Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з вище вказаним позовом. Ухвалою від 18.03.2020 року позовна заява передана за правилами територіальної підсудності на розгляд до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.12.2018 р. була вбита з особливою жорстокістю дочка позивачки [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Буліч Н.В., спадкоємцем після смерті [PERSON] є її мати - позивачка [PERSON] . 25.04.2018 року [PERSON] уклала договір Добровільного страхування від нещасних випадків № KGAWNS-183P37X з відповідачем - ТДВ «СК Кредо». 19.08.2019 року позивачкою було направлено заяву про настання страхової події за договором страхування № KGAWNS-183P37X від 25.04.2018 року . Відповіддю страхової компанії № 23.08.2019/084-Z197JPB70000FD було зазначено, що у відповідності зі страховим актом від 22.08.2019 року № Z197JPB70000FD прийнято рішення, що смерть [PERSON] , страхувальника, кваліфікується як смерть внаслідок нещасного випадку, а згідно п. 4.2 Умов страхування до Договору не визнаються страховими випадками травматичні ушкодження, функціональні розлади, смерть, що сталися у зв`язку з вживанням застрахованою особою алкоголю…; отримані Застрахованою особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, тому у виплаті страхового відшкодування відмовлено. У відповіді від 05.02.2020 року № Э.37.7.0.0/418 на лист адвоката № 4 від 21.01.2020 року ТДВ «СК «Кредо» відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п. 4.2 умов страхування до договору, відповідно до якого не визнаються страховими випадками травматичні ушкодження, функціональні розлади, смерть, що сталася у зв`язку з вживанням застрахованою особою алкоголю, наркотичних, токсичних, психотропних речовин, ліків без призначення лікаря, самолікування або лікування особою, яка не має медичної освіти; отримані застрахованою особою, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння. Відповідач ухиляється від виконання узятих на себе зобов`язань за договором страхування, чим порушує право позивачки як спадкоємця застрахованої особи, передбачене ст. 1229 ЦК України. Вважає відмову у виплаті страхового відшкодування незаконною і необґрунтованою, оскільки смерть [PERSON] настала у зв`язку з її убивством з особливою жорстокістю, її причиною стала гостра крововтрата (шок), яка розвинена внаслідок множинних колото різаних ран в області грудної клітини, шиї, верхніх кінцівок, ран, проникаючих в плевральну порожнину зліва з пошкодженням тканини лівої легені. Померла не знаходилась в стані алкогольного сп`яніння відповідно до висновку експерта, що підтверджується судово-токсикологічним дослідженням крові, яким виявлений етиловий алкоголь у кількості 0,33 г/дм в кубі, що відповідає відсутності впливу алкоголю на організм. Страховиком в. 6.2 електронного полісу добровільного страхування від нещасних випадків визначають що є нещасним випадком в розумінні цього договору, а саме: раптова, випадкова, короткочасна, незалежна від волі Застрахованої особи поді, що фактично відбулась і внаслідок якої став розлад здоров`я. Страховою компанією надається перелік розладів здоров`я: травматичне пошкодження, опіки, отруєння, захворювання кліщовим енцефалітом, поліомелітом, сказ. В абзаці 4 цього пункту визначено, що нещасними випадками є також наступні події, які призвели до розладу здоров`я або смерті Застрахованої особи: утоплення, поразка блискавкою або електричним струмом, укус тварин або отруйних комах, змій, проникнення стороннього тіла, протиправні дії третіх осіб. Оскільки матеріалами кримінального провадження підтверджено факт вбивства доньки заявниці, це говорить про смерть [PERSON] в результаті протиправних дій третіх осіб. Відповідно до висновку експерта, кількість алкоголю в крові померлої не впливала на організм, тобто померла [PERSON] не була в стані алкогольного сп`яніння, тому пункт 4.2.5 Умов страхування не можу бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Позивачка зазначає, що находження в крові етилового спирту в незначній кількості само по собі не є ознакою алкогольного сп`яніння і підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. На підставі викладеного позивачка просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» страхову виплату за договором страхування № KGAWNS-183P37X від 25.04.2018 року у розмірі 50 000 гривень; Стягнути з відповідача штрафні санкції - пеню у розмірі 0,01% від належної до сплати суми за кожен день прострочення та стягнути з відповідача судові витрати по справі, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Ухвалою суду від 18.08.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом без виклику сторін. Представник відповідача ТОВ «СК «Кредо» надав суду відзив на позовну заяву відповідно до якої просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог зазначивши, що 08.02.2020 року позивачка звернулась на гарячу лінію ТДВ «СК «Кредо» з повідомленням про те, що 20.12.2020 року Застрахована особа загинула. Позивачем був наданий частковий пакет документів, згідно яких зазначено, що смерть Застрахованої особи настала внаслідок колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням легень. Оскільки повний пакет позивачем не був наданий страхова компанія відклала прийняття рішення по справі до закінчення розслідування та судового розгляду у кримінальному провадженню. Згодом, від позивача 19.08.2019 року надійшла заява на виплату страхового відшкодування та надані документи, які стали підставою для прийняття рішення страховою компанією, а саме у виплаті страхового відшкодування було відмовлено на підставі умов страхування по договору, а саме: згідно висновку №1073 виданий КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» зазначено, що при судово-токсилогічному дослідженні в крові трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт в кількості 0,33 г/дм3. А тому на підставі п. 4.2. умов страхування до договору вище вказані обставини виключають віднесення вказаної події до страхового випадку. Відповідач вважає, що заявлені до стягнення вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Представник позивача надав суду відповідь на відзив згідно якої, судово-медичним експертом чітко встановлено стан потерпілої [PERSON] , а саме відсутність впливу алкоголю на організм. Мови про те, що страхувальник знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, в судово-медичній експертизі немає. Згідно відповіді на адвокатський запит від 11.09.2020 року, наданої КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи», концентрація етилового алкоголю в крові може говорити про відсутність дії етилового алкоголю на організм людини, та може бути похибкою методу дослідження (газохроматографічного). Крім того, на вироблення етанолу організмом людини може впливати характер їжі (кефір, виноград,хліб, солодощі і т.п.), який посилює процеси бродіння в нанізмі, при якому утворюється ендогенний алкоголь. При наявності банальної гнильної мікрофлори етанол утворюється яв трупі в незначних кількостях до 0.2- 0.4 проміле, а в присутності специфічної етанолоутвірної мікрофлори (дріжджових грибкових культур) і оптимальній температурі для рози тук цих мікроорганізмі (близько 26 градусів), можливе інтенсивне утворення етанолу в крові до 5-6 проміле. Тому, враховуючи зазначене, не можна говорити про те, що під час отримання тілесних ушкоджень [PERSON] знаходилась в стані алкогольного сп`яніння. Тобто підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування у відповідача не було. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.04.2018 між [PERSON] (Застрахованою особою) та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо», як Страховиком, укладено Договір добровільного страхування від нещасних випадків № KGAWNS-183P37X від 25.04.2018 року. Відповідно до змісту вказаного Договору відповідач зобов`язався у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування Страхувальнику. Згідно змісту п.п.6.1.1. п.6.1. Договору страховим випадком є смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, при умові настання якого страхова сума складає 50 000,00 грн. Зазначений договір було укладено із застосуванням майданчику цивільно-правових договорів АТ КБ «ПриватБанк» на підставі публічної оферти страховика та страхувальника. Умови публічної оферти та страхування розміщені на майданчику договорів АТ КБ «ПриватБанк» та сайті страховика, умови страхування є невід`ємною частиною договору страхування. Вказані обставини визнавались відповідачем при подачі відзиву на позовну заяву та підтверджені копією договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків № KGAWNS-183P37X від 25.04.2018 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] [PERSON] , [INFO] померла (а.с. 12). Як встановлено з лікарського свідоцтва про смерть №1149 від 21.12.2018 р., що видане КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи», причина смерті [PERSON] : гостра крововтрата (шок), яка розвинена внаслідок множинних колото різаних ран в області грудної клітини, шиї, верхніх кінцівок, ран проникаючих в плевральну порожнину зліва з пошкодженням тканини лівої легені (а.с. 13). 08.02.2019 позивачка [PERSON] звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування (про страхову виплату) за № KGAWNS-183P37X від 25.04.2018 року. Згідно відповіді від 01.04.2019 року описану страхову подію (смерть [PERSON] ) страховою компанією кваліфіковано як смерть внаслідок нещасного випадку, однак позивачці було відмовлено у виплаті страхового відшкодування оскільки нею, відповідно до п.п.п. 1.2.6, 3.2., 3.3. Умов страхування до Договору, не були надані всі документи, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку (а.с. 14). 22.01.2020 року адвокатом Любович Л.В. було направлено запит генеральному директору ТДВ СК «Кредо» з проханням переглянути рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування за договором страхування № KGAWNS-183P37X від 25.04.2018 року (а.с. 25). У відповіді від 05.02.2020 року № Э.37.7.0.0/418 на лист адвоката № 4 від 21.01.2020 року ТДВ «СК «Кредо» відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п. 4.2 Умов страхування до Договору, відповідно до якого не визнаються страховими випадками травматичні ушкодження, функціональні розлади, смерть, що сталася у зв`язку з вживанням застрахованою особою алкоголю, наркотичних, токсичних, психотропних речовин, ліків без призначення лікаря, самолікування або лікування особою, яка не має медичної освіти; отримані застрахованою особою, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння (а.с. 26). Саме правомірність вказаного вище рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування оспорюється позивачкою [PERSON] та є предметом судового розгляду. Згідно з положеннями ст.45 Закону України «Про страхування» спори, пов`язані із страхуванням, вирішуються в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Відповідно до ст.26 Закону України «Про страхування» відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку. 11.02.2019 р. позивачка звернулась до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Буліч Н.В. з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом №54995562 від 05.02.2019 про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи №63708144 (а.с. 19-20). Згідно довідки, що видана приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Буліч Н.В. позивачка [PERSON] є спадкоємцем на майно померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 20). За змістом ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону. Відповідно до ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до змісту п.3 ч.1 ст.988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Так, відповідно до змісту п.6.1. Договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків № KGAWNS-183P37X від 25.04.2018 р. Страховими випадками згідно цього Договору і Правил страхування є події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії Договору страхування, та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судом тощо). Відповідно до п.4.2. Умов страхування до Договору, не визнаються страховими випадками травматичні ушкодження, функціональні розлади, стійка втрата Застрахованою особою працездатності, смерть внаслідок нещасного випадку, які відбулися: 5) внаслідок навмисного заподіяння застрахованою особою собі тілесних ушкоджень, незалежно від її психічного стану, а також травм, отриманих застрахованою особою, що знаходилась в стані алкогольного сп`яніння під впливом психоактивної речовини. 6) у зв`язку з вживанням застрахованою особою алкоголю, наркотичних, токсичних, психотропних речовин, ліків без призначення лікаря, самолікування або лікування особою, яка не має медичної освіти (а.с. 23). Відмовляючи у страховій виплаті листом від 08.02.2019 року, відповідач вказав, що описана подія кваліфікується як смерть, внаслідок нещасного випадку та посилався саме на пункт 4.2 Умов страхування як на підставу відмови, а у листі від 21.01.2020 року, що було відправлено на адвокатський запит, представник ТДВ СК «Кредо» зазначив, що вважає встановленим факт, що на момент отримання важких травм, що призвели до смерті, застрахована особа була в стані алкогольного сп`яніння. (а.