Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа [PERSON], в якій, згідно уточнених позовних вимог, просив звернути стягнення на двокімнатну квартиру загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул.В.Антоновича (Свердлова)[ADDRESS], і належить відповідачу на праві приватної власності, шляхом продажу даного майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 597000 грн., визначеною субєктом оціночної діяльності ТОВ «Північно-східна консалтингова група» на підставі висновку від 26 грудня 2016 року про вартість обєкту оцінки, на користь Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №00054/RD від 06 березня 2007 року, та укладеним в його забезпечення договором іпотеки №00022rd від 06 березня 2007 року, станом на 30 листопада 2016 року за кредитом і процентами в сумі 40436,05 доларів США та за пенею і штрафами в сумі 594911,89 грн.; виселити відповідача та інших осіб з квартири за адресою: м. Дніпро, вул. В.Антоновича (Свердлова)[ADDRESS] в належні відповідачу квартиру за адресою: Дніпропетровська область, сщ. Південне, [ADDRESS], або житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Піщанка, вул. Юності, буд.9е, а також відшкодувати витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 березня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ [PERSON]», в особі філії ВАТ «МОРСЬКИЙ [PERSON]» в м.Дніпропетровську, який з листопада 2010 року перейменовано у ПАТ «МАРФІН БАНК», та третьою особою [PERSON] було укладено кредитний договір №00054/RD про надання кредиту у вигляді не поновлювальної кредитної лінії на суму 44821,00 доларів США, на наступні цілі: 40483,00 доларів США на споживчі потреби та 4338,00 доларів США на сплату страхових платежів відповідно до умов договору зі сплатою 15% річних за фактичний період користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном погашення 05 березня 2012 року включно, який додатковими угодами №№1-3 від 15 липня 2009 року, 15 квітня 2010 року та 05 березня 2012 року до кредитного договору був продовжений. Відповідно до п.1.1 кредитного договору відповідач зобовязалася на умовах, в розмірі та в строки, встановлені у вказаному договорі, повернути позивачу кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також сплатити комісії, пені та штрафи, передбачені умовами договору. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання позичальником умов кредитного договору було укладено договір іпотеки №00022rd від 06 березня 2007 року з відповідачем, відповідно до якого він надав банку в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Банк в повному обсязі виконав взяті на себе за кредитним договором зобовязання, що підтверджується заявою на видачу готівки від 07 березня 2007 року та випискою по рахунку позичальника. В порушення умов кредитного договору позичальник від своєчасного виконання зобовязань ухиляється, погашення кредиту та процентів відповідно до графіка щомісячних платежів не виконується. 17 вересня 2014 року позивач звертався до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, зазначена цивільна справа до цього часу не розглянута. Станом на 30 листопада 2016 року заборгованість перед банком за кредитом і процентами складає 40436,05 доларів США, з яких 27133,44 доларів США кредитних коштів, 13302,61 доларів США процентів на основну суму боргу, та заборгованість за пенею і штрафними санкціями в сумі 594911,89 грн., з яких 275008,24 грн. пеня за несплачену суму кредиту за період з 16 вересня 2013 року по 30 листопада 2016 року, 211996,52 пеня за несплачені проценти за користування кредитом в період з 16 вересня 2013 року по 30 листопада 2016 року, 34891,63 грн. штраф за п.4.2. кредитного договору, 73015, 50 грн. штраф за п.20 договору іпотеки, а тому позивач вимушений був звернутись до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, вказала на те, що заборгованість за кредитним договором виникла з вини третьої особи [PERSON], а також зазначила, що не згодна з сумою пені, яка підлягає стягненню, оскільки вона нарахована з порушенням строків позовної давності. Представник третьої особи [PERSON] та третя особа [PERSON] до судового засідання не зявилися, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши наявні докази, суд приходить до наступного. 06 березня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ [PERSON]», в особі керуючого філією ВАТ «МТБ» в м.Дніпропетровську [PERSON], та третьою особою [PERSON] укладено кредитний договір №00054/DR, відповідно до умов якого, банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний (валютний) рахунок позичальника №00054/DR у банку з 06 березня 2007 року, терміном погашення по 05 березня 2012 року включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у сумі 44821 доларів США, на наступні цілі: споживчі потреби (будівництво), у сумі 40483,00 доларів США, а також у сумі 4338,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 15% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та зі сплатою комісії: комісії за обслуговування кредиту у розмірі нуль відсотків, що сплачується щомісяця в період сплати у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту; комісії за оформлення кредитного договору 0,2%, що сплачується у момент надання кредиту у гривні за курсом НБУ на дату, нарахування незалежно від валюти кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.8. кредитного договору. Пунктом 4.2 даного договору передбачено, що за кожний випадок порушення позичальником на строк більш ніж 60 календарних днів зобовязань по поверненню кредиту, сплаті відсотків та комісії, встановлених в п.1.1 даного договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобовязаний сплатити на першу вимогу банку, штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу, на рахунок, зазначений у п.1.2 даного договору. Сплата штрафу здійснюється в гривні за курсом НБУ на дату нарахування. 06 березня 2007 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 06 березня 2007 року №00054/DR було укладено договір іпотеки № 00022rd, відповідно до якого відповідач [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру №21, загальною площею 42,4 кв. м., житлова площа 26,9 кв. м., яка складається з двох житлових кімнат, розташована на четвертому поверсі девяти поверхового будинку, яка знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ в будинку номер 68 по вул. Свердлова. Пунктом 20 договору іпотеки № 00022rd від 06 березня 2007 року передбачено, що у випадку порушення іпотекодавцем будь-якого із зобовязань, передбачених п.п. 18.1, 18.5, 18.6, 18.8, 18.9, 18.10 цього договору, він сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 25% від вартості предмету іпотеки, зазначеної в п.11 цього договору. Так, пунктом 18.1 договору іпотеки № 00022rd від 06 березня 2007 року передбачено, що іпотекодавець зобовязується в день укладання цього договору застрахувати предмет іпотеки на узгоджену з іпотекодавцем суму на користь іпотекодержателя від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження, випадкового псування, стихійних явищ (лих), техногенних аварій, протиправних дій третіх осіб, а також надати в цей термін іпотекодержателю договір страхування та докази сплати страхового платежу. Не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії зазначеного договору страхування іпотекодавець зобовязаний подовжити строк його дії або укласти новий договір у встановленому законом порядку та надати іпотекодержателю докази цього та сплати страхового платежу. До повного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором іпотекодавець зобовязується не призначати будь-яку іншу особу вигодонабувачем за договором страхування предмета іпотеки. Додатковими угодами до кредитного договору №00054/DRвід 06 березня 2007 року№1 від 15 липня 2009 року, №2 від 15 квітня 2010 року та №3 від 05 березня 2012 року строк погашення кредиту було продовжено. Крім того, Додаткова угода №3 від 05 березня 2012 року до кредитного договору №00054/DRвід 06 березня 2007 року була укладена, у тому числі й у звязку зі зміною найменування Банку з «Відкритого акціонерного товариства «МОРСЬКИЙ [PERSON]» на «ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «МАРФІН БАНК». Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. 17 липня 2012 року між ПрАТ «Страхове товариство Іллічівське» та третьою особою [PERSON] строком дії до 23 липня 2013 року було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків позичальника банку №ДнУ-01-000261, де вигодонабувачем зазначено позивача. 17 липня 2012 року між ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» та відповідачем [PERSON] було укладено договір добровільного страхування майна позичальника банку (будівлі, споруди, приміщення) №ДнУ-10-000239 строком дії до 23 липня 2013 року, де вигодонабувачем є позивач, а предметом договору майно за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, 68/21. 23 травня 2014 року на адресу відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] позивачем була спрямована письмова вимога за вих.№350/08 про сплату страхових платежів та надання банку документів, що підтверджують укладення нового договору страхування та сплати страхових платежів на новий період страхування. Зазначена вимога відповідачем та третьою особою була отримана 27 травня 2014 року, що підтверджується копіями поштових повідомлень про вручення поштового відправлення. Однак, строк дії договору добровільного страхування майна не було продовжено, а також не було укладено нових договорів. 17 вересня 2014 року позивач звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором зупинено до набрання законної сили рішенням Іллічівського міського суду Одеської області по цивільній справі №501/2701/2016-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», третя особа: [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним. Таким чином, третя особа [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чогостаном на 30 листопада 2016 року заборгованість перед позивачем за кредитом і процентами складає 40436,05 доларів США, з яких 27133,44 доларів США кредитних коштів, 13302,61 доларів США процентів на основну суму боргу, та заборгованість за пенею і штрафами у сумі 594911,89 грн., з яких 275008,24 грн. пеня за несплачену суму кредиту за період з 16 вересня 2013 року по 30 листопада 2016 року, 211996,52 пеня за несплачені проценти за користування кредитом за період з 16 вересня 2013 року по 30 листопада 2016 року, 34891,63 грн. штраф за п.4.2. кредитного договору, 73015, 50 грн. штраф за п.20 договору іпотеки. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача [PERSON], оскільки нею належними та допустимими доказами не спростована наявність заборгованості за кредитним договором, визначеному банком у розрахунку. Строк позовної давності позивачем в частині нарахування пені та штрафу з 16 вересня 2013 року, враховуючи, що з 17 вересня 2014 року до цього часу в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «Марфін Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором,не пропущено. Згідно ст.ст.525, 526, 530, 625 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до\~ст. 575 ЦК України\~іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.\~ Згідно\~ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 2\~ст. 590 ЦК України\~заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення Боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки Позивач має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.41 своєї постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» встановлює реалізацію предмету іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження". Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Таким чином, суд бере до уваги звіт про оцінку майна субєкта оціночної діяльності, складеного 26 грудня 2016 року, відповідно до якого вартість предмета іпотеки складає 597000 грн. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4\~ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на двокімнатну квартиру, загальною площею 42,4 кв. м., житловою площею 26,9 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. В.Антоновича (Свердлова), квартира 21, що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 597000 грн., визначеною субєктом оціночної діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Північно-східна консалтингова група» на підставі висновку від 26.12.2016. Також судом враховується, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03 червня 2014 року\~в даному випадку не може бути застосована, оскільки у відповідача \~знаходиться у власності інше нерухоме житлове майно, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта. Так, у власності відповідача також перебуває ? частина квартири [ADDRESS] та житловий будинок за адресою: вул. Юності, буд. 9е, с. Піщанка, Новомосковський район, Дніпропетровська область. В задоволенні позовних вимог про виселення відповідача та інших осіб суд вважає за необхідне відмовити виходячи з наступного. Частиною 1 ст.109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного\~жилого приміщення\~допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.\~Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання\~на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити\~житловий будинок\~чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк.\~Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частинами 1,2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Із розяснень наданих в п. 43 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 вбачається, що згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109\~Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. У судовому засіданні встановлено, що листом позивача від 16 січня 2017 року за вих.№15/08 відповідача було попереджено, що банк прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, та у разі невиконання або неналежного виконання ним порушеного зобовязання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, банк вимагає згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» добровільно звільнити наступне нерухоме майно: домоволодіння, загальною площею 42,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], разом з усіма членами сімї та іншими мешканцями. Зазначена вимога була спрямована на адресу відповідача 17 січня 2017 року, що підтверджується копією накладної №R0488407 експерс-доставки «Меркурій». Однак, з копії зазначеної накладної вбачається, що письмову вимогу позивача від 16 січня 2017 року за вих.№15/08 19 січня 2017 року отримав не відповідач, а інша особа. Доказів, що таку вимогу було отримано відповідачем позивачем суду надано не було. Крім того, зазначена письмова вимога, на яку посилається позивач, була спрямована на адресу відповідача поштою лише 17 січня 2017 року, тобто менш ніж за один місяць до дня предявлення до суду позовної вимоги про виселення (30 січня 2017 року дата подання до суду уточненої позовної заяви) та розгляду справи судом. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині виселення відповідача та інших осіб. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з\~відповідача\~на користь\~позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 24542 грн. 85 коп.

Outcome: partial