Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та стягнення моральної шкоди задовлені. Зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні власністю - квартирою [ADDRESS]. Усунуто [PERSON] перешкоди у користуванні власністю - квартирою [ADDRESS] шляхом її вселення у зазначену квартиру. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., а також судові витрати у розмірі 487,2 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду скасувати в частині стягнення моральної шкоди та відмовити у задоволенні позову у цій частині, зменшити стягнуті судові витрати із [PERSON] на користь [PERSON] до 243,6 гривень із наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] та [PERSON] із 27 листопада 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу подружжя набуло у власність нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Судом встановлений факт набуття позивачкою права власності на нерухоме майно - 1/2 частину квартири [ADDRESS] а іншим співвласником квартири є відповідач. Місце проживання позивачки зареєстровано за цією адресою. 10 жовтня 2013 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Суд зазначив, що позивачка позбавлена можливості здійснювати права власника через протиправну поведінку відповідача, і це стало приводом для звернення позивачки до компетентних органів, але права позивачки поновлені не були. Врахувавши вимоги ст.ст. 321, 383 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 150 ЖК України та встановлені факти, з метою поновлення прав позивачки, як власника, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо ухвалення рішення про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні власністю - квартирою [ADDRESS], про усунення [PERSON] перешкод у користуванні цією власністю шляхом вселення її у квартиру. Задовольняючи позов в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., суд виходив із наявності передбачених ЦК України підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачка зазнала душевних страждань у зв'язку з протиправною поведінкою з боку відповідача. Але із висновком суду в частині відшкодування моральної шкоди погодитися не можна, оскільки він зроблений із неправильним застосуванням норм матеріального права та не врахуванням обставин у справі. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, а також відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Однак, при ухваленні рішення в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вищезазначені норми закону та необґрунтовано дійшов висновку, що позивачка зазнала душевних страждань у зв'язку із протиправною поведінкою із боку відповідача. Як вбачається із матеріалів справи позивачка надала суду листи із Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, а також із прокуратури Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська - відповіді на її звернення до цих органів. Зазначені листи не є достовірними та належними доказами спричинення моральної шкоди позивачці, відповідно до вимог ст.ст.58,59 ЦПК України, оскільки ними не встановлені факти, які б свідчили про заподіяння позивачці яких-небудь страждань. Вказане є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. У зв'язку із чим, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне зменшити стягнуті судові витрати із [PERSON] на користь [PERSON] до 243,6 гривень. Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині усунення позивачці перешкод у користуванні власністю та вселення її у квартиру, доводи апеляційної скарги про те, що позивачка ніколи не зверталась до відповідача із приводу квартири, та із цього питання у них не виникав спір. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону N475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, щодо права особи на безперешкодне користування своїм майном та права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивачка є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] Крім того, у суді апеляційної інстанції відповідач не заперечував, що він поміняв вхідні двері у спірну квартиру внаслідок проведеного ним ремонту. Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки місцевого суду лише в частині стягнення моральної шкоди, а із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для часткового скасування судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК України.

Outcome: partial