Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Сторони із 24 вересня 1995 року по 16 травня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно не приймає участі в утриманні їх спільного сина, позивач заявила до суду вимогу про стягнення з [PERSON] на її користь на утримання сина аліментів у твердій грошовій сумі по 2000 тисячі гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з'явилася. Подала суду клопотання, у якому просила провести розгляд справи у її відсутності, не заперечила проти винесення заочного рішення (а.с. 12, 20). Відповідач у судові засідання призначені на 03 серпня 2016 року, 17 серпня 2016 року та 02 вересня 2016 року не з'явився. Судові повістки повернулись з відміткою - за закінченням терміну зберігання (а.с. 27, 28, 30-31). Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Позивач зазначив адресу проживання відповідача [ADDRESS] (а.с. 2). Відповідно до інформації відділу адресно-довідкової роботи УДМС України у Вінницькій області (а.с. 32), відповідач з 03 грудня 2015 року зареєстрована в [ADDRESS]. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином (абзац 3 ч. 5 ст. 74 ЦПК України). Положення частини п'ятої статті 74 ЦПК України щодо зміни порядку виклику та повідомлення осіб, які беруть участь у справах, про судовий розгляд позовів і скарг без їх присутності у судових засіданнях, визнано конституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року. Судом на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази з урахуванням норм чинного законодавства та положеннь актів міжнародного права,суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: З 24 вересня 1995 року по 16 травня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3). Із наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб слідує, що [PERSON] 04 грудня 2015 року зареєструвала шлюб і отримала прізвище - [PERSON] (а.с. 11). Свідоцтвом про народження (а.с. 10) доводиться, що сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідками виконавчого комітету Вербовецької сільської ради № 294 та № 296 від 02 червня 2016 року (а.с. 7, 8) стверджується заява позивача про те, що син проживає разом з нею і знаходяться на її утриманні. Нормами сімейного кодексу України передбачено обов'язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов'язок є рівною мірою, обов'язком як матері так і батька. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Статтею третьою Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За таких обставин вимога позивача про стягнення аліментів на дитину є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Одночасно, позивач у позовній заяві зазначила, що [PERSON] має нерегулярний дохід, а тому нею заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. За таких обставин суд вважає правильним і доцільним визначити розмір аліментів саме у твердій грошовій формі. Однак, суд вважає такою, що підлягає до часткового задоволення, вимогу про розмір аліментів. Із обставин, викладених позивачем у позовній заяві не представляється можливим визначити дійсний матеріальний стан відповідача, його можливість отримувати дохід від праці, наявність інших утриманців, стан здоров'я та спроможність сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі визначеному позивачем. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено, що у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становлено у розмірі з 1 травня - 1399 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: зокрема, дітей віком від 6 до 18 років: з 1 травня - 1531 гривня. Враховуючи такі положення закону, рівний обов'язок обох батьків утримувати дитину, суд вважає, що реальним для забезпечення прав та інтересів малолітньої дитини, для забезпечення її прожитковим мінімумом, а також можливим для виконання з боку відповідача буде визначення щомісячної суми аліментів у розмірі 800 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 25 липня 2016 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пунктом 1.1. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставку судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру визначено як 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 551 гривня 20 копійок.

Outcome: partial