Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. Зазначала, що вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2013 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 07 квітня 2015 року шлюб між ними розірвано. Фактично шлюбні стосунки припинено з грудня 2013 року, спору щодо місця проживання дитини між ними не виникало, дитина проживає разом із нею перебуває на її утриманні. На сьогодні дитина батька не пам`ятає, не має до нього ніяких почуттів. Бажання бачити дитину та приймати участь у його вихованні у батька відсутні, всі зустрічі дитини з батьком відбуваються з ініціативи матері. [PERSON] жодної допомоги по утриманню дитини не надає, життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, приймати участь у її вихованні, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не надає доступу дитині до культурних та інших духовних цінностей, син не отримував від батька жодного подарунку на день народження. Посилаючись на вказані обставини, просить на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ? частки від всіх видів щомісячного заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка та представник позивача вимоги позову підтримали, просили позов задовольнити. Також позивачка зазначила, що відповідач самоусунувся від виховання дитини та спілкування з сином, а відтак для неї є незрозумілим, чому він так бореться проти позбавлення його батьківських прав. Дитина батьку не потрібна, дитина називає татом інших чоловіків. У січні 2014 року [PERSON] народився, у вересні 2014 року [PERSON] поїхав на міліцейські курси до м. Харькова, потім працював у райвідділі, а з листопада 2015 року пішов на військову службу. Представник відповідача у судовому засіданні позов в частині стягнення аліментів визнав, в частині позбавлення батьківських прав просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, а також на необґрунтованість висновку органу опіки та піклування. Також представник відповідача послався на те, що позбавлення батьківських прав тягне за собою серйозні наслідки, є крайньою мірою, коли змінити поведінку батька вже неможливо. На цій позиції стоїть і судова практика. Позбавлення батьківських прав не може бути наслідком прохолодного, на думку позивача, відношення батька до дитини. Повнота спілкування батька з дитиною можлива лише при умові, що батьки проживають разом. Мотиви висновку органу опіки та піклування взагалі вважав надуманими. Представник органу опіки та піклування подав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2013 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 07 квітня 2015 року шлюб між сторонами по справі розірвано. Дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає. На даний час проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] (а.с. 27). Відповідно до ст. ст. 180, 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ураховуючи наведене, а також ту обставину, що позов в частині стягнення аліментів визнано представником відповідача, що входить до повноважень представника відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів. Вирішуючи позов в частині позбавлення батьківських прав, суд виходить із наступного. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Яготинської районної державної адміністрації від 19 січня 2017 року позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] доцільно. Як вбачається з висновку у судовому засіданні з показів бабусі Радомира [PERSON] стало відомо, що мати хлопчика фактично відразу після народження сина вийшла на роботу, у відпустці по догляду за дитиною перебуває бабуся [PERSON] ; відповідно до акту обстеження житлових умов проживання сім`ї складеної депутатом Яготинської міської ради від 12 липня 2016 року, акту обстеження умов проживання складеного представниками служби у справах дітей та сім`ї 04 січня 2017 року встановлено, що в дитини створені комфортні умови для його проживання, у хлопчика є все для його відпочинку та розвитку, багато іграшок, одягу; у зв`язку зі збігом обставин представники служби відвідували сім`ю [PERSON] саме в День народження дитини, під час візиту зі слів матері та бабусі стало відомо, що [PERSON] сина з [PERSON] не вітав. Також як вбачається з висновку у судовому засіданні, яке відбулось 19 січня 2017 року, а також під час проведення бесіди представниками служби мати хлопчика повідомила про те, що не заперечує проти спілкування батька з сином, неодноразово сама була ініціатором їхніх зустрічей, телефонувала до нього, надавала можливість відвідати сина, оскільки [PERSON] потребує уваги з боку батьків, але останній проявляє до нього байдужість. Аналізуючи висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , суд погоджується з думкою представника відповідача про необґрунтованість висновку, оскільки такий висновок зроблено фактично зі слів позивачки та матері позивачки. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю позивачки і зараз перебуває у відпустці по догляду за онуком [PERSON] . Вказала, що [PERSON] ніколи дитині не робив подарунків, на перший день народження, коли дитині був 1 рік, він поїхав з іншою дівчиною відмічати Новий рік. До дитини жодних емоцій не проявляє, жодної ініціативи для побачень з дитиною не проявляє. У пологовому [PERSON] перебував разом із [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою позивачки. Показала, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] перестав приїздити до дитини, вона його не бачила. Радомирчик говорить, що мама на роботі, а тата в нього немає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою позивачки. Показала, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] перестав приїздити до дитини, вона його не бачила. Допитана у судовому свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою позивачки. Також показала, що їй відомо те, що з дитиною завжди або вона, або бабуся. Особисто із [PERSON] вона не знайома. ` Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є сусідом позивачки. Востаннє бачив [PERSON] дуже давно, про дитину піклуються мати та бабуся. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою позивачки. Відповідача вона навіть не знає як звати, бачила його один раз. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою позивачки і що вона ніколи не бачила, щоб батько дитини приходив до дитини. Зі слів позивачки, вона пропонувала [PERSON] погуляти з дитиною, однак він відмовлявся, казав, що не може. Ніяких перешкод позивачка не чинить йому. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що її донька подружка позивачки і що зі слів позивачки та її матері їй відомо, що позивачка з відповідачем не живе і що батько дитини дитиною не цікавиться. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України надані позивачкою докази на підтвердження її вимог про позбавлення батьківських прав (докази понесення позивачкою витрат на медичне обслуговування дитини, на депозит пуповинної крові, на надання спортивно-оздоровчих послуг дитині, а також показання свідків) з точки зору їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що такі докази не свідчать про наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню, а питання про судові витрати слід вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial