Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди та стягнення боргу до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк». Посилається на те, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення відмовлено, її зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору і договору іпотеки такими, що припинили свою дію - задоволено частково. Рішенням Вижницького районного суду від 30.10.2014 року, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 18.12.2014 року встановлено, що 04.04.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею укладено кредитний договір №CVVWGA00000017, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 90000,00 грн. на купівлю автомобіля, зі сплатою 14,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.04.2017 року. На підставі п.7.2 кредитного договору було відкрито рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04.04.2007 року було укладено договір іпотеки №CVVWGA00000017, згідно умов якого (п.35.3) вона надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок 74,70 кв.м., житловою площею 46,70 кв.м з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, яке розташоване в [ADDRESS], і належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Міліївської сільської ради Вижницького району Чернівецької області 23.06.2005 року на підставі рішення виконкому №44 від 08.06.2005 року, зареєстрованого у Вижницькому районному бюро технічної інвентаризації 23.06.2005 року в реєстрову книгу №7, сторінка 160, за реєстровим №1384 та внесеного до Реєстру прав власності на нерухоме майно 23.06.2005 року за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 11177839. Відповідно до п.35.4 договору іпотеки, предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, яка знаходиться в користуванні іпотекодавця, вартість предмета іпотеки становить - 112500,00 грн. Згідно п.35.4. договору іпотеки, предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, яка знаходиться в користуванні іпотекодавця. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №CVVWGA00000017 від 04.04.2007 року між нею та ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» укладено договори особистого страхування №CVVWLK00000024 від 22.08.2006 року та №CVVWLK00000017 від 04.04.2007 року, вигодонабувачем за якими є ПАТ КБ «ПриватБанк». Зазначила, що в травні 2007 року внаслідок нещасного випадку отримала тілесні ушкодження і їй встановлено другу групу інвалідності. ЗАТ «Страхова компанія «Інгострах» визнала настання страхового випадку по договору особистого страхування №CVVWLK00000024 від 22.08.2006 року та по договору особистого страхування №CVVWLK00000017 від 04.04.2007 року і ними встановлено розмір страхового відшкодування, яке підлягає виплаті вигодонабувачеві 75,0% від страхової суми (встановлення 2 групи інвалідності з 01.10.2008 року страховику у результаті нещасного випадку) у сумі по першому договору 45045,00 грн. та по другому договору 67500,00 грн. Згідно виписки про рух коштів по рахунку [NUMBER], 20.09.2010 року на вказаний рахунок надійшли кошти в сумі 45045,00 грн. та 67500,00 грн., як страхове відшкодування. Довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 10.02.2011 року № 30.1.0.0/2-110124/706 її повідомлено про те, що заборгованість за кредитним договором №CVVWGA00000017 від 04.04.2007 року повністю погашена. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №2068-К від 03.10.2014 року, яка була призначена за її клопотанням, встановлено, що підпис в рядку «Отримувач» в заяві на видачу готівки №1 від 19.10.2009 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. Таким чином, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області, яке набрало законної сили 18.12.2014 року встановлено, що страхова сума 67500,00 грн. згідно договору особистого страхування №CVVWLK00000017 від 04.04.2007 року, надійшла вигодонабувачу на рахунок [NUMBER], відкритий ПАТ КБ «ПриватБанк» для виконання кредитного договору №CVVWGA00000017 від 04.04.2007 року, а саме для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам та була зарахована на нього для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором та страхова сума 45045,00 грн. згідно договору особистого страхування №CVVWLK00000024 від 22.08.2006 року надійшла вигодонабувачу на рахунок [NUMBER], відкритий ПАТ КБ «ПриватБанк» для виконання кредитного договору №CVVWGA00000017 від 04.04.2007 року, а саме для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам, однак безпідставно не була зарахована для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором. Вона вказану суму в касі банку не отримувала, оскільки не є вигодонабувачем за вказаним договором особистого страхування. В порушення пункту 2.1.5 кредитного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а тому безпідставно звернувся в суд з позовом до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вижницьким районним судом визнано кредитний договір №СVVWGA00000017 від 04.04.2007 про надання позики в сумі 90000,00 грн. та договір іпотеки №СVVWGA00000017 від 04.04.2007 року, укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] такими, що припинили свою дію. Таким чином, сума страхової виплати, яка перерахована Вигодонабувачу, тобто ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно страхових актів, як страхове відшкодування, склала 112545,00 грн. Крім того, на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» у період з 02.10.2009 року по 04.10.2010 року за її рахунок поступило 12739,62 грн. (з 01.12.2009 року по 27.07.2010 року) в рахунок погашення заборгованості по кредиту, якої вже не існувало. Таким чином, за її рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав 125284,62 грн., з яких 17237,79 грн. є коштами, які їй не повернуті. Зазначила, що з 01.12.2009 року по 27.07.2010 року через неправомірні дії працівників ПАТ КБ «ПриватБанк», вона сплатила 12739,62 грн., незважаючи на те, що не мала заборгованості за кредитними договорами, оскільки страхове відшкодування повністю покривало заборгованість (поточну і прострочену) по кредитних договорах. Згідно розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 20.10.2009 року борг становив 40546,83 грн., таким чином різниця між перерахованими страховою компанією коштами у сумі 45045,00 грн. і сумою боргу становить 4498,17 грн., а тому банк безпідставно користується її коштами у сумі 17237,79 грн. Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» не повернуто їй зайво нарахованих відсотків внаслідок незаконного збільшення банком відсоткової ставки по кредитному договору №CVVWGA00000017 від 04.04.2007 року з 14,04% річних до 15,12% та 26,88 % річних. 08.06.2010 року Вижницьким районним судом Чернівецької області, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 18.08.2010 року прийнято рішення, яким збільшення відсоткової ставки визнано недійсним. Банком не повернута різниця коштів (зайво нарахованих відсотків, які нараховані внаслідок незаконного збільшення відсоткової ставки), яка становить 15174,32 грн. Вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 24.11.2015 року безпідставно користується її коштами у сумі 32412,11 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, з врахуванням положень ст. 8 ЦК України (аналогія закону) інфляційне збільшення суми боргу за період з 01.11.2010 року по 01.11.2015 року становить 22976,95 грн. (32412,11 х 70,8% ( інфляція за період з вересня 2010 року по вересень 2015 року включно) /100% грн. Три проценти річних за цей період становлять 4861,82 грн. (32412,11грн. х 3% /100% х 5 років). Крім того, зазначила, що їй завдано моральної шкоди, яка полягає в наступному, а саме у зв'язку із зверненням ПАТ КБ «ПриватБанк» з безпідставним позовом про звернення стягнення та її виселення та членів сім'ї, порушено її право на місце проживання, право на недоторканість житла, вона зазнала душевні страждання у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї та членів її родини, яка полягає у заздалегідь спланованих діях щодо оформлення рішення кредитного комітету від 16.10.2009 року по не існуючій її заяві, підробленні її підпису на заяві про видачу готівки від 19.10.2009 року, привласненні коштів, які перерахувала страхова компанія вигодо набувачу для погашення її кредиту шляхом підроблення підпису; у приниженні її честі та гідності; ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернув їй правовстановлюючі документи на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS], який був заставним майном, що порушує її право власності тощо. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, оскільки з неї вимагали 500,00 грн. за надання інформації, а вона всю інформацію банку надавала безоплатно; обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; їй, як споживачу ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав документів, які б підтверджували виконання умов кредитного договору щодо його погашення. У зв'язку з такими діями ПАТ КБ «ПриватБанк» порушив її право власності на грошові кошти, що є порушенням вимог ст.321 ЦК України, виходячи із засад виваженості, розумності, справедливості завдану їй моральну шкоду оцінює в 1000000,00 грн., яка підлягає стягненню з ПАТ КБ «ПриватБанк». Просить стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь завдану моральну шкоду в сумі 1000000,00 грн., борг в сумі - 32412,11 грн.; інфляційні втрати в сумі 22976,95 грн.; три проценти річні в сумі - 4861,82 грн.; нараховані проценти за користування чужими коштами в сумі 16093,27 грн. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилались на обставини викладені в позові, зазначали, що заборгованість по кредитному договору повністю погашена до 02.10.2009 року, просили позов задовольнити. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Бацей Т.М. позовні вимоги не визнала, надала заперечення, де зазначила, що твердження [PERSON] відносно до того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не вжив заходів щодо повернення їй зайво нарахованих відсотків внаслідок незаконного збільшення банком відсоткової ставки згідно рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08.06.2010 року, яке залишене без змін рішенням Апеляційного суду Чернівецької області 18.08.2010 року є безпідставним та голослівним, оскільки у висновку судово-економічної експертизи №921 від 29.7.2013 року експертом була надана відповідь на запитання №5 «Чи перераховані кошти в сумі 15174,32 грн., які повернуті за рішенням Вижницького районного суду від 08.06.2010 року, як зайво стягнуті відсотки за користування кредитом, в рахунок погашення заборгованості по кредиту [PERSON] Якщо так, то коли і чи відповідає таке перерахування даті 04.10.2010 року, зазначеній в листі ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.10.2010 року. За результатами експертного дослідження було встановлено, 04.10.2010 року на рахунок [NUMBER] [PERSON], ПАТ КБ «ПриватБанк» перераховано кошти в сумі 15174,32 грн., а тому [PERSON] безпідставно здійснює нарахування відсотків та інфляційних на суму 15174,32 грн. Що стосується стягненню моральної шкоди, вважає дану вимогу безпідставною, оскільки законом не передбачено стягнення моральної шкоди у правовідносинах, що виникли між сторонами, які є договірними, а посилання [PERSON] щодо нанесеної їй моральної шкоди за пред'явлений банком позов, сплановані дії при оформленні рішення кредитного комітету, знищення майна є безпідставними. Щодо тверджень [PERSON] щодо заподіяння моральної шкоди внаслідок ненадання банком інформації та вимагання оплати за документи та рух коштів, у листі від 06.01.2011 року вказано, що переглядати залишок та виписку погашень по кредиту можна безкоштовно через Інтернет, 24.10.2009 року на запит [PERSON], ПАТ КБ «ПриватБанк» надавав рух коштів по всім відкритим рахункам по кредитному договору на 28 аркушах. Щодо заяви [PERSON] про підроблення підпису на заявці, вважає, що позивач недобросовісно користуючись своїми процесуальними правами виклав суду спотворені та перекручені обставини, оскільки при первісному розгляді справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення, із запереченнями на зустрічний позов представник банку на вимогу суду подав Вижницькому районному суду заявку на отримання готівки від 19.10.2009 року №1 на суму 45045,00 грн. Оригінал кредитної справи було повернуто, однак заявку на отримання готівки від 19.10.2009 року №1 су залишив в матеріалах справи, оскільки [PERSON] надавалась перерва для подання клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, однак клопотання не було заявлене. 29.10.2013 року Вижницьким районним судом було ухвалено рішення. В апеляційній скарзі [PERSON] не порушувала питання про призначення почеркознавчої експертизи, однак після ознайомлення представника позивачки - [PERSON] з матеріалами справи та отримання копії заявки на отримання готівки від 19.10.2009 року №1 на суму 45045,00 грн., [PERSON] до суду апеляційної інстанції було подано клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, в проведенні якої апеляційний су відмовив. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України від 04.06.2014 року рішення першої та апеляційної інстанції скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 20.08.2014 року призначено експертизу, при ознайомленні з висновком виявлено, що експертиза підпису проводилась не по тій заявці на отримання готівки, що надана на вимогу суду ПАТ КБ «ПриватБанк», а по зовсім іншому документу. Станом на день ознайомлення із матеріалами справи 17.10.2014 року заявка знаходилась в матеріалах справи, не підшита, у розірваному паперовому конверті. Клопотання про проведення повторної експертизи задоволено не було. Зазначила, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що банком чи його працівниками підроблено підпис [PERSON] на заявці від 19.10.2009 року на суму 45045,00 грн. Що стосується погіршення вимог здоров'я [PERSON], що внаслідок завданої моральної шкоди в [PERSON] значно погіршився стан здоров'я і їй встановлено другу групу інвалідності, вважає, що позивач вводить суд в оману щодо стану свого здоров'я. Зазначила, що з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні факти протиправних діянь, оскільки відносини є договірними, і всі дії вчинялись виключно в рамках чинного законодавства. Крім того, [PERSON] не підтверджено факту заподіяння моральних страждань, відсутні ознаки неправомірності, не зазначено, в чому вони виражаються та якими доказами підтверджуються, не доведено мотиви і розрахунки з яких виходила [PERSON] при обчисленні розміру відшкодування моральної шкоди. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши представників позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 04 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CVVWGA00000017, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 90000,00 грн. на купівлю автомобіля, зі сплатою 14.04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.04.2017 року, що підтверджується копією кредитного договору. Відповідно до п.7.2. кредитного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив [PERSON] рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №CVVWGA00000017 від 04.04.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 04.04.2007 року укладено договір іпотеки №CVVWGA00000017, згідно умов якого (п.35.3) остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок 74,70 кв.м., житловою площею 46,70 кв.м з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, яке розташоване по [ADDRESS] і належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Міліївської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області 23.06.2005 року на підставі рішення виконкому №44 від 08.06.2005 року, зареєстрованого у Вижницькому районному буро технічної інвентаризації 23.06.2005 року в реєстрову книгу №7, сторінка 160, за реєстровим №1384 та внесеного до Реєстру прав власності на нерухоме майно 23.06.2005 року за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 11177839, що підтверджується копією договору. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №CVVWGA00000017 від 04.04.2007 року між позивачкою [PERSON] та ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» було укладено договір особистого страхування №CVVWLK00000024 від 22.08.2006 року та договір особистого страхування №CVVWLK00000017 від 04.04.2007 року, вигодонабувачем за якими є ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копіями договорів. Судом також встановлено, що в травні 2007 року позивачці [PERSON] внаслідок нещасного випадку встановлено другу групу інвалідності, що відповідно по договору особистого страхування №CVVWLK00000024 від 22.08.2006 року та договору особистого страхування №CVVWLK00000017 від 04.04.2007 року, є страховим випадком, та згідно страхових актів №L-900 та №L-901 від 10.10.2009 року, наданих ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» встановлено розмір страхового відшкодування, яке підлягає виплаті вигодонабувачеві 75,0% від страхової суми (встановлення 2 групи інвалідності страховику у результаті нещасного випадку) у сумі 45045,00 грн. та у сумі 67500,00 грн., що підтверджується копіями страхових актів. ПАТ КБ «ПриватБанк» у 2012 році звернувся до Вижницького районного суду Чернівецької області з позовом про звернення стягнення до відповідачки [PERSON], остання в свою чергу подала зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору і договору іпотеки таким, що припинили свою дію. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.10.2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVVWGA00000017 від 04.04.2007 року звернуто стягнення на будинок, який розташований в [ADDRESS] та виселено [PERSON], в решті вимог відмовлено. В зустрічному позові [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору і договору іпотеки такими, що припинили свою дію - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 19.12.2013 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.10.2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.01.2014 року, касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 19 грудня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, що підтверджується копією рішення та копіями ухвал. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], про звернення стягнення - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», про захист прав споживачів та визнання кредитного договору і договору іпотеки такими, що припинили свою дію - задоволено частково, визнано кредитний договір №СVVWGA00000017 від 04.04.2007 про надання позики в сумі 90000,00 грн. та договір іпотеки №СVVWGA00000017 від 04.04.2007 року, укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] такими, що припинили свою дію, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 18.12.2014 року, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30.10.2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.02.2015 року, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 18 грудня 2014 року залишено без змін, що підтверджується копією рішення та копіями ухвал. З висновку судово-економічної експертизи по цивільній справі №2/713/11/13 №921 від 29.07.2013 року вбачається, що за результатами експертного дослідження експертом встановлено, що: сума заборгованості станом на 02.10.2009 року по кредитному договору №СVVWGA00000017 від 04.04.2007 року становить 83673,67грн., в тому числі: сума простроченого основного боргу - 5409,26 грн.; сума прострочених відсотків - 13346,79 грн.; сума підвищеної відсоткової ставки - 969,12 грн.; сума пені - 5087,08 грн.; сума простроченої комісії - 2340,00 грн.; сума коштів, яка поступила в ПАТ КБ «ПриватБанк» від ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» в рахунок страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку з [PERSON] становить 112545,00 грн.; сума коштів з страхового відшкодування 20.10.2009 року в сумі 45045,00 грн. видана через касу банку [PERSON] та 20.10.2009 року в сумі 32727,38 грн. відображено, як погашення заборгованості по кредиту [PERSON]; з 02.10.2009 року сума коштів внесена особисто [PERSON] на рахунок погашення заборгованості по кредиту становить 12739,62 грн.; 04.10.2010 року на рахунок [NUMBER] [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» перераховано кошти в сумі 15174,32 грн.; 19.10.2009 року згідно протоколу кредитного комітету про розподіл страхового відшкодування по клієнту [PERSON] від 16.10.2009 року та заяви на видачу готівки №1 здійснювалась виплата [PERSON] в сумі 45045,00 грн., що свідчить про виплату коштів суми страхового відшкодування; сума заборгованості станом на 24.04.2013 рік по кредитному договору №СVVWGA00000017 від 04.04.2007 року становить 38288,45 грн., в тому числі: сума простроченого основного боргу - 33314,50 грн.; сума прострочених відсотків - 15093,91 грн.; сума підвищеної відсоткової ставки - 12589,42 грн.; сума пені - 28845,09 грн.; сума простроченої комісії - 5940,00 грн. З висновку судово-почеркознавчої експертизи №2068-К від 03.10.2014 року вбачається, що підпис в рядку «Отримувач» в заяві на видачу готівки №1 від 19.10.2009 року - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року визначено та встановлено, що страхова сума 67500,00 грн. згідно договору особистого страхування №CVVWLK00000017 від 04.04.2007 року надійшла вигодонабувачу на рахунок [NUMBER], відкритий ПАТ КБ «ПриватБанк» для виконання кредитного договору №CVVWGA00000017 від 04.04.2007 року, а саме для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам та була зарахована на нього для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором. Страхова сума 45045,00 грн. згідно договору особистого страхування №CVVWLK00000024 від 22.08.2006 року надійшла вигодонабувачу на рахунок [NUMBER], відкритий ПАТ КБ «ПриватБанк» для виконання кредитного договору №CVVWGA00000017 від 04.04.2007 року, а саме для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам, однак безпідставно не була зарахована для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором. [PERSON] вказану суму в касі банку не отримувала, оскільки не є вигодонабувачем за вказаним договором особистого страхування. Крім того, судом також встановлено, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 08.06.2010 року позов [PERSON] задоволено частково, визнано недійсним збільшення ПАТ КБ «ПриватБанк» відсоткових ставок до 15,12% та 26,88% річних за кредитним договором №СVVWGA00000017 від 04 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], в решті позовних вимогах відмовити. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 18.08.2010 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 червня 2010 року залишено без змін. З виписки по рахунку [PERSON] [NUMBER] за період з 04.04.2007 року по 26.04.2013 року вбачається, що 04.10.2010 року на рахунок [PERSON] надійшли кошти в сумі 1073,21 грн. та 14101,11 грн., що становить 15174, 32 грн. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 177 ЦК України передбачено, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.317 ЦК України, змістом права власності є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.387 ЦК України, яка передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У відповідності до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, суд, вважає необхідним стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти, які були перераховані на рахунок [NUMBER], відкритий ПАТ КБ «ПриватБанк» для виконання кредитного договору №CVVWGA00000017 від 04.04.2007 року, а саме для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам в сумі 32412,11 грн., що складається з різниці між перерахованими страховою компанією ПАТ «СК «Інгострах» від суми 45045,00 грн., що становить - 4498,17 грн.; 12739,62 грн. - сума коштів, яка 02.10.2009 року внесена особисто [PERSON] на рахунок погашення заборгованості по кредиту; 15174,32 грн. - сума коштів, що не повернута ПАТ КБ «ПриватБанк» позивачці [PERSON] внаслідок незаконного збільшення відсоткової ставки. Представником ПАТ КБ «ПриватБанк» інших доказів, які б свідчили про виплату [PERSON] зазначених коштів Суду не надано. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки [PERSON] боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01.11.2010 року по 01.11.2015 року, що становить 22976,95 грн. та 3% річних, що складають 4861,82 грн. і вважає, що в цій частині позов доведений повністю. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Відповідно до ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України . У відповідності до ст. 1 Закону України "Про Національний банк України" облікова ставка НБУ один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. Згідно розрахунку позивачки [PERSON] розмір процентів за користування чужими коштами, які відповідач повинен сплатити на її користь становить 16093,27 грн. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. На думку суду вимога позивачки про стягнення відсотків за користування чужими коштами в розмірі 16093,27 грн. відповідно до облікової ставки НБУ є безпідставними та задоволенню не підлягають. Що стосується вимоги позивачки [PERSON] щодо стягнення завданої моральної шкоди в розмірі 1000000,00 грн., суд, вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 з подальшими змінами та доповненнями, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до п.5 Пленуму, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Норма ст.1167 ЦК України регулює позадоговірні відносини, а тому на думку суду не поширюється на спірні договірні відносини. Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди. Наслідки порушення договору (грошового зобов'язання) встановлені ст.625 ЦК України, яка не передбачає відшкодування моральної шкоди, як і не передбачає відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення договору банком (відповідачем) і укладений між сторонами договір. Таким чином, оскільки кредитний договір №CVVWGA00000017 від 04.04.2007 року укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] не передбачає відшкодування моральної шкоди, а діючим законодавством чи іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, не передбачено право на відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди, з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні факти протиправних діянь, оскільки відносини є договірними, і всі дії сторін вчинялись виключно в межах ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» та кредитного договору укладеного між сторонами, звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду не може бути підставою для стягнення моральної шкоди, також [PERSON] не підтверджено факту неправомірності дій банку, що спричинили моральні страждання їй та членам сім'ї, а тому, суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] щодо стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» моральної шкоди в розмірі 1000000,00 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.256 ЦПК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦПК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Що стосується поданої представником відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» заяви про застосування строку позовної давності відносно спірних правовідносин, із посиланням на той факт, що позивачці [PERSON] було відомо з 2011-2012 р.р. про наявність обставин, що порушують її право і своїм правом вона не скористалась, судом до уваги не береться, оскільки встановлено, що позивачка у липні 2012 року звернулась в суд з позовом про захист прав споживачів та визнання кредитного договору і договору іпотеки такими, що припинили свою дію, рішення суду набрало законної сили 18.12.2014 року, з позовом про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди та стягнення боргу звернулась до суду 24.11.2015 року, а тому на думку суду позивачкою [PERSON] не пропущено строк позовної давності для захисту в судовому порядку порушених прав. Крім того, що стосується посилань представника ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо неправильності висновку експерта №2068-К від 03.10.2014 року, оскільки експертиза проводилась не по тій заявці на отримання готівки, суд вважає їх недоведеними, оскільки не надано допустимих та належних доказів які б підтвердили дані обставини. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 602,50 грн. в дохід держави.

Outcome: partial