Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом. У позові вказала, що за виконавчим листом від 24.02.2009 року, виданим Хортицьким районним судом м. Запоріжжя з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітної плати щомісячно до досягнення дитиною 18 років. Відповідач на протязі усього періоду аліменти сплачував нерегулярно, тому за період з лютого 2010 року по серпень 2013 року виникла заборгованість по аліментам у сумі 14 306 грн. 69 коп. Просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) у сумі 28963 грн. 40 коп., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у сумі 1538 грн. 07 коп., інфляційні втрати у сумі 802 грн. 35 коп. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того суду пояснила, що відповідач працював, але місце роботи приховував, казав, що не працює, сплачував аліменти у розмірі менше ніж 300 грн., цих коштів було замало для утримання дитини, оскільки такі суми менші, ніж відповідач повинен був сплачувати. Заборгованість по аліментам у відповідача становить 14306 грн. 69 коп. за період з лютого 2010 року по серпень 2013 року, яка на теперішній час не погашена. Пеня становить 28 963 грн. 40 коп., розрахунок пені виконаний державним виконавцем, а не нею. Просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. У наступні судові засідання позивачка не з'являлася, надавши заяву про подальший розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечує. Суду пояснив, що він повинен сплачувати аліменти у розмірі 25 % від доходів на утримання неповнолітньої дочки. Сплачував аліменти кожного місяця у розмірі 300 грн., а повинен був сплачувати по 550 грн., про що йому було відомо. Він працював, але умисно державному виконавцю не повідомляв про своє місце роботи, щоб з його заробітної плати не вираховували заборгованість по аліментам у розмірі 50 % заробітної плати. Він вважає, що розрахунок пені завищений вдвічі, також він перевищує строк три роки. У теперішній час він працює офіційно з 04.04.2014 року, заборгованість по аліментам вираховують з його заробітної плати. Просить у задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, заслухав пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За виконавчим листом від 24.02.2009 року, виданим Хортицьким районним судом м. Запоріжжя з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітної плати щомісячно до досягнення дитиною 18 років. Відповідач [PERSON] на протязі усього періоду аліменти сплачував нерегулярно, тому за період з лютого 2010 року по серпень 2013 року виникла заборгованість по аліментам у сумі 14 306 грн. 69 коп. Відповідно до ст.ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом наведеної норми права, оскільки аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Відповідно до роз'яснень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам, який виконано державним виконавцем Демянко О.О., за період з лютого 2010 року по серпень 2013 року відповідач [PERSON] має заборгованість у сумі 14 306 грн. 69 коп. Позивачка просить стягнути з відповідача суму пені у розмірі 28963 грн. 40 коп. за вказаний вище період. Відповідно до ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У заяві про скасування заочного рішення суду та у судовому засіданні, відповідач посилався на те, що позовні вимоги позивачки та сума яку вона просить стягнути перевищують три роки. Період, за який повинен бути здійснений розрахунок пені, становить з вересня 2010 року по серпень 2014 року, оскільки до суду із вказаним позовом позивачка звернулася 13.09.2013 року. За підрахунком суду, прострочка несплачених аліментів по кількості днів, станом на вересень 2013 року, становить: за 2010 рік: вересень- 1084 дні; листопад 2010 року 1023 дні, грудень 1011 днів; за 2011 рік: січень- 974 дні, лютий- 943 дні, березень- 915 днів, квітень- 884 дні, травень- 854 дні, червень- 823 дні, липень- 793 дні, серпень- 762 дні, вересень- 731 день, жовтень 701 день, грудень- 640 днів; за 2012 рік: січень- 609 днів, березень- 549 днів, квітень- 518 днів, травень- 488 днів, червень- 457 днів, липень- 427 днів, серпень - 396 днів, вересень- 365 днів, жовтень- 335 днів, листопад- 304 дні, грудень- 274 дні; за 2013 рік: січень- 243 дні, лютий- 212 днів, березень- 184 дні, квітень -153 дні, травень-0 123 дні, червень- 92 дні, липень- 62 дні, серпень- 31 день. Сума неустойки, розрахована судом, за 2010 рік ( вересень, листопад, грудень), становить 10 598 грн. 12 коп., за 2011 рік- 28622 грн. 68 коп., за 2012 рік 15 522 грн. 63 коп., за 2013 рік ( з січня по серпень) становить 3488 грн. 33 коп., а всього 58 231 грн. 76 коп., що значно перевищує суму позовних вимог. Розрахунок судом здійснювався за формулою: (сума заборгованості за місяць: 100) х кількість прострочених днів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Сума пені, яку позивачка просить стягнути з відповідача у розмірі 28963 грн.40 коп., значно перевищує суму заборгованості по аліментам- 14 306 грн. 69 коп. Розрахунок, який наданий суду відповідачем [PERSON], суд до уваги не бере, оскільки такий розрахунок виконано не вірно, він не відповідає вимогам закону. У судовому засіданні відповідач пояснював, що він працював, але умисно державному виконавцю не повідомляв про своє місце роботи, щоб з його заробітної плати не вираховували заборгованість по аліментам у розмірі 50 % заробітної плати. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що у виникненні заборгованості зі сплати аліментів наявна вина відповідача. Відповідно до ст.. 196 ч.2 СК України, суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Оскільки розмір неустойки яку просить стягнути з відповідача позивачка 28963 грн.40 коп., вдвічі перевищує розмір заборгованості по аліментам, який за розрахунком державного виконавця складає 14 306,69 гривень, відповідач у теперішній час працює, сума заборгованості по аліментам вираховується з його заробітної плати, суд вважає, що розмір неустойки частково може бути зменшений на підставі ч.2 ст. 196 СК України до розміру основної заборгованості по аліментам, тобто до 14 306 грн. 69 коп. Позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача інфляційних втрат і трьох відсотків річних, варто залишити без задоволення за безпідставністю.

Outcome: partial