Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем від якого вони мають спільну дитину- доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 21.12.2015 року шлюб між ними розірвано та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 700 грн. щомісячно. Відповідач тривалий час перебуває за межами України, участі у вихованні доньки не бере, не відвідує її та не спілкується із донькою, не цікавиться здоров'ям дитини, її фізичним та моральним розвитком, рішення суду про стягнення аліментів систематично не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість за аліментами. Дитина періодично хворіє, однак відповідач не приймає участі у лікуванні та не надає коштів на оздоровлення дитини. Той факт, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків підтверджується також рішенням суду від 19.06.2017 року про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Враховуючи те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, позивач просить суд позбавити його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. У зв»язку із значним подорожчанням рівня проживання, постійним зростанням цін на продукти харчування, медикаменти та підвищенням розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання доньки є недостатнім для забезпечення належного рівня проживання та розвитку дитини, повноцінного харчування, лікування та систематичного оздоровлення, а тому просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання доньки у розмірі 700 грн. щомісячно на 2500 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов. Вказав, що викладені у позовній заяві обставини, на які посилається [PERSON] в обґрунтування заявлених вимог не відповідають дійсності. Зазначив, що у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів, на даний час він не має постійного місця праці, його заробіток є мінливим та нестабільним, а тому він не матиме можливості сплачувати аліменти у розмірі 2500 грн., як просить позивач, однак погоджується на збільшення розміру аліментів до 1200 грн. щомісячно. У задоволенні позовних вимог про позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO] просить відмовити. Вказав, що він ніколи не ухилявся від участі у вихованні дитини, неодноразово приїжджав щоб зустрітися із донькою, однак позивач не допускала його до дитини, перебуваючи за кордоном, він намагався спілкуватися з донькою по телефону чи за допомогою скайп зв»язку, однак позивач створює йому перешкоди і у цьому та не дозволяє телефонувати доньці, мотивуючи це тим, що їхнє спілкування може зашкодити стосункам дитини із її новим чоловіком. Представник позивача-адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Представник відповідач-адвокат [PERSON] позов визнав частково та вказав, що відповідач із врахуванням своїх фінансових можливостей згідний на збільшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO] з 700 грн. щомісячно на 1200 грн. щомісячно. При вирішенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав просить врахувати висновок Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, з якого вбачається, що відповідач виявляє бажання та намагається приймати участь у спілкуванні та вихованні своєї доньки [PERSON], однак позивач створює йому у цьому перешкоди. Із врахуванням викладеного просить в цій частині позову відмовити за безпідставністю. Від Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради надійшло письмове клопотання про розгляд справи у відсутності їхнього представника, за наявними у справі матеріалами. Висновок органу опіки та піклування повністю підтримують. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступні обставини справи. Сторони у справі з 19.09.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітньої дитини- [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 15.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1325. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.12.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Вказаним рішенням суду з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 18.08.2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу малолітня донька сторін у справі проживає разом із матір»ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] та перебуває на її вихованні, що не заперечується сторонами у справі. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.06.2017 року надано дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України в країни Шенгенської зони в період з 01.05.2017 року по 01.05.2018 року у супроводі матері [PERSON] без згоди батька [PERSON] В силу ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини . Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2027 грн., з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Аналізуючи зазначені докази та правові норми суд приходить до переконання, що на даний час розмір аліментів, які сплачує відповідач на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO] є меншим від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та недостатнім для забезпечення необхідних потреб дитини, її повноцінного розвитку та утримання та підлягає збільшенню. З поданих позивачем доказів не встановлено підстав для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO] з 700 грн. щомісячно до 2500 грн. щомісячно. Як зазначено у відзиві на позов, [PERSON] не має постійного місця працевлаштування, а його заробіток є нестабільним та мінливим. За таких обставин, з урахуванням вимог ст.ст. 184, 192 СК України, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров'я дитини та відповідача, виходячи з рівності обов'язку батьків щодо утримання дітей та враховуючи матеріальне становище відповідача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині зімни розміру аліментів підлягають до часткового задоволення шляхом збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини- доньки [PERSON], [INFO] з 700 грн. щомісячно на 1500грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. За приписами ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-ІІІ визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов»язки щодо своїх дітей. У відповідності до ч.1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно вимог ст.ст.7,155 СК України дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з вимогами ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За змістом ч.ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів про позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №802 від 30.10.2018 року затверджено висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування, мати дитини [PERSON] повідомила, що батько дитини [PERSON] тривалий час не бере участь у вихованні доньки [PERSON], не телефонує, не відвідує доньку, не цікавиться її навчанням. [PERSON] не надала відповідних документів щодо підтвердження невиконання батьківських обов»язків [PERSON] Відповідно до довідки Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 03.07.2018 року №11703 у [PERSON] відсутня заборгованість по сплаті аліментів. Представник батька адвокат [PERSON] на засідання комісії повідомив, що [PERSON] тривалий час перебуває за кордоном. З донькою намагається спілкуватися по телефону та скайп зв»язку. Однак мати дитини чинить перешкоди. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавляти [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем в обґрунтування заявлених вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав не надано суду належних та достатніх доказів, що свідчать про свідоме нехтування та ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов»язків щодо доньки [PERSON], [INFO], доказів, що негативно характеризують відповідача чи свідчать про вчинення ним неправомірних дій, зокрема щодо дитини. Як встановлено під час розгляду справи, на даний час у [PERSON] відсутня заборгованість за аліментами, він має намір та намагається приймати участь у вихованні доньки та спілкуванні із нею, однак позивач чинить у цьому перешкоди. За таких обставин, аналізуючи досліджені докази, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приймаючи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, суд вважає, за недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 640 грн. сплаченого судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial