Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК"» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до суду до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. У позові вказує, що відповідно до укладеного договору № PLXRRX03980125 від 04.09.2007 [PERSON] отримав кредит у розмірі 1827,58 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено найменування позивача із Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний «Приватбанк», про що зазначено у п. 1.1. Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17.07.2009 проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Станом на 15.03.2018 відповідач не виконав свої зобов'язання, у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 74825,17 грн. Тому позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутися до суду про стягнення з відповідача [PERSON]заборгованості. Представник позивача у судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву у якій просив справу слухати у його відсутність, позов підтримує у повному обсязі, також зазначив, що у разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи з винесенням заочного рішення. Відповідач [PERSON] у суд не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності також до суду не надходило. Відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно довідки про реєстрації місця проживання особи № 95 від 27.04.2018 [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] (а.с.26). Відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судовезасідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 29 травня 2018 року згідно зі ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» знайшли своє підтвердження та підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 04.09.2007 відповідачем було підписано заяву позичальника №PLXRRX03980125, згідно якої він приєднався до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрчка») (Стандарт) (а.с.8). При оформленні кредиту позичальник був ознайомлений і погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрчка») (Стандарт) (а.с.9-12), що підтверджується його підписом на заяві позичальника. Відповідно до п.5.3 договору при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості (а.с.12). Окрім цього, відповідно до п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу (а.с.12). В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, щомісячні внески згідно договору кредиту не проводяться, а тому заборгованість станом на 15.03.2018 становить 73582,41 грн, у тому числі: -заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 28190,97 грн; -заборгованість по комісії за користування кредитом - 447,80 грн; -пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 44943,64 грн (а.с.6-7). Від цієї суми віднімається сума у розмірі 2796,53 грн, яка буда задоволена судовим наказом Пирятинського районного суду Полтавської області від 17.07.2008 з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.5), різниця становить 70785,88 грн; а також штраф відповідно до п. 5.3Умв та правил надання банківських послуг: -штраф (фіксована частина) - 500,00 грн; -штраф (процентна складова) - 3539,29 грн. Таким чином сума заборгованості становить 74825,17 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки Відповідач порушив зобов'язання, встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи немає, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача, при цьому, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої банком неустойки до розміру заборгованості по самому кредиту, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Як роз'яснено у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми; несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за; кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Враховуючи наведені норми та роз'яснення, а також з огляду на майновий стан боржника, який не має роботи, або будь-яких інших доходів та зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач з часу початку порушення зобов'язань вживав заходів спрямованих на отримання від боржника прострочених сум, хоча б шляхом його повідомлення про існуючу заборгованість, суд вважає за необхідне зменшити нараховану банком неустойку до розміру заборгованості по основному зобов'язанню. Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500 грн та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій, то суд зазначає, що банк правомірно використав своє право на їх нарахування, оскільки Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено їх нарахування, тому позовні вимоги в частині стягнення штрафів є обґрунтованими. Однак з урахуванням того, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення пені в розмірі 44943,64 грн, тому штраф (процентна складова) буде складати до стягнення 1431,94 грн (28190,97 + 447,80 = 28638,77 х 5%) Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у загальному розмірі 27774,18 грн, яка складається з: -заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 28190,97 грн; -заборгованості по комісії за користування кредитом - 447,80 грн; Від цієї суми віднімається сума у розмірі 2796,53 грн, яка буда задоволена судовим наказом Пирятинського районного суду Полтавської області від 17.07.2008 з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить 25842,24 грн; а також штраф відповідно до п. 5.3Умв та правил надання банківських послуг: -штраф (фіксована частина) - 500,00 грн; -штраф (процентна складова) - 1431,94 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, у разі часткового задоволення позову, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено часткового, то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (27774,18 х 1762/74825,17=654,03). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 650,74 грн.

Outcome: partial