Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів на загальну суму 642151,07 грн. Мотивуючи свою вимоги тим, що 24 квітня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2533Н/08-9, за умовами якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі 25550 доларів США, що на момент укладання договору еквівалентно за курсом НБУ 129027,50 грн., з щомісячною сплатою за обслуговування кредиту в розмірі 90,32 грн., та кінцевим терміном погашення по 10 квітня 2018 року. Додатковою угодою № 1 від 24 квітня 2008 року змінено відсоткову ставку за користування кредитом на 17 відсотків річних. У зв'язку із змінами у діючому законодавстві, ВАТ «ВіЕйБі Банк» 18 травня 2010 року у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців зареєстровано зміни найменування юридичної особи. ПАТ «ВіЕйБі Банк» є повним правонаступником ВАТ «ВіЕйБі Банк». 24 грудня 2010 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області ухвалено рішення по цивільній справі № 2-11928-2010 року про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 2533Н/08-9 від 24 квітня 2008 року у розмірі 245809,96 грн., яка складається з наступного: заборгованість по кредиту - 24066 USD, що становило 191565,36 грн.; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 5638,01USD, що становило 44878,56 грн.; комісія РО - 1716,08 грн.; штраф - 7649,96 грн. Так як боржником не було сплачено стягнуті судом кошти, станом на 04 серпня 2016 року, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 2533Н/08-9 від 24 квітня 2008 року, відповідно до розрахунку становить 1381002 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 24066 USD; заборгованість за відсотками - 29841,80 USD; комісія РО - 8072,25 грн.; штраф - 35153,45 грн. Таким чином, різниця не сплаченої суми заборгованості становить - 642151,07 грн.: по кредиту - 0, 00USD; по відсотках - 24203,79 USD (еквівалент 600641,45 грн.); заборгованість за комісіями РО - 6356,17 грн.; штраф - 35153,45 грн. Крім того, факти, що вимоги банку залишаються незадоволеними і відповідачі порушують умови кредитного договору та договорів поруки, свідчать про відсутність намірів у них виконати свої зобов'язання перед банком. На підставі рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладення фізичних осіб за № 63 від 20 березня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації Департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Славкіну М.А. 04 листопада 2016 року було уточнено позовну заяву і остаточно позивач просить стягнути солідарно з усіх відповідачів різницю не стягнутої суми заборгованості, що становить 642151,07 грн.: по кредиту - 0,00 USD; по відсоткам - 24203,79 USD (еквівалент 600641,45 грн.); заборгованість за комісіями РО - 6356,17 грн.; штраф - 35153,45 грн. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надавши суду клопотання про розгляд справи за вказаною позовною заявою за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги визнає частково, не визнає в частині пені та штрафів і просить у цій частині відмовити, оскільки він проживає у зоні АТО. У подальші судові засіданні він не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, його інтереси у суді представляє [PERSON] Представник відповідача [PERSON] [PERSON], який діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, у судовому засіданні спочатку позовні вимоги визнавав частково, а саме окрім позовних вимог в частині стягнення пені та штрафів, потім визнавав позовні вимоги у межах строку позовної давності, у судових дебатах зазначив, що позовні вимоги не визнає узагалі і просить у задоволені позову відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином судовими повістками, які були направлені відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України на адресу за місцем її останньої реєстрації. Від неї не надійшло заперечень на позовну заяву, клопотань про відкладення слухання справи або про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги визнає частково, але в якій саме частині він не пояснив, також зазначив, що вважав, що ще першим судовим рішенням кредитний договір був розірваний і тому не можуть більше нараховуватися нові штрафні санкції. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], який діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, у судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просив у задоволені позову відмовити, оскільки сплинули строки давності щодо стягнення будь-яких сум по кредитному договору з його клієнта. Також зазначив, що в договорі поруки не зазначено строку дії договору, а лише зазначено, що він припиняється після виконання зобов'язань, тому вважає, що договір поруки вже припинив свою дію. Просив у задоволені позову щодо його клієнта відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 24 квітня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 253ЗН/08-9 (том №1 а.с.10-24). Згідно п.п.1.1 кредитного договору [PERSON] було надано кредит у сумі 25550 доларів США, що складає еквівалент 129027,50 грн. за курсом НБУ на момент укладання цього договору в порядку і на умовах, визначених цим договором. Цільове використання кредиту споживчі потреби. Кредитні кошти надається строком по 10 квітня 2018 року. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 14 % річних. За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 90,32 грн., що становить 0,07 процентів від суми кредиту. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів за його користування. Інших платежів. Передбачених цим договором, а також можливих штрафних санкцій, позичальник укладає з банком у зазначені нижче строки іпотечний договір - квартири [ADDRESS], загальною площею 44,01 метрів квадратних, яка складається з двох кімнат, що є власністю [PERSON]. Також в якості забезпечення виконання позичальником своїх боргових зобов'язань, банк в день укладання цього договору укладає договори поруки з [PERSON] та [PERSON]. Також сторонам цим договором встановлено, що банк не зобов'язаний приймати виконання боргових зобов'язань в валюті іншій, ніж валюта кредиту. Відмова банку від виконання в іншій валюті не може розглядатись сторонами як сприяння збільшення зобов'язань в результаті прострочення позичальником боргових зобов'язань. Також між сторонами укладались додаткові угоди, а саме додаткова угода № 1 від 11 листопада 2008 року (том №1 а.с. 25), додаткова угода № 2 від 27 травня 2009 року (а.с. 26) та додатковий договір № 3 від 27 травня 2009 року (том № 1 а.с. 27, 28-29), який був підписаний банком, боржником та двома поручителями, а саме: [PERSON], [PERSON] та майновим поручителем - [PERSON], про скористання [PERSON] кредитних канікул. 24 квітня 2008 року (том № 1 а.с. 38-41) було укладено договори поруки з [PERSON] та [PERSON], згідно яких поручителі солідарно відповідають перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором № 253ЗН/08-9 від 24 квітня 2008 року, який було укладено між кредитором та боржником та боржнику надано кредит в сумі 25550 доларів США на споживчі потреби, із сплатою процентів за ставкою 14% річних, терміном повернення 10 квітня 2018 року. Вказані зобов'язання поручителів є безумовними і ніяких умов, крім передбачених даним договором не потребують. Поручителі погодились з тим, що при зміні боржника, зміні змісту та обсягу (зміна суми кредиту, плати за користування кредитом, суми комісій та інших плат згідно з кредитним договором) забезпеченого цими поруками зобов'язання (в тому числі новація зобов'язання) за кредитним договором, цей договір буде діяти до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Банк зі свого боку виконав свої зобов'язання та надавав відповідачу лущичу В.Ф. грошові кошти, проте останній станом на 04 серпня 2016 року не виконує належним чином обов'язки за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 642151,07 грн.: по кредиту - 0,00 USD; по відсоткам - 24203,79 USD (еквівалент 600641,45 грн.); заборгованість за комісіями РО - 6356,17 грн.; штраф - 35153,45 грн. (том № 1 а.с. 6-7), що підтверджується розрахунком заборгованості та відсотків з комісією та штрафом. Також судом було оглянуто в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 2-11928-2010, по якій 24 грудня 2010 року було прийнято рішення і копія якого є в матеріалах справи. Відповідно до копії рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області (том № 1 а.с. 8-9) від 24 грудня 2010 року. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором № 253ЗН/08-9 від 24 квітня 2008 року заборгованість в сумі 245809,96 грн., а саме, заборгованість за кредитом - 191565,36 грн., проценти - 44878,56 грн., комісія за РКО - 1716,08 грн., штраф - 7649,96 грн., а також судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. В іншій частині позову відмовлено. Рішення набрало законної сили 04 січня 2011 року. Як вбачається із мотивувальної частини цього рішення, судом встановлено, що відповідач [PERSON] суму боргу за кредитним договором у розмірі 245809,96 грн. визнав та пояснив судові, що порушення умов кредитного договору сталося внаслідок економічної кризи. Також те, що у зв'язку з порушенням відповідачем суттєвих умов кредитного договору, зазначена заборгованість підлягає стягненню солідарно з відповідачів відповідно до ст. 554, 1054 ЦК України. В іншій частині позову відмовити. Згідно частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З довідки без дати та номеру (том № 1 а.с. 139-140) вбачається, що [PERSON] дійсно працює по теперішній час директором у ПрАТ «Інститут Укрцветметобработка» і його виплати згідно виконавчого листа № 2-11928 від 14 березня 2011 року станом на 01 жовтня 2016 року на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» склали 4432,13 грн. Відповідно до копії постанови про стягнення боргу від 21 січня 2013 року (том № 1 а.с. 149) головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції стягнуто з [PERSON] борг у сумі 247629,96 грн. на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчий збір у сумі 24763 грн. на користь ВДВС Артемівського МРУЮ, витрати на проведення виконавчих дій у сумі 33,16 грн. на користь ВДВС Артемівського МРУЮ. З копії листа заступника голови Національного банку України (том № 1 а.с. 180) від 20 січня 2017 року вбачається, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», у ПАТ «ВіЕйБі Банк» 19 березня 2015 року було відкликано банківську ліцензію. Статтею 46 Закону про гарантування передбачено, що банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. При цьому, згідно з підпунктом 4-1 цієї статті нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. Відповідно до ст. 48 Закону про гарантування Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі фонду з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. Згідно додаткових письмових пояснень позивача (том № 1 а.с. 194) від 20 січня 2017 року, грошові кошти, що стягувались з [PERSON] по виконавчому листу № 2-11928 від 14 березня 2011 року спочатку зараховувалися в погашення витрат по судовому збору (1700 грн.), а саме ці платежі з 07 лютого 2013 року по 05 вересня 2013 року. Платіж 09 жовтня 2013 року було зараховано наступним чином 46,13 грн. в погашення судового збору, 120 грн. погашення витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 121,21 грн. в погашення заборгованості по кредиту (що становило 15,23 дол. США та відображено в розрахунку строка 66 стовпчик 8). Грошові кошти, що перераховувались в період з 06 листопада 2013 року по 09 грудня 2015 року зараховувались у погашення заборгованості за вищевказаним виконавчим листом та відображаються в стовпчику 8 починаючи зі строки 67. Всі грошові кошти, що згідно довідки перераховувалися на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» було враховано в розрахунку заборгованості. Відповідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року № 63 розпочата процедура ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладі фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб з 20 березня 2015 року та призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно (том № 1 а.с. 4). Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 лютого 2016 року № 213 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» на два роки до 19 березня 2018 року включно та повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіній М.А. строком на два роки по 19 березня 2018 року включно (том № 1 а.с. 5). Згідно копії дублікату, що має силу оригіналу статуту Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», у новій редакції, за рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 26 червня 2013 року тип Банку з Відкритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв'язку із зміною типу Банку, змінено найменування банку з Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний Банк на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО Всеукраїнський акціонерний Банк, яке є правонаступником всіх прав та зобов'язань Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний Банк (том № 2 а.с. 2-34). Відповідно до копії листа заступника голови Національного банку України (том № 2 а.с. 49, 60) від 14 березня 2017 року, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», який є правонаступником Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнського Акціонерного Банку, за станом на 24 квітня 2008 року здійснювало свою діяльність на підставі банківської ліцензії Національного банку України від 03 грудня 2001 року №35 та письмового дозволу на здійснення окремих операцій від 03 грудня 2001 року №35-1, який надавав право на здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема, операцію із залученням та розміщенням іноземної валюти на валютному ринку України. Банківську операцію з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, було визначено ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, яка діяла на той час), як кредитну операцію, і за наявності у письмовому дозволі банку операції із залученням та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України вона могла здійснюватися в іноземній валюті. Статтею 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що відповідно до статті 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин "у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України від 20 листопада 2013 року у справі про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2013 року сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважним причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). У справі, рішення в якій переглядається, касаційним судом правильно застосовано ст. 257 ЦК України та п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що відповідно до ч. 1 ст. 360-5 ЦПК України є підставою для відмови у задоволені заяви. На підставі вищевикладеного, з урахуванням вивчених письмових доказів, які викладені вище, суд приходить до висновку, що доводи представника відповідача [PERSON], стосовно того, що позовні вимоги знаходяться за межами строку позовної давності і з цих підстав слід відмовити у позові, не ґрунтуються на законі та спростовуються письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах справи, зокрема копією самого кредитного договору, в якому зазначено, що кредитні кошти надаються строком по 10 квітня 2018 року (том № 1 а.с. 10), тобто строк виконання зобов'язання як це вимагає стаття 251 ЦПК України викладена безпосередньо у самому кредитному договорі. І саме після 10 квітня 2018 року почнеться перебіг цього строку, відповідно до вимог статті 253 ЦК України, а тому суд не приймає за основу при постановці цього рішення ці доводи представника відповідача [PERSON] Згідно п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, у разі якщо кредит наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України від 20 квітня 2016 року у справі про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів. Слід зауважити, що у даній справі між сторонами дійсно укладався додатковий договір № 3 від 27 травня 2009 року (том № 1 а.с. 27, 28-29), який був підписаний банком, боржником та двома поручителями, а саме: [PERSON], [PERSON] та майновим поручителем - [PERSON], про скористання [PERSON] кредитних канікул, тобто позивач повністю у цій частині дотримався норм діючого законодавства України і цей додатковий договір не суперечить вищевказаній правовій позиції Верховного Суду України. Також згідно з цією ж правовою позицією, висловленою Верховним Судом України від 20 квітня 2016 року у справі про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року, згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Слід зауважити, що у даній справі між сторонами дійсно було укладено договори поруки 24 квітня 2008 року (том № 1 а.с. 38-41), згідно яких поручителі солідарно відповідають перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором № 253ЗН/08-9 від 24 квітня 2008 року, який було укладено між кредитором та боржником та боржнику надано кредит в сумі 25550 доларів США на споживчі потреби, із сплатою процентів за ставкою 14% річних, терміном повернення 10 квітня 2018 року. Вказані зобов'язання поручителів є безумовними і ніяких умов, крім передбачених даним договором не потребують, тобто позивач повністю у цій частині дотримався норм діючого законодавства України і ці договору поруки не суперечать вищевказаній правовій позиції Верховного Суду України, а саме в тій частині, що позивач скористався своїм правом до дня настання строку виконання основного зобов'язання і пред'явив позовні вимоги до поручителів разом з боржником ще раз. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів різниці не стягненої заборгованості по відсотках за кредитним договором № 253ЗН/08-9 від 24 квітня 2008 року в розмірі 24203 доларів США 79 центів, з конвертацією цієї суми в національну валюту України гривню на день здійснення платежу, та заборгованості за комісіями РО в розмірі 6356 (шість тисяч триста п'ятдесят шість) гривень 17 копійок обґрунтовані та підлягають задоволенню, і тому з відповідачів на користь позивача підлягають солідарному стягненню вищевказані суми. Доводи представника відповідача [PERSON] [PERSON], стосовно того, що сплинули строки щодо стягнення будь-яких сум по кредитному договору з його клієнта, та того, що в договорі поруки не зазначено строку дії договору, а лише зазначено, що він припиняється після виконання зобов'язань, тому договір поруки вже припинив свою дію, суд вважає надуманими, необґрунтованими, некоректними, та такими, що не відповідають дійсності, та такі, що спростовуються іншими письмовими доказами, викладеними вище, та не приймає за основу при ухваленні даного рішення. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача штрафу у розмірі 35153,45 грн., то суд вважає, що в цій частині слід відмовити за наступних обставин. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить місто Артемівськ (нині Бахмут) Донецької області. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 2 підпунктом 2 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить місто Артемівськ (нині Бахмут) Донецької області. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають у м. Артемівську (нині Бахмут) Донецької області, що є територією на якій здійснювалася антитерористична операція, і тому з урахуванням верховенства права, виваженості, справедливості слід застосувати вимоги ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо позовних вимог в частині стягнення суми штрафу у розмірі 35153,45 грн., оскільки як вбачається з умов договору та письмового розрахунку заборгованості за кредитним договором усе це нараховане за тілом кредиту станом на 04 серпня 2016 року, окрім того за період до 14 квітня 2014 року відповідачами було сплачено суму штрафу у розмірі 2065,28 грн., що також підтверджується вищевказаним письмовим розрахунком. Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача штрафу у розмірі 35153,45 грн. не підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що на момент подачі позовної заяви позивач був звільнений від сплати судового збору та у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути на користь держави судовий збір по 3034 (три тисячі тридцять чотири) гривні 99 копійок з кожного відповідача окремо.

Outcome: partial