Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнила та в уточненому позові просить поділити їхнє спільне з відповідачем, [PERSON] , майно у вигляді: 3-кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , (згідно звіту про оцінку майна від 27.11.2018 року, вартість квартири становить - 809 296,00 гривень); автомобіль марки ГАЗ 330210, реєстраційний номер [NUMBER] , двигун [NUMBER] , шассі [NUMBER], 1995 року випуску (згідно висновку товарознавчої експертизи від 27.11.2018 року, ринкова вартість транспортного засобу становить 50 997,00 гривень); автомобіль марки Mitsubishi Galant, реєстраційний номер [NUMBER] , шассі [NUMBER] , 1985 року випуску (згідно висновку товарознавчої експертизи від 27.11.2018 року, ринкова вартість транспортного засобу становить 35124,00 гривень); автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] , шассі [NUMBER] , 2007 року випуску (згідно висновку товарознавчої експертизи від 27.11.2018 року, ринкова вартість транспортного засобу становить 186 793,00 гривень). Загальна вартість вказаного майна складає 1082210,00 гривень. Окрім вказаного майна, позивач просить суд розділити придбані у шлюбі наступні речі: меблева стінка « Вікторія », придбана у 1998 р., залишковою вартістю 1500,00 гривень; телевізор «Samsung PLAND», придбаний 26.12.2001 р., залишковою вартістю 1300,00 гривень; електрична праска Philips Mistral 20-54, придбана в 1996 р., залишковою вартістю 100,00 гривень; сабвуфер (5+1) "Gemix", придбаний у 2005 р., залишковою вартістю 800,00 гривень; ДВД-плеєр «СВЕН», придбаний у 2005 р., залишковою вартістю 500,00 гривень; гардини та тюль, придбані у 2005 р., залишковою вартістю 1000,00 гривень; комплект дитячих меблів «Юніор», придбані у 2002 р., залишковою вартістю 3000,00 гривень; диван для дитячої кімнати, придбаний у 2002 р., залишковою вартістю 2000,00 гривень; штори та тюль у дитячу кімнату, придбані у 2003 р., залишковою вартістю 500,00 гривень; газовий котел «Енерджі 240і» двоконтурний Вестен, придбаний у 2002 р., залишковою вартістю 6000,00 гривень; витяжка кухонна Kuppersbusch, придбана у 2006 р., залишковою вартістю 1000,00 гривень; пральна машинка «ARDO A400», придбана у 1998 р., залишковою вартістю 3000,00 гривень; холодильник «Атлант 1704-2» (Мінськ), залишковою вартістю 2000,00 гривень; тостер, залишковою вартістю 2000,00 гривень; люстра на кухню, придбана у 2003 р., залишковою вартістю 600,00 гривень; люстра та 2 бра у спальній кімнаті, придбані у 2008 р., залишковою вартістю 1300,00 гривень; набір меблів для кухні (виконано «під замовлення» з МДФ), придбані у 2007 році, залишковою вартістю 11000,00 гривень; набір меблів для спальні («стінка», спальне ліжко, 2 тумби, трюмо) з МДФ, придбані у 2008 р., залишковою вартістю 15000,00 гривень. Загальну вартість меблів та техніки позивач оцінює у розмірі 52600,00 гривень. Шлюбний договір між сторонами не укладався. Домовленостей, щодо добровільно поділу майна не досягнуто. Таким чином, позивач звертається до суду та просить поділити майно, що є об`єктом спільної власності подружжя, залишивши все перелічене в позові майно відповідачеві, [PERSON] , та стягнути з Відповідача на користь Позивача 1/2 частину загальної вартості спільно нажитого майна, у розмірі 567405,00 гривень. У судове засідання позивач не з`явилась, про час ті місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, уточнений позов підтримав у повному обсязі. Відповідач будучи неодноразово повідомлений про час та місце розгляду справи до судового засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не пояснив, заяви на адресу суду не надав, заперечення та відзиву до позовної заяви не надав. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного. Так, як убачається з матеріалів справи, позивач та відповідач з 22.12.1995 року по 23.04.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7,8). У судовому засіданні на підставі пояснень сторін та письмових документів встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі було придбано наступне майно: 3-кімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки ГАЗ 330210, реєстраційний номер [NUMBER] , двигун [NUMBER] , шассі [NUMBER], 1995 року випуску; автомобіль марки Mitsubishi Galant, реєстраційний номер [NUMBER] , шассі [NUMBER] , 1985 року; автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] , шассі [NUMBER] , 2007 року випуску. У ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України закріплено, що майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить чоловікові й дружині на праві спільної сумісної власності. Рівність часток у спільному сумісному майні подружжя передбачена ст. 70 СК України за умови, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у відповідності до зазначених правових норм спірне нерухоме та рухоме майно є спільною сумісною власністю сторін. Разом з тим, судом не встановлено ніякої домовленості між сторонами або наявності між ними шлюбного договору про інший розмір часток у спільній сумісній власності у вигляді нерухомого та рухомого майна, або інших обставин, що мають істотне значення, на підставі яких суд має відступити від рівності часток у спільному майні, тому суд приходить до висновку, що частка кожного із сторін у цьому майні є рівною та складається із 1/2 його частини на кожне майно окремо. Приписами ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.71 Сімейного кодексу України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Представник позивача під час розгляду справи зазначив, що майном, яке є об`єктом спільної сумісної власності користується відповідач одноособово. Вказане позбавляє позивача права на володіння, користування та розпорядження спільним майном, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача 1/2 частину вартості майна. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації вартості її частки майна, що є спільною сумісною власністю, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Частиною 2 ст. 364 ЦК України також визначено, що право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Отже, з дня отримання позивачем грошової компенсації вартості її частки квартири та автомобілів має припинятись її право власності на 1/2 частину спірного майна, а до відповідача перейде право власності на цю частину майна, що належала позивачу. Щодо вимог позивача про поділ меблів та техніки, суд зазначає наступне. В силу приписів ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб, а також враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). При з`ясуванні переліку майна, заявленого до поділу та віднесеного позивачем до такого, що було придбано подружжям за час проживання в шлюбі, останнім не надано допустимих доказів, які б свідчили про те, що це майно було придбано (набуто) подружжям в період шлюбу і яке за її ствердженнями перебуває в наявності у володінні відповідача. Вартість майна, включеного позивачем до розділу, визначена нею на власний розсуд, яка ані до початку судового розгляду, ані в ході судового розгляду сторонами узгоджена не була. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, коли сторонами не досягнуто згоди щодо визначення обсягу, наявності та вартості спільного майна, яке підлягає поділу, і останніми не заявлено клопотань про призначення судом експертизи для встановлення дійсної його вартості на час розгляду справи, за відсутності доказів наявності побутового майна, його вартості, обсягу, та що воно було придбано в період шлюбу і таких доказів не добуто в судовому засіданні, суд фактично позбавлений можливості провести поділ майна відповідно до часток сторін, які є рівними, з присудженням сторонам того чи іншого майна з урахуванням його вартості, тому вимоги позивача про поділ майна в цій частині, задоволенню не підлягають. Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд вважає уточнені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню в частині поділу трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; автомобіля марки ГАЗ 330210, реєстраційний номер [NUMBER] , двигун [NUMBER] , шассі [NUMBER], 1995 року випуску; автомобіля марки Mitsubishi Galant, реєстраційний номер [NUMBER] , шассі [NUMBER] , 1985 року; автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] , шассі [NUMBER] , 2007 року випуску та визначення часток подружжя у цьому майні. Також, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати в розмірі 526 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial