Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання, як матері їх спільного сина, у розмірі 100% прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначала, що з відповідачем познайомилася в липні 2013 року, з січня 2014 року стали вести спільне господарство, іона зі своїми дітьми - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] переїхала мешкати до нього в квартиру [ADDRESS], тобто з січня 2014 року вони перебували у «цивільному шлюбі». [INFO] року у них народилася спільна дитина - [PERSON], відповідач визнав своє батьківство. Відповідач постійної роботи не мав і перебував часто на заробітках, після народження їх сина та повернення з заробіток у відповідача погіршилося матеріальне становище, через відсутність засобів для існування між подружжям часто виникали сварки, відповідач конфліктував з її старшим сином, звинувачував її у тому, що вона невідповідально використовувала державну допомогу на малолітнього сина. З січня 2016 року через погіршення відносин, створення негативної атмосфери в квартирі відповідача, вона змушена переїхати в орендовану квартиру, на яку сплачує свої кошти, які позичає у родичів та близьких. Відповідач систематичної допомоги на утримання сина не надає, якщо надає, то це має несистематичний характер, грошей та товарів споживання, що передає відповідач не вистачає на нормальне забезпечення їх сина. Оскільки відповідач має нерегулярний дохід, позивач просить суд визначити розмір аліментів у твердій сумі. Також у зв'язку з тим, що позивач не працевлаштована, у зв'язку з доглядом за дитиною в ближній час не зможе знайти собі роботу, просить також стягнути аліменти на її утримання до досягнення їх сином 3-х років. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні, викладеним вище. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина у сумі 1000 гривень, проти сплати аліментів на утримання позивачки заперечував, через скрутне матеріальне становище, оскільки він на сьогоднішній день не працює, однак, всіляко намагається допомагати дитині, купляє продукти харчування, на підтвердження чого надав суду чеки на придбання товарів для дитини. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони перебували у фактично шлюбних відносинах з січня 2013 року, від яких [INFO] року народився син - [PERSON], про що 02 грудня 2014 року зроблений відповідний актовий запис №1101. Відповідач є батьком дитини (свідоцтво про народження, видане 2 грудня 2014 року Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського управління юстиції). Судовим розглядом встановлено, що, дитина проживає разом з позивачем. Згідно ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 1000 гривень щомісяця на утримання неповнолітньої дитини, оскільки є працездатним та зобов'язаний утримувати дитини до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на позивачку до досягнення дитиною трьох років задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, передбачене вказаною статтею право дружини не є безумовним, виникнення якого можливе лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка. Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи… В даному випадку предметом доказування позивачем є обставини, які доводять, що відповідач має достатнє матеріальне забезпечення, як підставу для реалізації свого права на утримання . Проте, всупереч ст. 10, 60 ЦПК України, відповідачем не було надано жодного доказу, який би свідчив про матеріальний стан відповідача. Натомість , позивач обмежилась лише формальним наданням суду документів - ксерокопії паспортних даних та свідоцтвом про народження дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і оплата праці (грошове забезпечення), з якої відраховують аліменти. Обов'язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення,

Outcome: partial