Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування немайнової (моральної) шкоди, завданої незаконним повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, посилаючись на те, що СУ ГУНП в Чернівецькій області 09.11.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017260000000656 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України. Внесенню відомостей передувало проведення 09.11.2017 року огляду по вул. Волзській в м. Чернівці транспортного засобу, яким на той час керував позивач. Під час огляду вказаного транспортного засобу працівниками правоохоронних органів вилучено гранату «РГД-5». Зазначав, що 09.11.2017 року органом досудового розслідування він затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а 10.11.2017 року йому оголошено підозру у вчиненні вказаного злочину, тобто у незаконному носінні, зберіганні, придбанні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. 10.11.2017 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням щодо обрання відносно позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.11.2017 року вказане клопотання задоволено та обрано відносно позивача запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 50000 грн., яка сплачена, внаслідок чого 12.11.2017 року він звільнений з під варти. Крім цього, 27.03.2018 року слідчим СУ ГУНП в Чернівецькій області складено обвинувальний акт, який того ж дня затверджений прокурором та скерований до Першотравневого районного суду м. Чернівці. Таким чином, на його думку, після передачі обвинувального акту до суду він набув статус обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Також зазначав, що за результатами судового розгляду, вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.09.2018 року у кримінальному провадженні №12017260000000656 його визнано невинуватим і виправдано у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Ухвалою Колегії суддів Чернівецького апеляційного суду від 13.12.2018 року вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.09.2018 року залишено без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення. Вказував, що на даний час вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці набув законної сили. Вважає, що в наслідок його незаконного затримання, обрання запобіжного заходу та притягнення до кримінальної відповідальності йому спричинена немайнова (моральна) шкода, яку оцінює в розмірі 500000 грн. У зв`язку з вищевикладеним, уточнивши в ході судового розгляду позовні вимоги, просить суд стягнути з Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України на його користь немайнову (моральну) шкоду в розмірі 500000 грн., заподіяної внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою у кримінальному провадженні №12017260000000656, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2017 року. Від представників відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву, в яких вони заперечили проти позовних вимог за безпідставністю, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважали, що діями правоохоронців позивачу не було завдано моральної шкоди. Представники позивача у судовому засідані поданий позов підтримали в повному обсязі, просили його задовільнити. Представники відповідачів у судовому засіданні підтримали подані відзиви на позов, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши думку сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступного. Так, в силу ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Чернівецькій області 09.11.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017260000000656 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, що підтверджується відповідною копією витягу з ЄРДР (а.с. 8). 09.11.2017 року органом досудового розслідування позивач [PERSON] затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а 10.11.2017 року йому оголошено підозру у вчиненні вказаного злочину, тобто у незаконному носінні, зберіганні, придбанні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу (а.с. 9-13). 10.11.2017 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням щодо обрання відносно позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.11.2017 року вказане клопотання задоволено та обрано відносно позивача запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 50000 грн., яка сплачена, внаслідок чого 12.11.2017 року позивач звільнений з під варти (а.с. 14-15). Крім цього, 27.03.2018 року слідчим СУ ГУНП в Чернівецькій області складено обвинувальний акт, який того ж дня затверджений прокурором та скерований до Першотравневого районного суду м. Чернівці (а.с. 16). В подальшому, за результатами судового розгляду, вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.09.2018 року у кримінальному провадженні №12017260000000656 [PERSON] визнано невинуватим і виправдано у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (а.с. 18-20). Ухвалою Колегії суддів Чернівецького апеляційного суду від 13.12.2018 року вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.09.2018 року залишено без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення (а.с. 21-25). Як встановлено судом, на даний час вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці набув законної сили. Згідно з частиною першою\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 56 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами першою та другою\~статті 1176 Цивільного кодексу України\~визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з положеннями пункту 1 частини першої\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~(далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно пункту 2 частини першої\~статті 2 Закону\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Частиною п`ятою\~статті 4 Закону\~визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до частин другої та третьої\~статті 13 Закону\~розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Зазначена норма\~Закону\~не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При вирішенні даного спору суд також враховує положення частини 5 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, держави, які ратифікували вказану Конвенцію, взяли на себе зобов`язання виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами. \~ \~ \~ \~Так, у рішенні Європейського суду з прав людини "Котій проти України" від 05 березня 2015 року, судом було зазначено, що будь-яке позбавлення свободи має бути законним. Для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо: застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин. Пункт 5 статті 5 Конвенції дотримано, коли існує можливість отримати відшкодування за позбавлення свободи, здійснене з порушенням пунктів 1, 2, 3 або 4 Конвенції. Отже, право на відшкодування, закріплене пунктом 5, означає, що порушення одного з попередніх пунктів статті 5 Конвенції було встановлено або національним органом, або Судом. Ефективне застосування права на відшкодування, гарантоване пунктом 5 статті 5 Конвенції, має забезпечуватись із достатнім рівнем визначеності. Як було встановлено судом, загальний період перебування [PERSON] під слідством та судом становив 1 рік 1 місяць і 4 дні, при цьому хоча і короткостроково ( 4 дні) проте він перебував під вартою. Таким чином, суд враховує, що права позивача на протязі тривалого періоду часу були обмежені, були порушенні його нормальні життєві зв`язки, внаслідок протиправного притягнення до кримінальної відповідальності, позивач відчував несправедливість, яка була вчинена відносно нього та був змушений доводити у різних судових інстанціях свою невинуватість. Разом з тим, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 500000 гривень, заявлений позивачем є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, та приходить до висновку, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити до 400000 гривень, як такий що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. Статтею 25 Бюджетного кодексу України\~встановлено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою у порядку, визначеному законом. Таким чином, суд вважає, що кошти слід стягнути з Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України.

Outcome: partial