Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася в суд із заявою, заінтересована особа - [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] на строк 6 місяців та встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника з покладенням на нього наступних обов`язків: заборонити [PERSON] [INFO] перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на відстань до 1 км. до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; наближатись на відстань 500 метрів до [PERSON] (у громадських місцях) та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заяву мотивовано тим, що між заявницею [PERSON] та [PERSON] склались неприязні стосунки через те, що останній упродовж тривалого часу вчиняє стосовно неї психологічне, фізичне насильство, шляхом систематичних принижень намагається зробити її життя нестерпним, вона не може вести розмірений спосіб життя, відчувати себе у безпеці, оскільки [PERSON] не контролює свої дії, не працює, веде нездоровий спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, ймовірно приймає наркотичні речовини, йому поставлений діагноз: органічний розлад особистості по змішаному типу, психопатоподібний синдром. За місцем їх спільного проживання неодноразово вчиняв насильство у сім`ї, під час якого чинив щодо неї моральний та психологічний тиск, ображав нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, у зв`язку із чим притягувався до адміністративної відповідальності. Поряд з цим впродовж 2020 року відносно [PERSON] було винесено три тимчасових заборонних приписи стосовно кривдника, стосовно постраждалої особи - [PERSON] , а саме: ТЗП Серії АА № 134247 від 07.03.2020 - терміном на одну добу; ТЗП Серії АА№ 162171 від 11.09.2020 - терміном 11 діб; ТЗП Серії АА № 162316 від 30.11.2020 -терміном на 10 діб. Проте вказані приписи [PERSON] кожного разу порушував та продовжував вчиняти домашнє насильство відносно своєї матері. Таким чином, всупереч винесеними тимчасовими приписами, які полягали у зобов`язанні залишення місця проживання (перебування) постраждалої особи, забороні на вхід та перебуванні у місці проживання (перебування) постраждалої особи та забороні та в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, до їх спливу або ж після їх спливу, [PERSON] знову продовжував та продовжує вчиняти насилля щодо своєї матері та осіб, які проживають разом із нею за вище вказаною адресою, з ще більшою жорстокістю, проявляючи грубу агресію та погрожуючи фізичною розправою. Вона постійно потерпає від психічного та фізичного насильства, яке проявляється в погрозах життю та здоров`ю, застосуванню нецензурної лексики образливого характеру, вона напружена, схвильована, перебуває у стресовому стані, їй страшно перебувати вдома, вона боїться за своє життя та здоров`я, у зв`язку з чим неодноразово зверталася в правоохоронні органи за захистом. Тому аби уникнути повторних випадків домашнього насильства щодо неї, вважає, що до її сина [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від недопущення повторних випадків вчинення домашнього насильства щодо неї. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала з підстав викладених в ній. В судовому засіданні не наполягає на застосуванні двох останніх, викладених нею в прохальній частині заяви, обмежувальних приписів. Представник заявника [PERSON] просив задовольнити заяву, з підстав викладених в ній. Заінтересована особа [PERSON] визнав заяву частково, пояснивши, що у нього немає можливості проживати в іншому місці. Дослідивши докази, судом встановлено наступні обставини. Заявниця [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 24.04.1985р. Згідно довідки №103 від 15.03.2021р. виданої дочірнім підприємством «Благоустрій 1», [PERSON] зареєстрований та проживає разом із своєю матір`ю [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Поряд з цим, за вказаною адресою також проживає її син [PERSON] [INFO] та чоловік заявниці - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.08.1996, вище вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності гр. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 0602 від 18.06.2019року встановлено, що [PERSON] хворіє цукровим діабетом з 2013 року та на остійній основі приймає таблетовані цукрознижуючі препарати. У зв`язку з цим має погіршення загального стану здоров`я, що проявляється у сухості в роті, спразі, учащеному сечопуску, головному болі, головокружінні, затерпанні, відчутті повзання мурашок по ногах, погіршенні зору, періодичних болях в ділянці серця, коливанні АТ, зальній слабкості та швидкій втомі. Як стверджує заявниця впродовж шести років вона систематично потерпає від насильства зі сторони свого сина - [PERSON] , його поведінка негативно впливає на її здоров`я, моральний стан та працездатність, він постійно її принижує, погрожує фізичною розправою, ображає нецензурними словами, систематично вчиняє психологічне домашнє насилля та фізичне насильство, штовхає та б`є, тому вона не може вести розмірений спосіб життя, відчувати себе у безпеці, оскільки, [PERSON] не контролює свої дії і має ряд ознак людини з психічними розладами, крім того він не працює, веде нездоровий спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, ймовірно приймає наркотичні речовини, жодним чином не допомагає у побуті. Як вбачається із довідки № 03/2481 від 27.07.2009р. [PERSON] знаходиться на обліку в лікаря-психіатра амбулаторно-поліклінічного відділу Тернопільської обласної комунальної клінічної лікарні психо-неврологічної лікарні з приводу діагнозу: органічний розлад особистості по змішаному типу, психопатоподібний синдром. Поряд з цим впродовж 2020 року відносно [PERSON] було винесено три тимчасових заборонних приписи стосовно кривдника, стосовно постраждалої особи - [PERSON] , а саме: ТЗП Серії АА № 134247 від 07.03.2020 - терміном на одну добу; ТЗП Серії АА№ 162171 від 11.09.2020 - терміном 11 діб; ТЗП Серії АА № 162316 від 30.11.2020 -терміном на 10 діб. Проте вказані приписи [PERSON] кожного разу порушував та продовжував вчиняти домашнє насильство відносно своєї матері. Таким чином, всупереч винесеними тимчасовими приписами, які полягали у зобов`язанні залишення місця проживання (перебування) постраждалої особи, забороні на вхід та перебуванні у місці проживання (перебування) постраждалої особи та забороні та в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, до їх спливу або ж після їх спливу, [PERSON] знову продовжував та продовжує вчиняти насилля щодо своєї матері та осіб, які проживають разом із нею за вище вказаною адресою, з ще більшою жорстокістю, проявляючи грубу агресію та погрожуючи фізичною розправою. Як вбачається із постанов Тернопільського міськрайонного суду [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування), зокрема: справа № 607/10994/ 14-п від 07.07.2014р. за результатами розгляду якої винесено постанову суду, якою встановлено, що [PERSON] 02.07.2014р. перебуваючи по спільного проживання за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно своєї матері [PERSON] , - чинив на неї моральний та психологічний тиск, ображав нецензурними словами. Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу; справа № 607/15306/14-п від 15.09.2014р.за результатами розгляду якої винесено постанову суду, якою встановлено, що [PERSON] 03.09.2014р.перебуваючи по місцю спільного проживання за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно своєї матері [PERSON] , з якою він спільно проживає, під час якого чинив на неї моральний та психологічний тиск, погрожував фізичною розправою. Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу; справа № 607/18564/14-пвід 07.11.2014р. за результатами розгляду якої винесено постанову суду, якою встановлено, що [PERSON] було направлено для проходження колекційної програми за систематичне вчинення насильства в сім`ї відносно своєї сестри [PERSON] . Однак [PERSON] проігнорував дані вимоги, для проходження колекційної програми на зазначену дату не з`явився, чим порушив вимоги ч.2 ст. 173-2 КУпАП. Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу; справа № 607/1297/15-п від 26.01.2015р.за результатами розгляду якої винесено постанову суду, якою встановлено, що [PERSON] за місцем свого проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері [PERSON] , під час якого чинив на неї моральний та психологічний тиск, погрожував фізичною розправою. Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу; справа № 607/2135/15-п від 09.02.2015р.за результатами розгляду якої винесено постанову суду, якою встановлено, що [PERSON] за місцем свого проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] , вчинив насильство в сім`ї відносно свого брата гр. [PERSON] , під час якого чинив на нього моральний та психологічний тиск, погрожував фізичною розправою. Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу; справа № 607/10002/16-п від 09.09.2016р. за результатами розгляду якої винесено постанову суду, якою встановлено, що [PERSON] за місцем свого проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері [PERSON] , під час якого чинив на неї моральний та психологічний тиск, погрожував фізичною розправою. Даною постановою [PERSON] у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення порушника звільнено від відповідальності і оголошено усне зауваження та закрито провадження у справі; справа № 607/5641/17від 16.06.2017р. за результатами розгляду якої винесено постанову суду, якою встановлено, що [PERSON] за місцем свого проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері [PERSON] , в ході якого виражався нецензурними словами, під час якого ображав її нецензурними словами, чинив моральний та психологічний тиск. Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у видіЗО годин громадських робіт; справа № 607/6941/18 від 23.04.2018р. за результатами розгляду якої винесено постанову суду, якою встановлено, що [PERSON] за місцем свого проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері [PERSON] , під час якого висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою чинив на неї моральний і психологічний тиск. Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу; справа № 607/11286/19 від 20.06.2019р. за результатами розгляду якої винесено постанову суду, якою встановлено, що [PERSON] за місцем свого проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] , вчинив відносно матері [PERSON] , насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю гр. [PERSON] . Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу; справа № 607/16216/20 від 25.09.2020р. за результатами розгляду якої винесено постанову суду, якою встановлено, що [PERSON] за місцем свого проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] , вчинив відносно матері [PERSON] , домашнє насильство, а саме висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, в наслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю. Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. справа № 607/21291/20 від 18.12.2020р. за результатами розгляду якої винесено постанову суду, якою встановлено, що [PERSON] за місцем свого проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] , вчинив відносно матері [PERSON] , домашнє насильство, а саме фізичне і психологічне, виражався нецензурною лайкою, шарпав одяг, внаслідок чого могло бути завдано шкоду здоров`ю, дане правопорушення вчинено повторно протягом року. Даною постановою [PERSON] зизнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши надані докази, суд вважає, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення, зважаючи на таке. Відповідно до пункту третього частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом шостим частини першої статті 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. За пунктом дев`ятим частини першої статті 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно із пунктом один частини першої статті 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. В силу вимог частини другої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] неодноразово, на протязі тривалого проміжку часу відносно неї вчинялося фізичне та психологічне насильство, яке проявляється в актах морального та психологічного тиску, принижені її честі та гідності, погрозах фізичною розправою, спричиненням синців, саден, з використанням нецензурної лексики, він не може контролювати свою агресію, через що є ризики заподіяння шкоди її життю та здоров`ю. Вказані пояснення [PERSON] узгоджуються із дослідженими у справі доказами -підтвердженими фактами вчинення фізичного та психологічного насильства [PERSON] згідно постанов Тернопільського міськрайонного суду, відповідно до яких [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року в результаті перегляду справи №756/2072/18. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно правового висновку викладеного у Постанові КЦС ВС від 19.05.2020 №404/5203/19 (61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі "Левчук проти України" (заява № 17496/19), в якій визнав порушення ст.8 Конвенції з прав людини (право на повагу до приватного і сімейного життя). Згідно до ст.8 Конвенції з прав людини, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. ЄСПЛ у даній справі вказав, що покладаючись на статтю 8 Європейської Конвенції з прав людини, суди не мають бути надмірно формалістичними у своїх рішеннях, які викликають у особи почуття безкарності та піддають Заявника, ще більшому ризику психологічного переслідування та нападу. Тому, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи високі ризики продовження протиправної поведінки [PERSON] , та його вплив на заявницю, враховуючи дані про особу [PERSON] , обґрунтованих підстав вважати, що він не здатний повністю контролювати свої дії, неодноразово демонстрував агресивну поведінку відносно [PERSON] , тривалість та неодноразовість вчинення протиправних дій, пояснення заявниці [PERSON] , суд вважає що такі втручання в особисті права [PERSON] , як заборона [PERSON] строком на шість місяців спільно перебувати з [PERSON] в житлових кімнатах, а також наближатися на відстань ближче 2м. в приміщеннях загального користування квартири по [ADDRESS] є виправданим та доречним, відповідає меті його застосування, та забезпечить дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника. При цьому суд наголошує, що саме із таким обмеженням погодилася заявниця в ході розгляду справи у суді, при цьому враховує, що в силу статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, [PERSON] має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла, та держава має позитивне зобов`язання у захисті від вторгнення в її приватне життя з боку інших (справа «X. і Y. проти Нідерландів») яке, зважаючи на встановлені обставини справи, превалює в цьому випадку над конституційними правами [PERSON] на власність та житло, які підлягають обмеженню. На підставі наведеного,

Outcome: partial