Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з нього заборгованість у розмірі 48897 грн 77 коп. за кредитним договором №б/н від 13.05.2011, а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до даного договору отримав кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картовий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач при укладанні Договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 28 листопада 2017 року має заборгованість 48897,77 грн, яка складається з наступного: 15684,05 грн - заборгованість за кредитом, 16568,94 грн - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 13840,12 грн - заборгованість за пенею; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 2304,66 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає. З урахуванням викладеного просить позов задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 22.12.2017 позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд Сихівському районному суді м.Львова. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 06.02.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання. Від представника позивача Ткач Я.О. до суду надійшло клопотання, в якому зазначає, що позов підтримує, просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні щодо позову заперечили у повному обсязі, покликаючись на те, що позивач не надав виписки по рахунку, де було б зазначено, коли саме, в який спосіб та у якій сумі списувались кошти, у матеріалах справи відсутня копія кредитного договору. Зазначили, що картка була викрадена у відповідача, про що він повідомив працівників банку та правоохоронні органи. Вказав, що добросовісно дотримувався умов користування банківською карткою, нікому не передавав її, не розголошував пін-код та CVV код та не проводив розрахунків з використанням даної банківської картки. Від представника позивача Гаренко Н.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що у зв`язку із відсутністю доказів звернення відповідача в банк із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи, а також будь-яких звернень відповідача про втрату карти, заперечення такого не є обгрунтованими. Ствердила, що Відповідач не подавав заяви до банку про блокування або встановлення в стоп-лист платіжної системи картки. Окрім цього зазначила, що такий до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. З`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] кредитного договору №б/н від 13.05.2011 [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм особистим підписом відповідач підтвердив, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», з якими він ознайомився та погодився, становить між ним та банком договір. Пунктом 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк видає Клієнту картку, її вид і строк дії визначений в Пам`ятці клієнта і заяві, підписанням якої Клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, вказана в заяві. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не відмовилася від договору, він продовжується на такий же термін. Після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також заяви, Банк здійснює перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість видачі кредиту на кредитну картку. Кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт (п.2.1.1.2.3 Умов та правил). Відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п.2.1.1.5.6 Умов та правил, у разі невиконання зобов`язань за договором, Клієнт зобов`язаний виконати вимогу Банку з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди Банку. Пунктом 2.1.1.5.7 Умов та правил передбачено, що власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф. Із матеріалів справи встановлено, що 20 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до Сихівського ВП ГУ НП України у Львівській області із заявою про те, що на початку березня 2017 року невідома особа, перебуваючи на ринку СГП «Шувар», що по вул.Хуторівка, 2а в м.Львова, шляхом вільного доступу таємно викрала із кишені [PERSON] його кредитну картку ПАТ КБ «ПриватБанк», чим спричинила матеріальної шкоди на суму 500 грн. Відомості за вказаною заявою 20.04.2017 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017140070001236 за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.185 КК України. Відповідно до п. 1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПіН-коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених Клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів. Згідно з п.п. 1.1.5.14 (2.1.1.9.5) Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему Mobile Banking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. Відповідно до п. 1.1.5.28 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНу. Згідно з п. 1.1.5.29 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа Платіжної системи. Відповідно до п.1.32 ст.1, п.20.1 ст.20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» власник рахунку може ініціювати списання коштів та розпоряджатися ними. П.1.14 ст.1 даного Закону передбачено, що електронний платіжний засіб - це платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором (п.1.27 ст.1 вказаного Закону). Відповідно до п.14.16 ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Згідно з п.п. 1, 2, 6, 9 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 05.11.2014 №705, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається. Емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу за наявності можливості змінити ПІН користувачем зобов`язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що відповідач у квітні 2017 року звернувся у відділення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», що знаходиться по вул.Кос-Анатольського у м.Львові, оскільки останній мав намір повідомити банк, що на його картку поступили кошти, які він не отримував, однак йому у цьому було відмовлено та повідомлено, що необхідно звертатися на "Гарячу лінію" ПАТ Комерційний банк «Приватбанк». Про подальші дії відповідача їм невідомо. З урахуванням викладеного, суд відхиляє покликання відповідача на те, що він не проводив банківських операцій по вказаній картці, оскільки вона у нього була викрадена, адже такі його покликання не підтверджуються жодними доказами та спростовуються наявною у матеріалах справи випискою по його картці, з якої вбачається, що останній знімав кредитні кошти, частково погашав заборгованість за договором та знову користувався кредитними коштами. Натомість відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що він повідомив банк про втрату картки або ж подав заяву до банку про блокування або встановлення в стоп-лист платіжної системи картки як цього вимагають Умови кредитного договору. Показання допитаних у судовому засіданні свідків не спростовують вищевстановлених та підтверджених наявними у матеріалах справи документами обставин. Суд відхиляє покликання відповідача на відсутність у матеріалах справи копії кредитного договору та виписки по його рахунку, оскільки такі наявні у матеріалах справи та досліджувались судом у судовому засіданні. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України). У відповідності до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що позивачем умови укладеного договору виконано, проте відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконував, а відтак, згідно з розрахунком позивача станом на 28 листопада 2017 року має заборгованість 48897,77 грн, яка складається з наступного: 15684,05 грн - заборгованість за кредитом, 16568,94 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 13840,12 грн - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2304,66 грн. - штраф (процентна складова). Жодного доказу на спростування складеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач суду не надав. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] порушено умови договору та не виконано взятих за таким зобо`вязань, у добровільному порядку останній ухиляється від сплати заборгованості, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача за вказаним кредитним договором заборгованості, яка складається із заборгованості по тілу кредиту та відсотків є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позов в частині стягнення пені до задоволення не підлягає з наступних підстав. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язань настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника тих, що базуються на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Оскільки матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем покладених на нього умовами договору зобов`язань, підставною та обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з нього саме 500 грн - штрафу (фіксована частина), як просить позивач, та 1612,65 грн - штрафу (процентна складова), що становить 5% від суми заборгованості. На підставі ст. ст.526, 530, 549, 550, 612, 625, 634, 1054 ЦК України та

Outcome: partial