Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Північно - Кримський КХП» та просить стягнути заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку, моральну шкоду та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. В період з 12.04.2012 року по 28.02.2013 року позивач працював сторожем на ділянці с. Воїнка Красноперекопського району в ТОВ «Північно - Кримський КХП» з окладом 1280 грн. в місяць. При звільненні [PERSON] в установлений законом строк не отримав розрахунок по заробітній платі, тому звернувся до Красноперекопського міжрайонного прокурора за допомогою. Листом від 05.04.2013 року Красноперекопський міжрайонний прокурор повідомив, що Красноперекопським міськрайонним судом АР Крим 07.03.2013 року було видано судовий наказ про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Північно - Кримський комбінат хлібопродуктів» на користь [PERSON] заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі станом на 01.03.2013 року в сумі 7094,82 (сім тисяч дев'яносто чотири гривні 82 копійки) гривень. Судовий наказ 25.03.2013 року набрав законної сили. Позивач [PERSON] з'ясував, що ТОВ «Північно - Кримський КХП» не сплачувало податок з його доходів до Пенсійного фонду, в зв'язку з чим позивачу не в повному обсязі нарахована компенсація по безробіттю. На даний час позивач не погоджується із заборгованістю по заробітній платі на момент звільнення, вважає, що його заробітна плата зменшена на 438,00 грн. Позивач [PERSON] також вказує, що розрахунок з ним при звільненні не був проведений у встановлений законом строк, в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за весь час затримки по день фактичної виплати, який станом на 01.12.2013 року становить 11520,00 грн. [PERSON] просить стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 грн., яку обґрунтовує моральними стражданнями (втрата нормальних життєвих зв'язків, необхідність додаткових зусиль для організації свого життя та життя сім'ї). В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримав у повному обсязі,пояснив суду що заборгованість 7094,82 гривні він отримав у грудні 2013 року. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги свого довірителя, просив задовольнити їх повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду невідомо. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення в заочному порядку, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами матеріали справи, вислухавши позивача та його представника, вважає що вимоги позивача слід задовольнити частково. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно наказів № 24-к від 12.04.2012 року та № 16-к від 28.02.2013 року в період з 12.04.2012 року по 28.02.2013 року працював сторожем на ділянці с. Воїнка Красноперекопського району в ТОВ «Північно - Кримський КХП» з окладом 1280 грн. в місяць (а.с. 3, 4, 5). Заборгованість по заробітній платі станом на 01.03.2013 року ТОВ «Північно - Кримський КХП» перед позивачем складала 7094,82 грн. (а.с. 5). Згідно листа Красноперекопської міжрайонної прокуратури Красноперекопським міськрайонним судом АР Крим видано судовий наказ щодо стягнення з ТОВ «Північно - Кримський КХП» на користь [PERSON] заборгованості із заробітної плати в розмірі 7094,82 грн., який 04.04.2013 року направлено до ВДВС Красноперекопського МРУЮ для примусового виконання (а.с. 7) У відповідності до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 116 КЗпП України встановлює строки розрахунку при звільненні, а саме при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. КЗпП України регулює питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні. Так, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Закон України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР, зокрема ст. 21 встановлює, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 24 цього ж закону передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до норм ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, що беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Так, заборгованість по заробітній платі на час звільнення 07.03.2013 року стягнута на підставі судового наказу з товариства з обмеженою відповідальністю «Північно - Кримський комбінат хлібопродуктів» на користь [PERSON] станом на 01.03.2013 року в сумі 7094,82 (сім тисяч дев'яносто чотири гривні 82 копійки) гривень. Судовий наказ 25.03.2013 року набрав законної сили та зі слів позивача йому виплатили цю заборгованість у грудні 2013 року. Доводи позивача та його представника про стягнення як заборгованості по зарплаті суми 438 гривень, тому що відповідач не сплачував із зарплати позивача обов,язкові відрахування та у зв, язку з чим у позивача сума допомоги по безробіттю зменшилась, суд визнає необґрунтованими, так як бухгалтерією відповідача була надана офіційна довідка саме про суму заборгованості по зарплаті, яка підлягає виплаті позивачу, а що стосується платежів які відраховуються від зарплати позивача, то вони не є заборгованістю по виплаті зарплати і тому вимоги позивача про стягнення 438 гривень задоволенню не підлягають. Вимоги позивача щодо стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку обґрунтовані, та підлягають задоволенню частково. Оскільки сторонами по справі не надано суду документів про заробітну плату позивача [PERSON], суд вважає необхідним звернутися до законодавчих актів та наявних у справі документів, а саме до ЗУ «Про державний бюджет України на 2013 рік» та до наказу про прийняття [PERSON] на роботу. Так, згідно ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2013 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2013 року становив 1147 грн., а з 01 грудня 2013 року 1218 грн.; згідно наказу про прийняття [PERSON] на роботу сторожем, його посадовий оклад становив 1280 грн., оскільки розмір заробітної плати позивача не суперечить нормам законодавства, суд вважає необхідним брати за основу розрахунку оклад [PERSON] в розмірі 1280 грн. При винесенні рішення суд не може виходити за межі заявлених вимог, а тому бере до уваги період, за який необхідно провести розрахунок, заявлений позивачем , а саме з 28.02.2013 року по 01.12.2013 року, тобто 274 дні. Так, при проведенні розрахунку суд виходить з окладу позивача в розмірі 1280 грн. та із заявленого позивачем часу затримки розрахунку при звільненні з 28.02.2013 року по 01.12.2013 року, і, тому середній заробіток позивача становить ( 42,67 грн. середньоденна зарплата, з урахування податків та обов,язкових платежів,помножена на весь період затримки розрахунку 274 дні і дорівнює 11692,00 грн. При цьому, дана сума розрахована з урахуванням податків та обов'язкових платежів, які необхідно при виплаті даної суми слід відрахувати з неї у відповідності до діючого законодавства. Суд частково погоджується з доводами позивача щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн. в зв'язку з наступним. Позивач просить стягнути з відповідача 5000 грн. моральної шкоди, яку обґрунтовує моральними стражданнями (втрата нормальних життєвих зв'язків, необхідність додаткових зусиль для організації свого життя та життя сім'ї). Норми ст. 237-1 КЗпП України вказують, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Дослідивши всі надані суду докази, врахувавши вимоги розумності та справедливості, враховуючи моральні страждання позивача та те що своєчасна невиплата зарплати призвела до втрати нормальних життєвих зв,яків суд вважає можливим стягнути з відповідача 500 гривень у відшкодування моральної шкоди. Враховуючи вимоги ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу», а саме, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні; а також до прийняття Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" мінімальна заробітна плата визначена у розмірі 1218 грн., що був встановлений станом на 01.12.2013 р. Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та беручи до уваги підтверджені документально понесені витрати на правову допомогу в сумі 850 грн., суд вважає необхідним задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених на оплату послуг адвоката частково, в сумі 487,20 грн.(1218 грн. х 40%)

Outcome: partial