Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є співвласником вказаної квартири. Відповідач зареєстрований в квартирі, однак більше року в ній не проживає, не сплачує за комунальні послуги. В судовому засіданні позивачак вимоги позову підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечувала позивач. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, покази свідків [PERSON] та [PERSON], суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [ADDRESS] належить на праві власності в рівних долях позивачу та членам її сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. З 2014 р. в вказаній квартирі зареєстрований відповідач, який є колишнім чоловіком позивача, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами, а саме з 2015 р. відповідач в спірній квартирі не проживає, квартирою не цікавиться, не несе витрати по її утриманню. Зокрема, доказів зворотнього суду не надано. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт не проживання відповідача в спірній квартирі більше року. Зазначали, що між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб в жовтні 2015 р., після чого відповідач квартирою не цікавиться, в ній не з'являється та не проживає. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживав у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин понад рік. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад рік з поважних причин. Він виїхав із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача та інших осіб відповідачу не чинилося, зокрема доказів зазначеного суду не надано. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованим в ній, перешкоджає позивачу в користуванні власністю, оскільки в неї виникають ускладнення з розпорядженням майном. Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію. У зв'язку з вказаним суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання третьої особи зняти відповідача з реєстраційного обліку.

Outcome: partial