Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.10.2005 р. між банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 09/2005/0665Фжк, відповідно до якого банк надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 36\~000 доларів США на придбання нерухомого майна квартири № 109, що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул. Горького, буд. 115 строком до 16.10.2015 р. під 12% річних із розрахунку 360 днів у році. Для забезпечення повернення позичальником кредитних коштів на користь банку між банком та [PERSON] 17.10.2005 р. укладено договір поруки №09/2005/0665Фжк, за якою відповідач [PERSON] поручилася перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань У звязку з порушенням відповідачами умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, станом на 11.06.2015 р. виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 14\~014, 97 доларів США, що еквівалентно 296\~463, 29 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 09/2005/0665Фжк у розмірі у розмірі 14\~014, 97 доларів США, що еквівалентно 296\~463, 29 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, заявою просить суд розглядати справу без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, заявою просить суд розглядати справу без її присутності, надала письмові заперечення проти позову, в яких просить суд задовольнити позовні вимоги частково, відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з поручителя, на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, а також відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені, оскільки кредитором порушені вимоги ч. 1 ст. 527 ЦК України щодо належного прийняття виконаного зобовязання. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, 17.10.2005 р. між банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 09/2005/0665Фжк, відповідно до якого банк надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 36\~000 доларів США на придбання нерухомого майна квартири № 109, що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул. Горького, буд. 115. Відповідно до п. 1.3. договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12% (дванадцять) відсотків річних (із розрахунку 360 днів у році). Відповідно до п. 1.4. договору банк надає кредит строком на 120 місяців. Відповідно до п.п. 3.3.2, 3.3.3 щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 520,19 доларів США, які позичальник вносить до 20 числа поточного місяця. Кінцевий термін повернення кредиту - 16.10.2015 р. Відповідно до п. 2 додаткової угоди №1 від 17.10.2005 р. до кредитного договору № 09/2005/0665 Фжк від 17.10.2005 р., укладеної між [PERSON] та банком, сторони домовились сплачувати комісію за управління кредитом в розмірі 0,25 % від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами одночасно з внесенням мінімально необхідного платежу. На забезпечення вказаних зобовязань між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №09/2005/0665 Фжк від 17.10.2005 р., згідно з умовами якого поручитель зобов'язалася відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань. Згідно з умовами договору поруки, поручитель відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і позичальник, солідарно, всім належним їй на праві власності майном та грошовими коштами (п.п. 1.2., 1.4. договору). Відповідно до п. 5.2. договору у разі прострочення позичальником строків мінімально необхідних платежів по погашенню кредиту, позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 1 % від несвоєчасно сплаченої суми, за кожен день прострочення. Відповідно до п. 5.3. договору, за порушення зобовязань, що витікають з договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту за кожен випадок. ПАТ «КБ «Надра» виконав свої зобовязання за кредитним договором №09/2005/0665 Фжк від 17.10.2005 р., шляхом надання кредитних грошових коштів. Статтею 11 ЦК України прямо передбачено, що угода (договір) є підставою виникнення цивільних прав і обовязків. Відповідно до ст. 14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. \~Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити \~проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, у разі порушення зобов'язання боржник повинен відшкодувати збитки. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання перед боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що [PERSON] порушені умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, у звязку з чим, станом на 11.06.2015 р. у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором №09/2005/0665 Фжк від 17.10.2005 р. складає 14014, 97 доларів США, що еквівалентно 296\~463, 29 грн. (курс НБУ станом на 11.06.2015 р.), з яких: заборгованість за кредитом 6481, 52 доларів США, що еквівалентно 137\~105, 73 грн., заборгованість по сплаті відсотків 350, 53 доларів США, що еквівалентно7\~414, 88 грн., заборгованість за комісією управління кредитом у розмірі 106, 19 доларів США, що еквівалентно 2\~246, 27 грн., пеня за прострочення сплати кредиту 7076, 73 доларів США, що еквівалентно 149\~696, 41 грн. За таких обставин, відповідач [PERSON] також має зобов'язання перед банком за кредитним договором №09/2005/0665Фжк від 17.10.2005 р., укладеним між банком та [PERSON], яке, як встановлено судом, на теперішній час не виконано. Доводи відповідача [PERSON] про те, що порука припинена, оскільки сплив шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, не беруться судом до уваги, виходячи з наступного. За ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як вбачається з матеріалів справи, 24.07.2015 р. банк звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07.08.2015 р. позовну заяву ПАБ «КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу повернуто позивачу відповідно до п. 4 ч.3 ст.121 ЦПК України. Відповідно до наданого позивачем розрахунку останній платіж [PERSON] було здійснено 30.01.2015 р. Оскільки позов вперше надісланий до суду 24.07.2015 року, строк предявлення вимоги кредитора до поручителя, встановлений ч. 4 ст.559 ЦК України ПАТ «КБ «Надра» не пропущено. Відповідно до ч.3 ст.533 Цивільного кодексу України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно з ч. 2 п. 14 Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Пунктом 12 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за предявлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, про можливість стягнення суми в іноземній валюті, оскільки спір виник із зобовязань, виражених в іноземній валюті. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми пені за не своєчасне виконання зобовязання в розмірі 7076, 73 доларів США, що еквівалентно 149\~696, 41 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Правові наслідки порушення зобов'язання визначені у ст. 611 ЦК України та є способами захисту судом цивільних прав та інтересів сторін у зобов'язанні відповідно до ст. 16 ЦК України. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). На умовах ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Умовами п.5.2 кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов'язання, а саме, пеня у розмірі 1 % від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Відповідно до п. 5.3. договору, за порушення зобовязань, що витікають з договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту за кожен випадок. Згідно з наданим суду позивачем розрахунку пені, відповідач повинен сплатити позивачу пеню в розмірі 7076,73 доларів США, що еквівалентно 149\~696,41 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, наданого позивачем до позову, розмір пені перевищує розмір заборгованості за основним зобовязанням, що є несправедливим та суперечить принципам розумності і добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду позичальника. Як на наявність інших обставин, які мають істотне значення відповідач [PERSON] посилається на те, що фінансовий стан відповідачів погіршився внаслідок нестабільної політичної та економічної ситуації у країні. У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право, оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобовязання. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобовязання, санкція у вигляді пені спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобовязань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її забезпечення. Пунктом 27 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року розяснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Так, відповідач [PERSON] з 2005 р. по 2015 р. був сумлінним платником за кредитним договором і виконував зобовязання у повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом, відповідно до якого останній платіж за інформацією банку, відповідачем було здійснено 30.01.2015 р. Як вбачається з матеріалів справи, 28 жовтня 2014 р. між банком та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «КБ «Надра», відповідно до якого здійснено відкриття рахунку №262070008977000 у ПАТ «КБ «Надра», з призначенням платежу: поповнення поточного рахунку для подальшої конвертації та погашення валютного кредиту №09/2005/0665 Фжк від 17.10.2005 р. [PERSON]. Д.О., що підтверджується випискою-повідомленням від 28.10.2014 р. За вказаним рахунком [PERSON], 02.02.2015 р. здійснено платіж у розмірі 10 010,00 грн. з призначенням платежу: для поповнення поточного рахунку для подальшої купівлі валюти для погашення валютного кредиту, що підтверджується квитанцією № 181475121 від 02.02.2015 р. Проте, зазначені кошти не було використано банком за призначенням і відповідно не здійснено погашення обовязкового платежу саме з вини позивача. 21.05.2015 р. вказаний платіж було повернуто [PERSON] через відділення ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується довідкою від 29.02.2016 р. № 204078. Таким чином, порушення зобовязання сталося з вини кредитора, внаслідок не здійснення ним необхідних дій, спрямованих на прийняття виконання. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦПК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Кредитор може відмовитися від прийняття виконання лише за певних обставин, зокрема, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобовязання втратило для нього інтерес (ч. 3 ст. 612 ЦК України), в інших випадках він зобовязаний належним чином прийняти виконання і несе несприятливі наслідки у разі не вчинення таких дій Разом з тим, відповідно до додаткового договору №2 від 28.10.2014 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 17.10.2005 р., який був укладений, між [PERSON] та позивачем, сторони домовились, що у разі порушення позичальником умов кредитного договору, за яке згідно з розділом кредитного договору "Відповідальність сторін" встановлено відповідальність позичальника у вигляді пені та штрафу, банк має право вимагати від позичальника сплати такої неустойки у встановленому кредитним договором розмірі, а позичальник зобов'язується сплатити неустойку, на яку має право банк у встановленому розмірі, не пізніше 7 (семи) банківських днів з дня пред'явлення банком відповідної вимоги. Зазначене зобов'язання позичальника по сплаті неустойки набуває чинності в день отримання позичальником письмової вимоги банку про сплату неустойки. Позичальник має право сплатити неустойку за власним бажанням до дня предявлення вимоги банку, але в будь-якому випадку, зобов'язання позичальника по сплаті неустойки набирають чинності з дня предявлення банком відповідної вимоги про сплату. Позивачем не надано суду жодного доказу предявлення вимоги до позичальника про сплату неустойки. Враховуючи вищезазначені обставини, факт неналежного прийняття кредитором виконання зобовязання, відсутність вимоги кредитора про сплату неустойки, вочевидь не співмірність між нарахованою пенею і порушенням зобовязання, що виникло з вини кредитора, виходячи із загальних засад цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності, передбачених п.6 ч.1 ст.3 ЦК України,

Outcome: partial