Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди, покликаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] , відповідач [PERSON] проживає у квартирі №2 , яка належить на праві комунальної власності Львівській міській раді. Внаслідок бездіяльності Львівської міської ради та [PERSON] квартира №2 знаходиться в аварійному стані, що потягнуло за собою аварійність її квартири. Проводити будь-які ремонтні роботи своєї квартири згідно технічних висновків вона не може до ремонту квартири №2 . Крім того, внаслідок аварійності квартири №2 її мешканці підлягають виселенню. Просить стягнуть з Львівської міської ради 110483,00 грн. майнової шкоди, зобов`язати Львівську міську раду відселити [PERSON] з квартири №2 з наданням іншого благоустроєного житла, зобов`язати відповідачів здійснити ремонт квартири №2 . Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись до суду 20 березня 2020 року, 29 липня 2020 року, однак відповідач не надав відзив на позовну заяву, а тому, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідача Львівську міську раду належним чином повідомлено про розгляд справи, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, яку отримано представником відповідача 24 лютого 2020 року, однак представник відповідача не надав відзив на позовну заяву, хоча був обізнаний щодо наявності даного спору, а тому, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником та проживає у квартирі [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] належить на праві комунальної власності Львівській міській раді. Згідно з ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» власник квартири зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян. Згідно з ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до п. 1.2 Положення про управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому від 01.04.2016 № 237, Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради є підзвітним і підконтрольним міській раді, виконавчому комітету, Львівському міському голові та підпорядкованим директору департаменту. Згідно з п. 2.1.1 Положення, основними завданнями управління є виконання функції органу управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова. Відповідно до п. 4.1.2 Положення, до компетенції управління відносяться такі повноваження: здійснення управління майном, яке належить до комунальної власності міста, у визначених міською радою та виконавчим комітетом межах; виконання повноважень орендодавця, продавця, органу приватизації майна комунальної власності міста. У відпаовідності до висновку експерта №1234/19 від 27 серпня 2019 року категорія технічного стану основних конструкцій будівлі житлового будинку №13 , а саме конструкцій дерев`яного перекриття, визначена як «ІV-аварійна»; вартість ремонтно-відновлювальних робіт, необхідних для приведення приміщень, розташованих на першому поверсі житлового будинку [ADDRESS] в технічний стан, прийнятний для експлуатації як житло, за цінами на час проведення експертного дослідження складає 141859,00 грн. Внаслідок вказаного, а також, оскільки квартира [ADDRESS] визнана аварійною ще наказом директора департаменту житлового господарства №213-Д від 27 липня 2001 року, та до сих пір Львівською міською радою, яка є власником такої кварири не вжито жодних заходів щодо усунення аварійності такої квартири, а також, оскільки такою бездіяльністю Львівської міської ради порушується право власності позивача [PERSON] , яке є непорушним згідно ст. 321 ЦК України, оскільки квартира позивача №1 також є аварійною внаслідок стану квартири №2 згідно висновку експерта №1234/19 від 27 серпня 2019 року, суд вважає, що з Львівської міської ради слід стягнути на користь позивача [PERSON] 110483,00 грн. Окрім того, згідно технічних висновків ДНДтПВІ «НДІ Проектреконструкція» від 2010 року проводити будь-які роботи по ремонту 1-го поверху до вирішення питань по ремонту 2-го поверху неможливо. На підставі наведеного, а також, оскільки Львівською міською радою не надано жодних доказів, щодо делегування повноважень по управлінні майном, зокрема, квартирою [ADDRESS] , будь-яким іншим установам чи організаціям, суд вважає, що Львівську міську раду слід зобов`язати здійснити ремонт квартири [ADDRESS] в результаті якого, квартира №2 не буде аварійною та припиниться руйнування квартири [ADDRESS] . Однак, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача [PERSON] здійснити ремонт квартири [ADDRESS] слід відмовити, оскільки [PERSON] не є власником майна та не несе жодних обов`язків щодо його належного утримання. Також, відповідно до рішення виконавчого комітету №1181 від 19 листопада 2004 року [PERSON] залишено проживати у аварійній квартирі [ADDRESS] . Внаслідок наведеного, а також того, що позивачем не надано суду жодних доказів щодо нечинності такого рішення, його оскарження чи скасування, а також, що позивач зверталась до Львівської міської ради щодо відселення [PERSON] та їй було у цьому відмовлено, суд вважає, що така позовна вимога є безпідставно та у її задоволенні слід відмовити. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Внаслідок наведеного, суд вважає, що з відповідачів слід стягнути на користь позивача 1418,59 грн. судового збору.

Outcome: partial