Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позов в якому просив суд: стягнути з ФОП [PERSON] на користь позивача кошти за ненадані туристичні послуги в сумі 36 899,00 грн., пеню в розмірі 57 855,90 грн., завдані матеріальні збитки в сумі 551,78 грн., завдану моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.12.2017 р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали договір про надання туристичних послуг №1875. Відповідно до Договору №1875 ФОП [PERSON] діяла від імені та за дорученням туроператора дочірнє підприємство «А.Е.Т. Джоін Ап!» на підставі договору про реалізацію тур продукту №101 від 20.05.2014 р. За умовами договору №1875 позивач діяла від імені трьох інших осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 23.12.2017 р. позивачка сплатила ФОП [PERSON] 41 790,00 грн. за туристичні послуги. 27.12.2017 р. на електронну пошту позивача прийшли всі необхідні документи на кожного з чотирьох туристів та відповідно до чартерних пасажирських квитків та багажних квитанцій туристи мали вилетіти 31.12.2017 р. о 01 год. 30 хв. з аеропорту «Бориспіль» рейсом YE 5011 авіакомпанії «ЯнЕір». Водночас 30.12.2017 р. співробітник турагента на ім'я Мілана, яка оформляла договір №1875, повідомила, що рейс перенесено на 31.12.2017 р. о 12 год. 50 хв. Проте 31.12.2017 р. позивач разом з іншими туристами прибули до аеропорту «Бориспіль» та виявили, що на інформаційному табло відсутній їх рейс. В подальшому позивачу зателефонувала співробітник турагента на ім'я Мілана та повідомила, що літак не вилетів з Єгипту через несправності та рейс відмінили, та пообіцяли, що будуть повернуті всі сплачені кошти та зможуть обрати інший тур. Повернувшись додому, позивачка скористалась офіційним сайтом аеропорту «Бориспіль» та виявила, що їх рейс був запланований та вилетів 30.12.2017 р. о 03 год. 30 хв., та позивачці були надані квитки з невірною інформацією з самого початку. 03.01.2018 р. на картковий рахунок [PERSON] надійшла частина коштів в сумі 4 891,00 грн. Інша сума відповідачем не була повернута. 31.01.2018 р. відповідачу було надіслано вимогу про повернення коштів, однак відповіді не надійшло. У зв'язку з чим, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 26 березня 2018 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. За клопотанням позивача, ухвалою суду від 10 травня 2018 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з'явився, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, свого відзиву на позовну заяву до суду не направив. Третя особа в судове засідання не з'явилася, подала до суду свої пояснення на позовну заяву в яких зазначила, що відповідачем не було заброньовано туристичного продукту та ваучер, як форма письмового договору на туристичне обслуговування, що є в матеріалах справи, за своїм номером належить іншим туристам. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм» (далі - Закон), за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов'язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовується загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов'язання. Статтею 1 Закону визначено, що туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов'язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об'єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Згідно визначених Законом понять «Туроператор» та «Турагент», - Туристичні оператори - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність. Туристичні агенти - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб'єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. В судовому засіданні встановлено, що 23.12.2017 р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали договір про надання туристичних послуг №1875. Відповідно до Договору №1875 ФОП [PERSON] діяла від імені та за дорученням туроператора дочірнє підприємство «А.Е.Т. Джоін Ап!» на підставі договору про реалізацію тур продукту №101 від 20.05.2014 р. За умовами договору №1875 позивач діяла від імені трьох інших осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 23.12.2017 р. позивачка сплатила ФОП [PERSON] 41 790,00 грн. за туристичні послуги, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №1875. Відповідно до п. 2.1 Договору №1875 турагент зобов'язується відповідно до заявки туриста на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується на умовах даного договору прийняти та оплатити їх. Згідно з розділом 4 договору №1875 п. 4.2 за умовами даного договору, турагент погоджує із туристом істотні умови договору про туристичне обслуговування заповнює лист бронювання (встановленого туроператором) у двох екземплярах або користується системою он-лайн бронювання. Листом ТОВ «Джоін Ап!» на адвокатський запит повідомило, що лист бронювання туристичного продукту за будь-яким напрямками від турагентів, що уклали Агентський договір із ТОВ «Джоін Ап!» у період 01.09.2017-25.01.2018 р. для туристів [PERSON] [NUMBER], [PERSON] [NUMBER], [PERSON] [NUMBER], [PERSON] [NUMBER] не надходив. Враховуючи зазначене, саме відповідач порушив законодавство у галузі туристичної діяльності та умови договору про надання туристичних послуг, оскільки не оформив та не надіслав туроператору ТОВ «Джоін Ап!» лист бронювання та не здійснив замовлення туристичних послуг для позивача та інших туристів. Пунктом 3.1.3 договору №1875 передбачено, що тур агент зобов'язується забезпечити туриста необхідними документами відповідно до кількості туристів: ваучер, страховий поліс, авіаквитки на авіарейси згідно з графіком відправлення за маршрутом, вказаними в листі бронювання. Відповідно до п. 6.1. Договору №1875 у випадку невиконання умов даного договору з боку турагента, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги, за умовами дотримання вимог п. 3.3 даного договору. Згідно із п. 6.2. Договору №1875 у випадку відмови тур агента від виконання даного договору, турист має право на відшкодування підтверджених документальних збитків, крім випадку, коли це відбулося з вини туриста. 03.01.2018 р. на картковий рахунок [PERSON] надійшла частина коштів в сумі 4 891,00 грн. за ненадані туристичні послуги, що підтверджується випискою по рахунку. 31.01.2018 р. відповідачу було надіслано вимогу про повернення коштів, однак відповіді не надійшло. Статтею 33 Закону України «Про туризм» передбачено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо інше не суперечить суті зобов'язання. Відповідно ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. В силу положень ст. 20 Закону, в даному випадку саме турагент несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування. Згідно з ст. 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до ФОП [PERSON] як тур агента, про стягнення заборгованості за ненадані туристичні послуги в сумі 36 899,00 грн., пені в розмірі 57 855,90 грн., завдані матеріальні збитки в сумі 551,78 грн. підлягають задоволенню. Позивач посилається на те, що їй та трьом іншим туристам була завдана моральна шкода у зв'язку з ненаданням туристичних послуг, яку остання оцінила в 20 000,00 грн. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про туризм» заподіяна туристу моральна шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб'єктом туристичної діяльності в порядку встановленому законом. Також в Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди") зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завдання останній моральної шкоди, а тому суд вважає, що в даній вимозі слід відмовити. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем, не було надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, у зв'язку з чим, вимога про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON], третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Джоін Ап!» про захист прав споживачів, повернення сплачених коштів за ненадані туристичні послуги, стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного

Outcome: partial