 ЦПК України судові витрати слід стягнути із відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 23, 263, 1166, 1167, 1168, 1168, 1172, 1187 ЦК України,

Outcome: partial