Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 26 червня 2020 року (надійшла до суду 08 липня 2020 року), в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики №183049 від 05 травня 2017 року станом на 23 червня 2020 року в розмірі 87 839 грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору 2 102 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядження Нацкомфінпослуг №2606 від 27 жовтня 2015 року зареєстровано в реєстрі фінансових установ за №16103225). Порядок отримання та надання позики, на момент виникнення правовідносин, регламентувався Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», затвердженими наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН», протокол №2-1 від 27 жовтня 2015 року, які розміщені на офіційному веб-сайті позивача https://creditup.com.ua (Правила). 05 травня 2017 року [PERSON] , у встановленому п.п.4.1, 4.2. Правил порядку, оформив заявку для отримання позики, на підставі якої між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ним було укладено договір позики №183049 в електронній формі. За умовами договору позичальник отримав кредит в розмірі 2000 грн. строком на 15 днів зі сплатою процентів за користування позикою. Відповідно до п.1.4 договору позики, дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики. Так, ТОВ «ВЕЛЛФІН» в порядку, встановленому п.1.4 договору позики, на картковий рахунок [PERSON] була перерахована сума позики в розмірі 2000 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року. Відтак, ТОВ «ВЕЛЛФІН» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу позику у розмірі, встановленому договором. У свою чергу, відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ТОВ «ВЕЛЛФІН», яка станом на 23 червня 2020 року складає 87 839 грн. 00 коп., з яких: 2000 грн. - основний борг, 32 124 грн. - заборгованість по процентам, 53 715 грн. - заборгованість по простроченим процентам, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно з клопотанням, викладеним в прохальній частині позову, просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений судом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії у вигляді забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову або інші судом у справі не проводились. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. ТОВ «ВЕЛЛФІН» є юридичною особою, діє на підставі Статуту, та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження №2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Основним видом діяльності ТОВ «ВЕЛЛФІН» є кредитування, що підтверджується статутом товариства та випискою є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» №2-1 від 27 жовтня 2015 року затверджені Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua. Згідно з п.п.4.1, 4.2, 6.1, 6.3 Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформлює заявку на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові. У разі прийняття позитивного рішення товариство направляє заявнику для підписання договір про отримання позики шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену заявником у заявці. У разі прийняття позитивного рішення, товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики (п.6.3 Правил). У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті (п.6.4. Правил). Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету (п.6.7 Правил). Пунктами 6.10., 6.11., 6.12. Правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначеної в заявці, перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами. Датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. 05 травня 2017 року [PERSON] , у встановленому п.п.4.1, 4.2. Правил порядку, оформив заявку для отримання позики. Таким чином, відповідач, приєднавшись до Правил надання грошових коштів у вигляді позики, що розміщені на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН», оформивши заявку, 05 травня 2017 року уклав договір позики №183049. Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та наявним у справі доказам, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини 1, 2 статті 1047 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3, ч.4, ч.6ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно встановлених судом фактичних обставин справи, Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, розміщені на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Так, 05 травня 2017 року [PERSON] оформив на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН» заявку для отримання позики в розмірі 2000 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просив перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайту товариства https://creditup.com.ua. Відповідно до п.1.2 договору, позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця https://creditup.com.ua, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Факт реєстрації заявки позичальника на отримання позики на сайті кредитодавця, проведення перевірки дійсності банківської платіжної картки позичальника та ухвалення кредитодавцем рішення про надання позики у заявленому розмірі підтверджується наявними у справі доказами. На підтвердження укладення договору позики позивач надав копію договору №183049 від 05 травня 2017 року, який оформлений сторонами в електронній формі, роздруківку заявки з офіційного веб-сайту товариства https://creditup.com.ua, договір про організацію перерахування грошових коштів №ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року. За умовами договору позики, [PERSON] отримав грошові кошти в позику на споживчі цілі в сумі 2000 грн. шляхом переведення на картковий рахунок відповідача суми позики строком на 15 днів на умовах повернення згідно Графіку розрахунків до 20 травня 2017 року (п.п.1.1, 1.3 договору). Згідно з Графіком, сукупна вартість позики складає 2402 грн. 40 коп., з яких: тіло - 2000 грн., проценти за користування позикою - 402 грн. 40 коп. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Нормою ст.639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Як вказував позивач, що не спростовано в ході судового розгляду, ТОВ «ВЕЛЛФІН» в порядку, встановленому п.1.4 договору позики, на картковий рахунок [PERSON] була перерахована сума позики в розмірі 2000 грн. через ТОВ «ВЕЛЛФІН», яке надає технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року. Пунктом 1.5 договору передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться наступним чином: розмір основних процентів складає: 1,33 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,33 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3. цього Договору; 2,47 % від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день прострочення. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, унаслідок чого, за розрахунками позивача, виникла заборгованість станом на 23 червня 2020 року в розмірі 87 839 грн. 00 коп., з яких: 2000 грн. - основний борг, 32 124 грн. - заборгованість по процентам, 53 715 грн. - заборгованість по простроченим процентам, яку позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 2000 грн. є доведеною та підлягає задоволенню. Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення процентів за користування позикою, нарахованих станом на 23 червня 2020 року в сумі 32 124 грн. - за поточними, та 53 715 грн. - за простроченими (за 1130 календарних днів простроченої позики), суд виходить з наступного. За положеннями ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Так, за умовами укладеного сторонами договору позики №183049 від 05 травня 2017 року, ТОВ «ВЕЛЛФІН» як фінансова установа надало позичальникові [PERSON] суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі до 20 травня 2017 року. Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до ст.1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 20 травня 2017 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Досліджений судом розрахунок заборгованості, наданий позивачем, свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період й з 21 травня 2017 року по 23 червня 2020 року, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена ТОВ «ВЕЛЛФІН» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування позикою за період з 21 травня 2017 року по 23 червня 2020 року є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на вимогах закону. У даному випадку права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, у той час як з вимогами про стягнення грошових коштів на підставі ст.625 ЦК України позивач не звертався. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. Аналогічна висновки наведені Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі №775/7704/15. Таким чином, вирішуючи спір в межах заявлених вимог, з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів виключно за період з 05 травня 2017 року по 20 травня 2017 року (останній день повернення позики), що становить 402 грн. 40 коп. (як зазначено в Графіку розрахунків), з розрахунку: 1,33% від суми позики, починаючи з 2-го дня по 15-й день користування позикою * 14 днів * 2000 грн. (сума позики) =372,40 грн. + 30 грн. (перший день користування позикою) = 402 грн. 40 коп. Аналізуючи викладене, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про доведеність порушення [PERSON] кредитно-договірних зобов`язань, часткову обґрунтованість заявленого розміру заборгованості, а відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення заборгованості за позикою - 2000 грн. та процентів - 402 грн. 40 коп., а загалом 2402 грн. 40 коп. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд,

Outcome: partial