с.25-26). За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як визначено ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У лікарському свідоцтві про смерть №1149 від 21.12.2018, виданому КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи», причиною смерті [PERSON] є гостра крововтрата (шок), яка розвинена внаслідок множинних колото різаних ран в області грудної клітини, шиї, верхніх кінцівок, ран проникаючих в плевральну порожнину зліва з пошкодженням тканини лівої легені (а.с. 13). Окрім того, згідно вироку від 23 грудня 2019 року Кіровським районним судом м. Кіровограда, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 6, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, судом не встановлено факту перебування [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння. Положеннями ч.2 ст.78 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, стан алкогольного сп`яніння є медичним критерієм і може бути підтвердженим лише певними доказами, якими є відповідні медичні висновки, зроблені на підставі проведених лікарських процедур (оглядів пацієнта, обстежень, клінічних показань, аналізів біологічних рідин, як живої особи так і її трупа). Окрім того, відповідно до запиту адвоката Любович М.Ю. стосовно наявності алкоголю в крові трупа [PERSON] в концентрації 0,33 г/дм3, Кіровоградським обласним бюро судово-медичної експертизи від 11.09.202р за №2284 повідомлено, що концентрація етилового алкоголю в крові може говорити про відсутність дії етилового алкоголю на організм людини, та може бути похибкою методу дослідження (газохроматографічного). На вироблення етанолу організмом людини може впливати характер їжі (кефір, виноград,хліб, солодощі і т.п.), який посилює процеси бродіння в нанізмі, при якому утворюється ендогенний алкоголь. При наявності банальної гнильної мікрофлори етанол утворюється яв трупі в незначних кількостях до 0.2- 0.4 проміле, а в присутності специфічної етанолоутвірної мікрофлори (дріжджових грибкових культур) і оптимальній температурі для рози тук цих мікроорганізмі (близько 26 градусів), можливе інтенсивне утворення етанолу в крові до 5-6 проміле. Тому, враховуючи зазначене, не можна говорити про те, що під час отримання тілесних ушкоджень [PERSON] знаходилась в стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, факт перебування [PERSON] на момент отримання травми (внаслідок якої настала смерть) у стані алкогольного сп`яніння не може вважатись доведеним. Разом з тим, положеннями ст.82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що лише вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, зважаючи, що відповідач у відзиві посилається на висновок експерта №1073, які не є вироком суду в кримінальному провадженні, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, викладені у них обставини жодним чином не можна вважати доведеними та такими, що встановлені судом, не беруться до уваги при вирішенні спору у цій цивільній справі. Щодо відкладення (зупинення) відповідачем відповідно до п.1.3.8. умов страхування до договору страхування остаточного розгляду справи до закінчення розслідування та судового розгляду у кримінальному провадженні та відкладення прийняття рішення страховою компанією, про що складено страховий акт від 29.03.2019 №Z19JPB70000FD, а також щодо того, що відповідач скористався своїм правом щодо зупинення строку на прийняття остаточного рішення, суд зазначає наступне. Так страховий акт №Z19JPB70000FD від 29.03.2019, який відповідач долучив до свого відзиву та із змісту якого вбачається, що ТДВ «Кредо» прийняло рішення зупинити остаточний розгляд справи до закінчення розслідування та судового розгляду або встановлення невинуватості Страхувальника (Застрахованої особи) або Вигодонабувача (Спадкоємця) та відкласти прийняття відповідного рішення суд не приймає до уваги при вирішенні справи виходячи з наступного. Так інформація про вище вказаний страховий акт з`являється у відзиві відповідача та долучена ним до останнього. Водночас у відповіді на запит адвоката Любович Л.В., ТДВ СК «Кредо» повідомляло позивача лише про рішення яким відмовлено у виплаті страхового відшкодування за фактом нещасного випадку з [PERSON] . Так, листи ТДВ СК «КРЕДО», що направлений адвокату Любович Л.В. за вих.. №Э.37.7.0.0/418 від 05.02.2020 не містять посилання на страховий акт від 29.03.2019 та не інформують позивача та його адвоката про його існування. Окрім того, у листах від ТДВ СК «КРЕДО» на запити від позивача та його адвоката ні де не зазначалось про існування страхового акту від 22.08.2019 р. в якому зазначено, що дана подія не може бути кваліфікована як страхова подія, оскільки застрахована особа перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи, що існування вище вказаних страхових актів як доказу, цілком і повністю залежить від волевиявлення відповідача, а ТДВ СК «Кредо» не повідомляло позивача та адвоката про прийняття вказаного акту від 22.08.2019р. до пред`явлення останньою позову до суду, суд не приймає вказаний документ в якості доказу при розгляді справи. Стосовно посилання відповідача у відзиві на позовну заяву щодо ненадання позивачем повного пакету документів, згідно п.п. 3.2, 3.3 Умов страхування по договору суд зазначає наступне. При зверненні до відповідача із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування позивачем було надано документи, які необхідні для розгляду такої заяви, а саме копії відповідних медичних документів та копії паспортів, виданих на ім`я [PERSON] та на ім`я [PERSON] , документ, який свідчить про те, що позивачка є матір`ю померлої та відповідно до положень ст.1261 Цивільного кодексу України є спадкоємцем першої черги. Будь-якого свідоцтва про прийняття спадщини позивачка [PERSON] не могла надати, оскільки станом на вказану дату не закінчився шестимісячний строк для прийняття спадщини з моменту її відкриття. Крім того, положеннями п.1.3.4 Умов страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків передбачено право страховика, тобто відповідача, відмовити у здійснені страхової виплати у випадках, передбачених розділом 4 цих умов. Натомість у вказаному розділі (розділі 4) Умов страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків не передбачено підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з неподання застрахованою особою чи його спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, аналізом змісту ст.26 Закону України «Про страхування» встановлено, що серед підстав для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, немає такої підстави, як неподання спадкоємцем застрахованої особи свідоцтва про право на спадщину чи неподання передбаченого договором страхування повного та безумовного пакету документів. Також судом приймається до уваги, що відповідачем ТДВ СК «Кредо» було відмовлено позивачці [PERSON] не з підстав ненадання документів, а з підстав передбачених п. 4.2 Умов страхування, як викладено у страховому акті від 22.08.2019, що свідчить про достатність документів наданих позивачем для розгляду її заяви по суті. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення пені в розмірі 1% від належної до сплати суми за кожен день прострочення суд зазначає наступне. Відповідно до змісту п.3 ч.1 ст.988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Положеннями п.3 ст.20 Закону України «Про страхування» визначено обов`язок страховика при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Згідно ч.1 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Також, положеннями ст.25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою. Положення п.п.1.1.3 п.1.1. розділу 1 Умов страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків визначено, що при настанні страхового випадку Страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строки та в порядку, передбачених Правилами страхування та розділом 3 цих умов. Також у цьому підпункті визначено, що Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені у розмірі 0,01% від належної до сплати суми за кожен день прострочення. Відповідно до п.3.5. розділу 3 вказаних Умов Страховик протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту одержання заяви про страхову виплату і документів, передбачених п.3.3. Умов страхування, приймає рішення про здійснення або про відмову в здійсненні страхової виплати, яке оформляється страховим актом, та у відповідності до п.3.6. розділу 3 цих Умов у разі прийняття рішення про здійснення страхової виплати, вона виплачується Страховиком Застрахованій особі (спадкоємцям застрахованої особи) протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту оформлення страхового акта. Таким чином, враховуючи, що страховий акт щодо настання страхового випадку з [PERSON] був оформлений ТДВ СК «КРЕДО» 29.03.2019, то обов`язок відповідача по виплаті страхового відшкодування настав 05.04.2019. В зв`язку з цим пеня за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування Страхувальнику станом на 12.03.2020 (день подачі позову до суду) становить 1 710,00 грн. (50\~000,00 грн. х 0.01% х 342 дня = 1 710,00 грн.) Суд не погоджується з проведеними позивачем розрахунками, які були зазначені в позовній заяві як таким, що не обґрунтовані та не доведеними (а..с.7). Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивачка в позовній заяві посилається на той факт, що своїми незаконними діями відповідач глибоко образив її та її покійну доньку. Відмовивши їй у відшкодуванні, аргументувавши це алкогольним сп`янінням її доньки, виставивши її особою, яка була вбита внаслідок зловживання спиртними напоями, відповідач наніс їй непоправну шкоду. Позивачка вражена зухвалими діями відповідача, який через своїх посадових осіб, заради невиконання договірних відносин, так спаплюжив пам`ять її доньки. Також позивачка зазначає, що вона втратила дитину, і її пам`ять була заплямована відповідачем його вільними трактуваннями висновків судово-медичної експертизи, оскільки внаслідок дій відповідача позивач знаходиться до теперішнього часу в глибокому нервовому потрясінні, позивач повинна відстоювати не тільки право на отримання страхового відшкодування, а також честь своєї дитини, яка була жорстоко вбита. Позивач вважає, що компенсація за спричинену моральну шкоду не може бути меншою ніж 20\~000,00 грн. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Моральна і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. Відповідно до роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Моральна шкода, заподіяна позивачу виразилися у негативних емоціях та переживаннях з приводу відмови у відшкодуванні коштів, аргументувавши це алкогольним сп`янінням доньки позивачки, виставивши її особою, яка була вбита внаслідок зловживання алкогольними напоями, спаплюжив пам`ять доньки позивачки, через що позивачка вимушена доводити через суд зворотне. Внаслідок дій відповідача позивач знаходиться до теперішнього часу в глибокому нервовому потрясінні, позивачка повинна відстоювати не тільки право на отримання страхового відшкодування, а також честь своєї дитини, яка була жорстоко вбита. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд враховує глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан позивачки, глибина переживань, викликаних незаконними діями відповідача, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому. Суд констатує той факт, що позивачеві була завдана моральна шкода. Разом з цим, суд не стягує з відповідача вказану шкоду, оскільки вона хоча і зазначена за змістом позову, однак не заявлена до стягнення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат по справі суд зазначає наступне. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з відзивом на позовну заяву адвокат Любович М.Ю. зазначила, що попередня (орієнтована) сума судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи складає 10\~000,00 грн. 12 вересня 2020 року адвокат Любович М.Ю. подала до суду відповідь на відзив про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, до якої додала два договора про надання правничої допомоги від 02.01.2020 року та 26.02.2020 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Адвокатського об`єднання «Адвокатська фірма «Ромаданова і партнери» Любович Ларисою Василівною; розрахунок суми гонорару за надання професійної правничої допомоги; акт приймання-передачі послуг (професійної правничої допомоги) та три квитанції до прибуткового касового ордера № 32 від 30.04.2020 року, №28 від 10.04.2020 року, №33 від 29.05.2020 року про проведення оплати вартості наданих адвокатом послуг на загальну суму 10\~000,00 грн.. Водночас очікувані витрати позивачки на суму 10\~000,00 грн. пов`язані з участю представника в судових засіданнях в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя з відповідача стягненню не підлягають у зв`язку з тим, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, а адвокат Любович М.Ю. участі в судових засіданнях не приймала. Судом встановлено, що фактично спір виник через неправомірні дії відповідача, що виразились у відмові виплатити страхове відшкодування за договором добровільного страхування. А тому судові витрати покладаються саме на відповідача. З урахуванням приписів ч. 9 ст. 141 ЦПК України суд стягує фактично понесені витрати на правничу допомогу на користь позивачки в розмірі 9\~000,00 грн. з відповідача. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2020 року становить 2 102,00 грн. Таким чином, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial