Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2013 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], народження 18 березня 2002 року, [PERSON], народження 15 серпня 2009 року та [PERSON], народження 29 липня 2011 року, у твердій грошовій сумі у розмірі 900 (девятсот) гривень щомісяця, починаючи з 23.07.2013 року до досягнення [PERSON] повноліття. Проте позивачка уважає, що дана сума є мізерною по відношенню до встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та є недостатньою для забезпечення належного матеріального утримання дітей враховуючи те, що відповідач на даний час працює у ТОВ «Руда» в с. Грабарівка Пирятинського району і має постійний дохід. Крім того, [PERSON] являється інвалідом, часто хворіє, а тому потребує додаткових витрат на лікування та проведення реабілітаційних лікарських заходів. У зв'язку з наведеним позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання синів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з твердої грошової суми 900 грн. щомісячно на 1/2 частку всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку а також стягувати додаткові витрати на утримання дитини-інваліда [PERSON] у розмірі 1000,00 грн щомісячно. Ухвалою від 20 березня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п'яти днів заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], народження 18 березня 2002 року, [PERSON], народження 15 серпня 2009 року, [PERSON], народження 29 липня 2011 року, про що свідчать свідоцтва про народження (а.с. 8-10). Рішенням Пирятинського районного суду від 06 серпня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 900 (девятсот) гривень щомісяця, починаючи з 23.07.2013 року до досягнення [PERSON] повноліття. Рішення набрало законної сили та є чинним (а.с. 15). Згідно довідки Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про склад сімї № 02-21/159 від 12.02.2018 позивач [PERSON] проживає [INFO] та має такий склад сімї: сина [PERSON], народження 29 липня 2011 року, сина [PERSON], народження 15 серпня 2009 року, сина [PERSON], народження 18 березня 2002 року (а.с. 12). Згідно довідки про отримання допомоги № 165 від 16.02.2018, виданої управлінням соціального захисту населення Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального населення та отримує допомогу на дитину інваліда та надбавку на догляд з 20.06.2014 по 16.06.2019 на сина [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на лікування та проведення реабілітаційних лікарських заходів відносно сина [PERSON], який є інвалідом. Проте на підтвердження наявності таких значних витрат суду не надала жодних доказів. Також не надала довідки з медичного закладу, в якій зазначався б діагноз дитини. Про наявність інвалідності у дитини свідчить лише довідка управління соціального захисту про отримання допомоги на сина [PERSON] як на дитину інваліда. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Пункт 18 вказаної постанови говорить про те, що сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їхнє попереднє фінансування, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів отримувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Із змісту наведених положень ст.ст. 181, 192 СК України вбачається, що одержувач аліментів має право звернутись до суду з позовом як про зміну способу стягнення аліментів так і про зміну розмірі аліментів, що визначені рішенням суду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 у справі 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, на підставі рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 06.08.2013 з відповідача на користь позивача, на утримання дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], стягуються аліменти в розмірі 900 грн щомісяця. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860 гривні, з 1 липня 1944 гривні, з 1 грудня 2027 гривень. Враховуючи викладене, а також те, що обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до норм чинного законодавства, покладено на обох батьків та зважаючи на встановлений Законом розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, суд приходить до висновку, що сплата відповідачем аліментів, які визначені рішенням суду, на утримання неповнолітніх синів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у розмірі 900 грн, вочевидь не є достатнім розміром аліментів, який би забезпечував гармонійний розвиток дітей. За таких обставин, аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що наявні підстави як для збільшення розміру аліментів, що стягнуті рішенням суду так і наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів, оскільки змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме: з 1 січня 2018 року 930 гривень, з 1 липня 972 гривні, з 1 грудня 1013,50 гривень. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З наданих пояснень позивача, судом встановлено, що відповідач працює в ТОВ «Руда» в с. Грабарівка Пирятинського району Полтавської області. Крім того, у нього є земельний пай, який він здає в оренду. Позивач на даний час не працює, так як доглядає дитину інваліда сина [PERSON], [INFO]. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачка потребує допомоги на утримання дітей у більшому розмірі, тому при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, які впливають на визначення розміру аліментів, передбачені ст. 182 СК України, а саме те, що відповідач - платник аліментів, працює, рівність прав та обов'язків обох батьків щодо утримання неповнолітніх дітей, матеріальний стан позивачки та відповідача, та бере до уваги положення ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років. При цьому у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що узгоджується з положеннями абз. 4 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року, а тому позов є законним та обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial