Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно-механічний завод» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, яким просить стягнути на свою користь з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», в рахунок компенсації моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання, суму у розмірі 70000,00 грн., з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно-механічний завод» в рахунок компенсації моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання, суму у розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 20.06.1980 року до 31.07.2016 року вона перебувала у трудових стосунках із ПАТ „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь» де працювала формувальником цеху вилівниць, стриженщиком цеху вилівниць, стриженщиком ручного формування ливрного цеху. З 31.07.2016 року була звільнена з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на підставі п.5 ст.36 КЗпП України у зв`язку з переводом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький ливарно-механічний завод», де працювала стриженщиком ручного формування ливарного цеху і 16.12.2019 року звільнена з ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» у зв`язку із виходом на пенсію. Згідно з медичним висновком, виданим на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 17.03.2020 року № 535 їй було встановлено професійне захворювання за чотирма діагнозами: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В.ЛН - другого ступеня; 2. Радикулопатія попер оково-крижова L4-S1 білатерально, з помірно вираженими статико-дінамичними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді деформуючого артрозу колінних суглобів (ПФ першого-другого ступня), двобічного тазостегнового пері артрозу (ПФ першого ступеня); 3. Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дій локальних вібрацій: синдром вегетативно-сенсорної полі невропатії з двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), з трофічними порушеннями на кистях; 4. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Відповідно до висновку МСЕК 12 ААБ № 653500 від 07.05.2020 року та довідки про результати визначення ступеня втрати працездатності серія АБ № 0041568 від 07.05.2020р. позивачці встановлено безстроково 2 групу інвалідності внаслідок професійного захворювання з втратою 70 % професійної працездатності. Відповідно до Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ф.П-4 від 07.04.2020 року, складеного Головним управлінням держпраці у Запорізькій області, зазначено, обставини, за яких виникло професійне захворювання, якими виступають тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (35 років 05 місяців та ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» (3 роки 4 місяці). Відповідно до цього ж Акта, причинами виникнення професійного захворювання визначено: наявність на робочому місці шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме: кремнію діоксину кристалу з вмістом пилу 2-10% - 14,6 мг/м.куб. (при ГДК 4,0 мг./м.куб.) вібрація загальна - 95,4 дб при ГДР - 92 дб; вібрація локальна - 118,2 дб при ГДР - 112 дб.; шум - 95,8 дб. «А» при ГДР - 80 дб «А»; знаходження у нахиленому положенні до 300 - 28,3-29,4% при нормативному значенні 25%; знаходження у нахиленому положення більш 300 - 13,5-40% при нормативному значенні 25%. У зв`язку із тим, що професійна хвороба розвинулась внаслідок впливу шкідливих та небезпечних факторів виробництва, позивач вважає, що крім фізичного болю вона страждає і морально. Моральна шкода, завдана позивачу в результаті професійного захворювання, є сукупністю моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками, як неспокій, переживання за подальшу свою долю та життя родини, відсутність нормального життя, що призводить до фізичних й соціальних обмежень. У зв`язку із чим позивач постійно відчуває себе у стані стресу, що негативно відобразилось на її житті. Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. Також цією ухвалою встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті справи. 09.10.2020 року відповідачем Публічним акціонерним товариством Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» надані письмові заперечення на позов, відповідно до яких вважає, що позивач була обізнана про шкідливі умови роботи на підприємстві і без примусу. Добровільно погодилася виконувати доручену їй роботу. В процесі роботи позивач забезпечувалася спецодягом, спецвзуттям та іншими індивідуального захисту відповідно до галузевих норм, молоком. Протягом роботи на підприємстві вони отримували відповідні медичні висновки про придатність позивача для виконання дорученої їй роботи і вони не мали жодних правових підстав для відсторонення позивача від роботи за станом здоров`я. Позивач кожен рік проходила медичний огляд, згідно з якими скарг на здоров`я від позивача не надходило і тому однією з причин втрати працездатності позивачем є її власні дії. Крім того, у разі задоволення позову, вони будуть зобов`язані сплачувати до бюджету податок на доходи фізичних осіб (ПДФО 18% від суми виплати) і військовий збір (1,5 % від виплати). Просить у задоволенні позову відмовити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно-механічний завод» позов не визнав, заперечував проти позову, з підстав наведених у запереченнях ПАТ «Запоріжсталь» і вважає, що факт спричинення моральної шкоди необхідно довести і позивачем не доведений розрахунок моральної шкоди. На адресу суду надійшли заперечення позивача на заяву відповідача про часткове визнання позовних вимог, відповідно до яких вважає викладені аргументи відповідача такими, що не відповідають нормам матеріального права, та грубо порушують їх. Позивач підтримує позовні вимоги, наполягає на задоволені позову у повному обсязі. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до приписів статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відповідно до норми статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] з 20.06.1980 року до 31.07.2016 року вона перебувала у трудових стосунках із ПАТ „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь де працювала формувальником цеху вилівниць, стриженщиком цеху вилівниць, стриженщиком ручного формування ливарного цеху. З 31.07.2016 року була звільнена з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на підставі п.5 ст.36 КЗпП України у зв`язку з переводом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький ливарно-механічний завод», де працювала стриженщиком ручного формування ливарного цеху і 16.12.2019 року звільнена з ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» у зв`язку із виходом на пенсію. Згідно з медичним висновком, виданим на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 17.03.2020 року № 535 їй було встановлено професійне захворювання за чотирма діагнозами: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В.