Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В своїй заяві позивач зазначив, що 06.08.2016 року близько 11 год. 00 хв., [PERSON] в м. Глобине Полтавської області на перехресті вул. Космонавтів та вул. Молодіжна, керуючи автомобілем Renault Sandero, державний номерний знак [NUMBER], порушив вимоги пунктів 16.11 ПДР України, виїжджаючи з другорядної дороги на головну не надав переваги в русі автомобілю ЗАЗ Сенс, державний номерний знак [NUMBER], під його керуванням, який рухався по головній дорозі. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, а йому також спричинені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носа, садна спинки носа. Кримінальне провадження по указаному факту постановою слідчого було закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину, проте постановою Глобинського районного суду Полтавської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Йому (позивачу), як потерпілому у цій ДТП завдана матеріальна шкода, яка полягає у витратах на лікування та моральна шкода, яка полягає у нервовому стресі з цього приводу, подальшому погіршенні стану здоров'я, вимушених істотних змінах у життєвих та виробничих стосунках, зневажливому відношенні [PERSON] до наслідків його протиправних діянь. Посилаючись на викладене позивач просив суд, стягнути з [PERSON] на його користь 4389, 43 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000,00 грн. моральної шкоди, стягнути з відповідача судові витрати. У судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності та вказав, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, письмового заперечення на позов, заяви про відкладення розгляду справи, інші заяви до суду не надходили. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Суд, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Як вбачається із постанови слідчого Глобинського відділу поліції від 24.09.2016 року кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України закрито у зв'язку з відсутністю в його діях ознак кримінального правопорушення (а.с. 17). Згідно постанови Глобинського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2016 року, яка набрала законної сили, 06.08.2016 року близько 11 год. 00 хв., [PERSON] в м. Глобине Полтавської області на перехресті вул. Космонавтів та вул. Молодіжна, керуючи автомобілем Renault Sandero, державний номерний знак [NUMBER], порушив вимоги пунктів 16.11 ПДР України, виїжджаючи з другорядної дороги на головну не надав переваги в русі автомобілю ЗАЗ Сенс, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. В діях [PERSON] наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за вчинення якого останнього притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу (а.с. 16). Випискою №3909 із медичної карти стаціонарного хворого та довідкою від 10.03.2017 року підтверджено перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Глобинської ЦРЛ з 06.08.2016 року по 16.08.2016 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, перелом кісток носа, пошкодження передньої хрестоподібної зв'язки та латерального меніска правого колінного суглоба, виразкова хвороба цибулин ДПК (а.с. 9,15). Копіями товарного чеку від 14.08.2016 року, фіскального чеку №0000034621 від 12.08.2016 року, фіскального чеку №0007 від 09.08.2016 року, фіскального чеку №0010 від 12.08.2016 року, фіскального чеку №0016 від 13.08.2016 року, фіскального чеку №0017 від 14.08.2016 року, фіскального чеку №0011 від 10.08.2016 року, фіскального чеку №0006 від 09.08.2016 року, фіскального чеку №0010 від 08.08.2016 року, фіскального чеку №0069 від 08.08.2016 року, фіскального чеку №0010 від 07.08.2016 року, фіскального чеку №0008 від 08.08.2016 року, фіскального чеку №0074 від 06.08.2016 року, фіскального чеку №0000001661 від 12.08.2016 року, фіскального чеку № 0000005678 від 10.08.2016 року підтверджені витрати [PERSON] на лікування на загальну суму 4285,03 грн. ( а.с. 10-14). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п.п.8,9 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частиною 3 статті 10, частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, постановою суду, яка набрала законної сили, встановлена і не підлягає доказуванню вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, яким позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду. Вирішуючи питання стосовно стягнення матеріальної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що відповідно до ст. 1166 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України, збитками (майновою шкодою) є втрати, яких особа зазнала у зв'язку з пошкодженням її майна, а також витрати, які вона мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Як вбачається з копій документів наданих позивачем, його витрати на лікування згідно наданих суду документів складають 4285,03 грн., а позивачем заявлено позов про стягнення матеріальної шкоди на суму 4389,43 грн., тому позов в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню на суму 4285, 03 грн. Вирішуючи питання стосовно стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 3 ст.23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибин фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно вимог ч. 1 ст. 1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " за № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з встановлених обставин справи, майновий стан позивача, глибину його душевних страждань, вимушені зміни у його життєвих та виробничих стосунках у зв'язку з лікуванням та з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає доведеною та законною вимогу про відшкодування моральної шкоди в заявленому розмірі. Вирішення питання щодо стягнення судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн. та витрати, пов'язані з викликом відповідача через засоби масової інформації, які були документально підтверджені в сумі 120,00 грн., а всього 760,00 грн. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено дві позовні вимоги: майнового характеру, а також про відшкодування моральної шкоди, які судом задоволено. За подання до суду позивачем позовної заяви про відшкодування моральної шкоди останнім підлягав до сплати судовий збір в розмірі 640,00 грн. Разом з тим, від сплати останнього позивача при подачі позову до суду було звільнено, тому відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial