Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою 04.04.2017, в якій просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06.10.2011, яка станом на 28.02.2017 становить 64847 грн. 78 коп. та складається із заборгованості: за кредитом - 3996 грн. 02 коп., по процентам за користування кредитом - 53507 грн. 86 коп., за пенею та комісією за користування кредитом - 3779 грн. 72 коп., 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 3064 грн. 18 коп. - штраф (процентна складова); стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. та витрати з публікації в пресі оголошення про виклик відповідача 250 грн. В обґрунтування пред'явлених вимог вказав, що 06.10.2011 між ПАТ «Приватбанк» та відповідачем укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 4000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості. Свої зобов'язання банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач свої зобов'язання виконує неналежним чином, в результаті чого станом на 28.02.2017 має заборгованість в розмірі 64847 грн. 78 коп., яку представник позивача просить суд стягнути з відповідача в примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, згідно письмової заяви просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] не з'явилася в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. З урахуванням згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.10.2011 між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанк» (а.с. 6, 7, 8-31), яка в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання. Відповідач погодилася з тим, що заява разом з довідкою про умови кредитування, Умовами та Правилами надання банківських послуг, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлена і погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, що засвідчила своїм підписом в заяві (а.с.6, 7). Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.7), [PERSON] отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 36,00 % річних (3 % в місяць). Проценти нараховуються із розрахунку 360 днів/рік. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти. В силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Банк свої зобов'язання за кредитним договором від 06.10.2011 перед [PERSON] виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому сторонами розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати їх повернення. В порушення умов договору [PERSON] свої зобов'язання не виконує, сплативши востаннє 25.12.2013 50 грн. - в рахунок погашення за наданим кредитом, 12.06.2014 20 грн. - в рахунок сплати процентів за користування кредитом, в результаті чого станом на 28.02.2017 утворилась заборгованість за наданим кредитом - 3996 грн. 02 коп., по процентам за користування кредитом - 53507 грн. 86 коп., яку суд вважає доведеною та такою, що підлягає стягненню з відповідача. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені та комісії, нарахованих сумарно в розмірі 3779 грн. 72 коп., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Із системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог банку. Згідно п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі із зазначенням переліку, розміру і бази розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Так, види комісії, передбачені Умовами кредитування (за зняття готівки, за отримання балансу на чек в банкоматах, за безготівковий розрахунок) в аспекті положень п.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту суд розцінює як додаткову плату за розрахунково-касове обслуговування при користуванні кредитними коштами, зняття яких автоматично здійснюється банком безпосередньо в момент видачі готівки шляхом списання з карткового рахунку. В той же час, ні Умовами кредитування та Правилами надання банківських послуг, ні в пред'явлених позивачем вимогах про стягнення комісії не конкретизовано сплату відповідачем комісії як супутньої послуги банку, що входить до сукупної вартості кредиту, не визначено її розмір, базу розрахунку, натомість будь-яких доказів стосовно тотожності даного платежу з «комісією», яку позивач пред'являє в позові сумарно з пенею, суду не надано, а суд з власної ініціативи позбавлений можливості вирішувати незаявлену позивачем вимогу, зважаючи на положення ч.1 ст.11 ЦПК України. Суд вважає безпідставним та неправомірним нарахування заборгованості по пені сумарно з комісією, оскільки виходячи з природи комісії як складової частини основного зобов'язання, що входить до сукупної вартості кредиту, а пені - як штрафної санкції за порушення виконання зобов'язань, вони не можуть нараховуватись разом, що суперечить їх правовій сутності та меті застосування в рамках кредитно-зобов'язальних правовідносин, тому суд приходить до переконання, що включення позивачем до розрахунку заборгованості сумарно «комісії та пені» не ґрунтується на умовах кредитного договору та вимогах Закону і свідчить про існування неузгодженості між їх умовами та пред'явленими позивачем вимогами. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене та те, що в розрахунку заборгованості (а.с.3) в графі "Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)" розмір заборгованості визначено 3919 грн. 29 коп., натомість в частині розрахунку у визначенні загальних сум (а.с.5-зворот) вона вказана виключно як заборгованість по комісії без конкретизації її виду, що не узгоджується між собою та викликає у суду сумнів в достовірності та належності наданого позивачем розрахунку як доказу в обґрунтування цих вимог, тому суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов'язання. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Виходячи зі змісту ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою у формі штрафу або пені, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання. Відповідно до п.2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку порушення Клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. З огляду на доведеність порушення відповідачем строків платежів по грошовим зобов'язанням, з урахуванням визначеного умовами кредитного договору розміру штрафу як спеціального заходу захисту майнових інтересів кредитора, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність нарахування позивачем штрафу в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості (3996,02+53507,86+3779,72=61283,60*5%= 3064,18). Однак, суд вважає за необхідне розмір штрафу, який визначений у відсотках від суми заборгованості, зменшити, в зв'язку з відмовою у стягненні заборгованості за пенею та комісією 3779 грн. 72 коп., та відповідно, стягнути штраф в сумі 2404 грн. 18 коп. (3996,02+53507,86=57503,88*5%=2875,20). Які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, встановлення обставин неналежного виконання [PERSON] кредитно-договірних зобов'язань, обґрунтованість розміру заявлених позивачем вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 06.10.2011 станом на 28.02.2017 за кредитом - 3996 грн. 02 коп., по процентам за користування кредитом - 53507 грн. 86 коп., та штрафів: 500 грн. та 2875 грн. 20 коп., суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 60879 грн. 08 коп. (з розрахунку: 3996,02+53507,86+500+2875,20). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.37) пропорційно розміру задоволених вимог 94 %, що становить відповідно 1504 грн. та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 250 грн. Загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 1754 грн.

Outcome: partial