Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явив у суд даний позов і просить: 1.Визнати незаконним та скасувати наказ директора КП «ТЕПЛОМЕРЕЖА» [PERSON] №8-К від 27 січня 2014 року, яким його було звільнено із посади теплотехніка підприємства з 01 лютого 2014 року у зв'язку з скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. 2.Поновити його на посаді теплотехніка КП «ТЕПЛОМЕРЕЖА». 3.Стягнути з КП «ТЕПЛОМЕРЕЖА» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2014 року по день ухвалення рішення. 4. Стягнути з КП «ТЕПЛОМЕРЕЖА» на його користь завдану незаконним звільненням моральну шкоду в сумі 1000 грн.. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що працював у відповідача на посаді теплотехніка. 01 лютого 2014 року був звільнений з роботи у зв'язку з скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Своє звільнення вважає незаконним оскільки воно проведено з грубими порушеннями вимог трудового законодавства, що регулюють вивільнення працівника. Звільнення відбулося без наявності змін в організації виробництва і праці, посилання в наказі №85-к від 25 листопада 2013 року «Про скорочення чисельності працівників» на зменшення обсягів виробництва, зменшення опалювальних площ є формальним, за період роботи позивача ці показники змінилися не суттєво. Крім того, при його звільненні відповідачем йому не було запропоновано іншу роботу, незважаючи на те, що у відповідача була вакантною посада слюсаря. Також письмове подання відповідача про надання згоди на його звільнення до профспілкового комітету було розглянуто профкомом без його особистої участі. Також вважає порушеним передбачений ст. 43 КЗпП України місячний строк розірвання трудового договору, який був розірваний пізніше як через місяць з дня одержання згоди профспілкового комітету. В результаті незаконного звільнення з роботи йому завдано моральної шкоди, так як він залишився без роботи, втратив душевний спокій. В суді представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала і надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав і як свідок надав суду показання, аналогічні змісту позовної заяви про те,що він працював у відповідача на посаді теплотехніка з 01 грудня 2010 року. За період його роботи у відповідача не відбулося зменшення обсягів опалювальних площ. Коли він прийшов на роботу, то індивідуальним споживачам теплової енергії було заборонено відключатися від централізованої системи теплопостачання. Про своє наступне звільнення з посади він був попереджений 25 листопада 2013 року наказом директора КП «Тепломережа» і звільнений з роботи 01 лютого 2014 року. При цьому та в подальшому до дня його звільнення йому не пропонувалася вакантна посада слюсаря, хоча він має кваліфікацію слюсаря і може виконувати таку роботу. Якби така йому була запропонована, то він дав би свою згоду на цю роботу, так як на даний час будь-яку роботу у м. Корсуні-Шевченківському знайти дуже важко. Протокол робочої наради від 24 листопада 2013 року та акт від цього ж числа вважає сфальсифікованими, оскільки така нарада не проводилася і йому ніхто не пропонував підписувати протокол цієї наради. Також він не отримував 29 листопада 2013 року оригінал довідки відповідача про наявність вакантної посади слюсаря. Копію цієї довідки він отримав від відповідача по пошті вже після свого звільнення на свій інформаційний запит до відповідача. Для визначення законності звільнення він звертався з відповідною заявою до Територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області. Інспекцією було проведено перевірку та встановлено, що при його звільненні було порушено вимоги трудового законодавства України. Зазначав, що у зв'язку із незаконним звільненням з роботи він втратив душевний спокій, переживає, що не зможе знайти іншу роботу в теперішній важкій економічній ситуації в країні, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Представник відповідача Литвин Н.П. вимоги позивача не визнає повністю посилаючись, що при звільненні позивача були дотримані всі вимоги трудового законодавств. При цьому надала письмове заперечення про те, що підприємству надано право самостійно установлювати чисельність працівників і штатний розпис відповідно до виробничої потреби. Адміністрація правомірно вирішила, що посада теплотехніка непотрібна, оскільки завантаженість по ній складає лише 50%. Щодо правомірності надання профспілковим комітетом згоди на звільнення позивача, то роботодавець не наділений правом контролювати здійснення профкомом своїх повноважень, вважає, що останній правомірно розглянув подання відповідача про надання згоди на звільнення позивача у відсутність позивача, так як позивач, будучи повідомленим через об'яву на дошці оголошень, двічі не з'явився на засідання профспілкового комітету. Не погоджується із доводами сторони позивача, що позивачу не було запропоновано вакантну посаду слюсаря з ремонту і обслуговування теплових мереж. Така посада була запропонована позивачу 24 листопада 2013 року на робочій нараді, від якої він відмовився, про що було складено акт. 29 листопада 2013 року позивачу надавалася довідка про наявність на підприємстві вакантної вищевказаної посади. Щодо відшкодування моральної шкоди, то вважає, що позивач не довів факту отримання ним такої шкоди. Третя особа директор Корсунь-Шевченківського комунального підприємства «ТЕПЛОМЕРЕЖА» [PERSON] у суд не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю та про відмову у задоволенні вимог позивача як безпідставних. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість,достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У суді встановлено, що наказом директора КП «Тепломережа» №42- к від 01 грудня 2010 року позивача було прийнято на роботу на посаду теплотехніка. Наказом директора КП «Тепломережа» № 85-к від 25 листопада 2013 року в зв'язку із зменшенням обсягів виробництва, зменшення опалювальних площ наказано скоротити з 01 лютого 2014 року посаду теплотехніка та попереджено позивача про наступне вивільнення. 26 листопада 2013 року директор КП «Тепломережа» письмово звернувся до профкому підприємства про розгляд питання про дане скорочення. Згідно протоколу №10 від 06 грудня 2013 року засідання профкому по розгляду цього подання було перенесено в зв'язку із неявкою позивача. Згідно протоколу №25 засідання профкому від 25 грудня 2013 року профком при повторній неявці на засідання позивача надав згоду на звільнення позивача з роботи. Наказом директора КП «Тепломережа» №6-К від 27 січня 2014 року позивача було звільнено з роботи у зв'язку з скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. П.1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Ч.2 ст.40 КЗпП України допускає звільнення з підстав, передбачених пунктами 1,2,6 статті 40 КЗпП України , лише у випадку, коли працівника неможливо перевести за його згодою на іншу роботу. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.02.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. З матеріалів справи вбачається, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства. Згідно Статуту Комунального підприємства «Тепломережа», Підприємство належить до комунальної власності територіальної громади міста Корсуня-Шевченківського і підпорядковане Засновнику - міській раді. Директор Підприємства самостійно вирішує питання діяльності Підприємства, крім тих, що віднесені цим Статутом до компетенції Засновника (п.7.3). До виключної компетенції Засновника належить затвердження сесією Корсунь-Шевченківської міської ради штатного розпису Підприємства (п.11.2.11). Директор Підприємства подає на затвердження сесії Корсунь-Шевченківської міської ради штатний розпис Підприємства, розроблений згідно Типових норм чисельності працюючих на підприємствах комунальної теплоенергетики (п.7.4.7). Штатним розкладом ІТП і службовців на 2013 рік, затвердженим директором КП «Тепломережа», погодженим головою профкому та затвердженим 01 листопада 2012 року в.о. міського голови передбачена одна посада теплотехніка. Штатним розкладом ІТП і службовців на 2014 рік, затвердженим директором КП «Тепломережа», головою профкому також передбачена одна посада теплотехніка. Штатний розклад на 2014 рік не затверджено Засновником. Згідно змін в штатному розкладі ІТР і службовців, затверджених директором КП «Тепломережа» та погоджених головою профкому з 02.02.2014 року із штатного розкладу виведено одну посаду теплотехніка. Згідно змін в іншому штатному розкладі ІТР і службовців, затверджених директором КП «Тепломережа» та погоджених головою профкому з 03.02.2014 року із штатного розкладу виведено одну посаду теплотехніка. Зміни до штатних розкладів на 2014 рік не затверджені Засновником. Представник відповідача пояснив, що штатний розклад на 2014 рік та зміни до нього подані директором КП «Тепломережа» на розгляд сесії Корсунь-Шевченківської міської ради, однак до цього часу це питання не розглянуто. Виходячи із положень Статуту КП «Тепломережа», питання затвердження штатного розпису цього підприємства та змін до нього належать до виключної компетенції Корсунь-Шевченківської міської ради. Лише після того, як Засновником затверджено зміни до штатного розпису, керівник підприємства видає наказ про внесення змін до штатного розпису, що має відображати обґрунтування внесення змін і містити їх формулювання. При цьому дата виведення посади (скорочення) має бути такою, щоб підприємство, як цього вимагає ст. 492 КЗпП, мало змогу не пізніше ніж за два місяці попередити працівників, яких стосуються зміни. Відповідач в порушення вимог Статуту провів скорочення посади теплотехніка з 01 лютого 2014 при не затвердженні Засновником ні штатного розкладу на 2014 рік, ні змін до нього. Також відповідачем в порушенням вимог ст.ст.40, 49-2 КЗпП України не було запропоновано позивачу іншу роботу, тоді як у нього була вакантною посада слюсаря з обслуговування теплових мереж і позивач згідно посвідчення №11 про перевірку знань з питань охорони праці володіє спеціальністю слюсаря. Посилання відповідача на те, що позивачу було відомо про вакантну посаду, так як йому 29 листопада 2013 року надавалася відповідачем письмова довідка (вих. №223) про наявність на підприємстві посади слюсаря, копію якої сам позивач додав до своєї позовної заяви, суд оцінює критично. Згідно матеріалів справи саме копію даної довідки, а не оригінал, позивач отримав від відповідача на свій інформаційний запит вже після свого звільнення. Оригінал цієї довідки сторонами суду не надавався. В журналі довідок за отримання оригіналу цієї довідки позивач не розписувався і як свідок показав, що оригіналу цієї довідки не отримував. Крім того, суд зазначає, що у довідці за вих. №223 відсутня пропозиція позивачу зайняти вакантну посаду слюсаря, а тому така довідка не може вважатися пропозицією позивачу іншої роботи. Щодо посилання сторони відповідача на ті обставини, що позивач відмовився від запропонованої посади слюсаря на нараді, проведеній на підприємстві 24 листопада 2013 року, а також відмовився підписати протокол робочої наради, про що було складено акт цього ж числа, то сторона позивача ці обставини не визнала, наполягаючи на тому, що і протокол і акт сфальшовані. Вони поспіхом складені вже після звернення позивача до суду, так як 24 листопада 2013 року була неділя, тобто вихідний день для позивача та інших вказаних в протоколі робочої наради працівників. Проведення робочої наради по питанню скорочення посади теплотехніка у вихідний день викликає у суду сумнів у його достовірності. Також у відповіді територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області на звернення позивача з приводу незаконності звільнення зазначено, що проведеною інспекцією перевіркою встановлено, що позивачу при звільненні не була запропонована інша робота, з чого можна зробити висновок, що вказані протокол робочої наради та акт про відмову, які пред'явлені відповідачем суду, не пред'являлися при перевірці. Крім того, наказ №85-к про скорочення з 01 лютого 2014 року посади теплотехніка та попередження позивача про наступне вивільнення з роботи 01 лютого 2014 року було видано відповідачем лише 25 листопада 2013 року. А тому, пропозиція позивачу іншої роботи 24 листопада 2013 року, тобто до дня видачі наказу №85-к від 25 листопада 2013 року, не може вважатися пропозицією іншої роботи в контексті приписів ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України. Згідно приписів ст. 49-2 КЗпП України роботодавець саме одночасно з попередженням про наступне вивільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці пропонує працівникові іншу роботу. З матеріалів справи вбачається, що ні одночасно з попередженням про наступне вивільнення, ні пізніше до дня звільнення позивача йому відповідачем інша робота не пропонувалася. При звільненні позивача відповідачем не було дотримано вимог і ст. 43 КЗпП України, згідно яких роботодавець має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Згоду на звільнення профспілковий комітет дав 25 грудня 2013 року, а трудовий договір з позивачем було розірвано 01 лютого 2014 року, тобто пізніше як через місяць з дня одержання згоди профспілкового комітету. Так як звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, то він відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України підлягає поновленню на роботі судом на посаді теплотехніка Корсунь-Шевченківського КП «Тепломережа» з дати звільнення, тобто з 01 лютого 2014 року. Згідно ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. При обчисленні середньоденної заробітної плати позивача суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100. Оскільки звільнення мало місце 01 лютого 2014 року, то для обчислення середнього заробітку позивача враховується його заробітна плата за останні два місяці роботи, що передували звільненню. Із наданої сторонами довідки про доходи позивача та довідки про розрахункові та вихідну допомогу вбачається, що до суми нарахованої позивачу заробітної плати за січень в сумі 7560, 99 грн. входить 2386,00 грн. заробітної плати, 2386,07 грн. вихідної допомоги та 2788,92 грн. компенсації за невикористану відпустку. Відповідно до п. 4 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога. Тобто, заробітна плата позивача за грудень 2013 року - 2386,00 грн. і за січень 2014 року - 2386,00 грн., загальна сума нарахованої за цей період заробітної плати становить 4772,00 грн., кількість відпрацьованих робочих днів 43. Середньоденна заробітна плата складає 110,98 грн. (4772,00 грн.: 43дні). З врахуванням кількості робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком за період з дня звільнення позивача по день ухвалення судового рішення 22 квітня 2014 року (55 днів) та середньоденної заробітної плати позивача стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6103,90 грн. (110,98 грн.х55 днів), з якої необхідно вирахувати отриману позивачем вихідну допомогу в розмірі 2386,00грн.. Таким чином, стягненню підлягає сума в 3717, 90 грн.. З цієї суми стягненню з відповідача на користь позивача в порядку негайного виконання підлягає середньомісячний заробіток в сумі 2386, 00 грн.. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода незаконним звільненням позивача з роботи були порушені його трудові права, що призвело до моральних переживань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер та обсяг моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих і трудових стосунках, тривалість моральних страждань, і приходить до висновку, що на користь позивача слід стягнути з відповідача 500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.1 ст.58 і ч.2 ст.59 ЦПК України, належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування та обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Згідно ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Таким чином, позивач [PERSON] частково довів наявність обставин, що обґрунтовують його вимоги і мають значення для вирішення справи, а тому позов підлягає частковому задоволенню. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову, а відповідач не пред'явив зустрічний позов та протягом усього часу розгляду справи позивач збільшив та зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Рішення суду в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в сумі 2386, 00 грн. суд допускає негайному виконанню. При задоволенні позову суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у справі - судовий збір в сумі 121, 80 грн.. Також до відшкодування підлягають витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн., що не перевищує граничний розмір компенсації витрат 487, 20 грн. за год., передбачений ст.1 Закону України " Про гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", так як з матеріалів справи вбачається, що представник позивача адвокат [PERSON] на підставі договору та ордеру брала участь у справі в загальній кількості 04 год. 32 хв..

Outcome: partial