ЛН - другого ступеня; 2. Радикулопатія попер оково-крижова L4-S1 білатерально, з помірно вираженими статико-дінамичними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді деформуючого артрозу колінних суглобів (ПФ першого-другого ступня), двобічного тазостегнового пері артрозу (ПФ першого ступеня); 3. Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дій локальних вібрацій: синдром вегетативно-сенсорної полі невропатії з двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), з трофічними порушеннями на кистях; 4. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Відповідно до висновку МСЕК 12 ААБ № 653500 від 07.05.2020 року та довідки про результати визначення ступеня втрати працездатності серія АБ № 0041568 від 07.05.2020р. позивачці встановлено безстроково 2 групу інвалідності внаслідок професійного захворювання з втратою 70 % професійної працездатності. Відповідно до Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ф.П-4 від 07.04.2020 року, складеного Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, зазначено, обставини, за яких виникло професійне захворювання, якими виступають тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (35 років 05 місяців та ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» (3 роки 4 місяці). Відповідно до цього ж Акта, причинами виникнення професійного захворювання визначено: наявність на робочому місці шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме: кремнію діоксину кристалу з вмістом пилу 2-10% - 14,6 мг/м.куб. (при ГДК 4,0 мг./м.куб.) вібрація загальна - 95,4 дб при ГДР - 92 дб; вібрація локальна - 118,2 дб при ГДР - 112 дб.; шум - 95,8 дб. «А» при ГДР - 80 дб «А»; знаходження у нахиленому положенні до 300 - 28,3-29,4% при нормативному значенні 25%; знаходження у нахиленому положення більш 300 - 13,5-40% при нормативному значенні 25%. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.8 ст. 36 Закону України від 23.09.1999 року «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у редакції, що набрала чинності з 01 січня 2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою частина четверта статті 14 Закону (1105-14). Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вiдповiдно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслiдок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку iз знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також дiлової репутацiї фiзичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, iншим майном або в iнший спосiб. Розмiр грошового вiдшкодування моральної шкоди визначається судом залежно вiд характеру правопорушення, глибини фiзичних та душевних страждань, погiршення здiбностей потерпiлого або позбавлення його можливостi їх реалiзацiї, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є пiдставою для вiдшкодування, а також з урахуванням iнших обставин, якi мають iстотне значення. При визначеннi розмiру вiдшкодування враховуються вимоги розумностi i справедливостi. Відповідно до норм ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 вищевказаної постанови, згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя i здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення». Під час судового розгляду судом встановлено, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПАТ „Запоріжсталь та ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод», якими було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло 07.05.2020 року з дня встановлення висновком МСЕК втрати працездатності, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав на підставі положень статті 237-1 КЗпП України для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання, і стягнення моральної шкоди з роботодавців ПАТ «Запоріжсталь» та ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод». При цьому суд, погоджується з доводами позивача щодо визначених часток, які повинні компенсуватися відповідачами, з урахуванням пропорційності часу роботи позивача на кожному підприємстві, зокрема з урахуванням її трудового стажу на ПАТ „Запоріжсталь - 36 років 04 дні; на ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» - 3 роки 4 місяці 16 днів. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини, які мають суттєве значення: характер, глибину і обсяг фізичних та душевних страждань, яких [PERSON] постійно зазнає у зв`язку із хронічними професійними хворобами, значний відсоток втрати працездатності (70 %), тяжкість ушкоджень здоров`ю (2 група інвалідності безстроково), вимушених змін її життєвих, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) у постанові від 23.01.2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та у постанові від 20.11.2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19). З врахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, рівень фізичного болю під час її заподіяння, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди [PERSON] та достатньою сатисфакцією зазначених нею моральних страждань є 77000,00 грн. Таким чином, стягненню з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» 70000,00 грн. З ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» - 7000,00 грн. Разом з цим, відсутні правові підстави для стягнення суми моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору, як просила позивачка. Якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи моральну шкоду, завдану порушенням трудових прав, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених Податковим Кодексом України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу. Оскільки, згідно із підпунктом «а» підпункту 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються дохід у вигляді … відшкодування … немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування..шкоди… здоров`ю. Також, учасники справи, державний чи приватний виконавці не позбавлені права у подальшому звертатись до суду першої інстанції з приводу питання роз`яснення рішення суду у цій справі в порядку, передбаченому ст. 271 ЦПК України. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір», що складає по 384 грн. 20 коп. з кожного відповідача.

Outcome: partial