Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням . Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24 вересня 2016 року позивач придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] . При укладенні зазначеного договору в квартирі були зареєстровані [PERSON] та малолітня [PERSON] , 2010 року народження , але фактично в цій квартирі вони не мешкають з 2016 року в зв`язку із придбанням [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] та переїздом за вказаною адресою. Позивач зазначає, що сплачує за дану квартиру комунальні послуги та має бажання її продати. Наявність у квартирі зареєстрованих осіб, які не є членами сім`ї позивача або співвласниками квартири, унеможливлює продаж квартири, чим порушується право позивача на розпорядження власною нерухомістю. На підставі вищевикладеного, позивач просить в суд усунути перешкоди в користуванні ним квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування зазначеною квартирою та зняттям їх з реєстраційного обліку. В судове засідання позивач та його представник не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що проти позовних вимог не заперечує в зв`язку із тим, що малолітня [PERSON] з 20 травня 2016 року фактично проживає зі свою матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, приходить до наступних висновків. 24 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою ОСББ « Гриф м. Українськ» № 150 від 21 травня 2020 року за зазначеною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , 2010 року народження. [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] у відповідності до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області. У відповідності до акту про непроживання № 92 від 29 квітня 2020 року [PERSON] та [PERSON] , 2010 року народження, за адресою: [ADDRESS] фактично не проживають з 2015 року в зв`язку із їх знаходженням за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, у відповідності до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Матеріали справи містять довідку ОСББ «Гриф м. Українськ» № 149 від 21 травня 2020 року, а також акт про фактичне проживання, згідно із якими [PERSON] , 2010 року народження, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] . Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12 травня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Леоновою В. П. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] та [PERSON] не мешкають за адресою: [ADDRESS] , і це є підставою для усунення перешкод позивачу в користуванні його квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування ним. Разом з тим, згідно з положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" судове рішення, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням,що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації, а отже вимога щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача за вказаною адресою в примусовому порядку є передчасною та не підлягає задоволенню. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial