Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

До суду звернулось АТ КБ "ПриватБанк" з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між ним та відповідачем по справі 04 жовтня 2011 року було укладено кредитний договір б/н згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. Станом на 08 вересня 2019 року заборгованість по даному кредитному договору становить 12807,75 грн., з них: 176,96 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3052,51 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6742,20 грн. пені за прострочене зобов`язання, 1750 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина), 586,08 грн. штраф (процентна складова). Вищезгаданий борг виник в результаті неналежного виконання [PERSON] обумовлених договором своїх зобов`язань. Відповідно до інформаційної довідки від 29 жовтня 2019 року № 03-2157/26 [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] . Ухвалою від 05 листопада 2019 року по даній справі відкрито спрощене провадження без повідомлення сторін та відповідачу надано строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для подання відзиву на позов. На адресу суду повернувся лист із відміткою, що адресат за місцем реєстрації відсутній. 06 січня 2020 року на веб-сайті суду було розміщено оголошення про виклик до суду відповідача на 09 годину 30 хвилин 10 січня 2020 року для вручення їй ухвали про відкриття провадження по справі та позовної заяви з додатками. Станом на 21 січня 2020 року відповідач [PERSON] до суду не з`явилась та відзив на позов не подала. Суд, розглянувши справу за наявними у ній матеріалами, встановив наступні обставини. Із анкети-заявки про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку вбачається, що [PERSON] 04 жовтня 2011 року звернулась до банку про укладення договору про надання банківських послуг і «виявляє бажання оформити на своє ім`я платіжну кредитну картку «Універсальна» (а.с.11). Згідно позовної заяви відповідачці було встановлено кредитний ліміт в сумі 2000грн.. В Умовах і правил надання банківських послуг представлених позивачем та на Тарифах банку відсутній підпис відповідача чи інший документ який би підтверджував пояснення позивача про те, що відповідач належним чином була ознайомлення з умовами кредитування. Крім того невідомо, чи саме ці умови та правила діяли на той час, оскільки в анкеті-заяві не зазначено про які конкретні умови та правила йдеться. У заяві від 04 жовтня 2011 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, які банк просить стягнути у своєму позові. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ч.1 ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а також строку дії договору. Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. справа № 342/180/17. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. У відповідності до ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Таким чином суд вважає, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, а тому позивач вправі вимагати від відповідача повернення основної суми кредиту, що становить 2000 грн.,. Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення і з відповідача слід стягнути в користь позивача 3000 грн. заборгованості за кредитним договором від 24 липня 2012 року, відмовивши у задоволенні решти позовних вимог за безпідставністю. Крім того, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в користь позивача 1921 грн. сплаченого судового збору, при цьому суд враховує те, що це встановлений законом мінімум судового збору необхідний при подачі такого роду позовної заяви позивачем.

Outcome: partial