Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Представник позивача\~Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» -\~Чеботарь Жанна Сергіївна, що діє на підставі довіреності 05.09.2019 року, звернулась до суду з позовною заявою до\~ [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] , в якій просила у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0073/82/70236 від 13.02.2007 року у сумі 10827 доларів США 27 центів звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок, загальною площею 56,55кв. м., житловою площею 23,75кв.м., з господарськими спорудами, який розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить іпотекодавцям: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на праві приватної спільної часткової власності шляхом продажу на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження за ціною, не нижчої за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 13 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними права та обов`язками є Акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №\~014/0073/82/70236, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику за програмою кредитування «Кредит на споживчі цілі» у розмірі 20400 доларів США строком до 13.02.2017 року, а позичальник зобов`язався належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,0 % річних, комісію згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Відповідно до умов п.3.1 кредитного договору, кредитор відповідно до умов договору надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується отримати кредит та використати його за цільовим призначенням, повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно договору та тарифів кредитора, а також виконати інші обов`язки кредитного договору. Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору. Отже з укладанням кредитного договору у позичальника виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених графіком погашення кредитної заборгованості. Проте, всупереч вимогам п.п. 3.1, 5.1 кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредит. Так, відповідно до заочного рішення Роздільнянського районного суд Одеської області від 13.07.2015 року по цивільній справі № 511/1604/15-ц, позовні вимоги банку було задоволено в повному обсязі, а саме: стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № №\~014/0073/82/70236 від 13.02.2007 року у розмірі 8980доларіш США 25 центів, що по курсу НБУ складає 205634,84грн. та судові витрати у розмірі 2056,35грн. Дане рішення не було оскаржене та набрало законної сили. При цьому, представник позивача зазначає, що з дати ухвалення даного рішення суду по теперішній час заборгованість за кредитним договором не погашено в повному обсязі, тому банк продовжує нараховувати позичальнику відсотки, пеню за порушення виконання умов Кредитного договору. Враховуючи те, що відповідач не виконав рішення Роздільнянського районного суду Одеської області 13.07.2015 року по вказаній цивільній справі та вимоги банку щодо врегулювання кредитної заборгованості, наразі позивач чергово змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів, оскільки станом на 24.06.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором складає суму в розмірі 10827 доларів США 27 центів, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 5978доларів США 52 центів, заборгованості за відсотками у розмірі 4848 доларів США 75центів. Разом з тим, представник позивача, зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 13.03.2007 року між банком та [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Фішером Б.І., зареєстрований в реєстрі за № 493. Так, відповідно до умов п. 1.2 Договору іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею: 56,55кв. м., житловою: 23,75 кв. м., з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцям: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння виданого виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради Одеської області від 28.09.2006р. Згідно п. 1.4. договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки у розмірі 1470871грн. Відповідно до висновку про вартість майна від 28.11.2017 року середня ринкова вартість іпотечного майна складає 205000грн. Таким чином, відповідно до умов договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги іпокодержателя, що витікають з умов кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору. За таких умов, іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах договору іпотеки. Таким чином, відповідач на теперішній час свідомо ухиляється від виконання своїх зобов`язань перед позивачем, а також не вживає жодних заходів щодо погашення боргу, чим спричиняє банку значну матеріальну шкоду, погіршує матеріальний стан позивача. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.08.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання, так як справа розглядається в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.01.2021 року клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката \~- Магери Р.Ю. \~про витребування\~доказів задоволено, витребувані матеріали цивільної справи №511/604/14-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка зберігається в Роздільнянському районному суді Одеської області. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.05.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. (а.с.254-256) Відповідач [PERSON] та її представник-адвокат Магера Р.Ю., який діяв на підставі договору про надання правничої допомоги від 18.09.2020 року, в судове засідання не з`явились, надавши письмові пояснення ( а.с. 226-229), в яких просили суд відмовити АТ «Райффазен Банк Аваль» у задоволенні позовних вимог, та надали заяву про розгляд справи у їх відсутності. ( а.с.253) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, \~про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач за зазначеною адресою відсутній, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток. ( а.с.98,104,141,196, 249) Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, \~про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач за зазначеною адресою відсутній, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток. ( а.с.97,105,113.140,192,250) Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України \~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до \~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,\~\~ ч.1ст.6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд\~ його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом\~встановлено, що\~13 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними права та обов`язками є Акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №\~014/0073/82/70236, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику за програмою кредитування «Кредит на споживчі цілі» у розмірі 20400 доларів США строком до 13.02.2017 року, а позичальник зобов`язався належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,0 % річних, комісію згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені кредитним договором.( а.с.14-24) Разом з тим, 13 лютого 2007 року між\~відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Фішером Б.І., зареєстрований в реєстрі за № 493. ( а.с.31-34) У відповідності до цього договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заявленого на нижче вказаних умовах. Згідно п. 1.2 цього договору, предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок загальною площею: 56,55кв. м., житловою: 23,75 кв. м., з господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцям: [PERSON] (1/2) та [PERSON] (1/2) на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння виданого виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради Одеської області від 28.09.2006р. Крім того, п. 1.4 договору вказано, що вартість предмету іпотеки за домовленістю сторін визначено в сумі 147071грн. 26.06.2020 року позивачем на адресу відповідачів було направлено вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору ( а.с.42-43). Заочним рішенням Роздільнянського районного суд Одеської області від 13.07.2015 року по цивільній справі № 511/1604/15-ц, позовні вимоги банку було задоволено в повному обсязі, а саме: стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № №\~014/0073/82/70236 від 13.02.2007 року у розмірі 8980доларів США 25 центів, що по курсу НБУ складає 205634,84грн., де заборгованість за кредитом -5978,52 доларів США( 136899,53грн), заборгованість за відсотками- 531,88 доларів США ( по курсу 12179,290грн.),нарахована пеня 2496,85 доларів США ( 56556,01грн), та судові витрати у розмірі 2056,35грн. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою\~статті 546 ЦК України\~передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою). В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). За змістом частини першої\~статті 575 ЦК України\~іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору,\~закону\~або рішення суду. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до статей\~12,\~33 Закону України «Про іпотеку»\~одним із способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 Закону України «Про іпотеку». Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 ЦК України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України). Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Закон України «Про іпотеку»\~визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»); продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому\~статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону\~(частина третя\~статті 36 Закону України «Про іпотеку). У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша\~статті 35 Закону України «Про іпотеку»). Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому\~законом\~порядку (частина друга\~статті 35 Закону України «Про іпотеку»). Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до вимог\~Закону України «Про виконавче провадження»\~та\~Закону України «Про іпотеку», тобто в порядку задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Таким чином, позивач як іпотекодержатель на власний розсуд обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із дотриманням норм законодавства та вимоги в частині звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах підлягають задоволенню. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється з урахуванням положень\~статті 39 Закону України «Про іпотеку». Частиною першою\~статті 40 Закону «Про іпотеку»\~передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. 07 червня 2014 року набрав чинності\~Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі\~статтею 4 Закону України «Про заставу»\~та/або предметом іпотеки згідно зі\~статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140,00 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Дія\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~лише обмежує в часі примусове стягнення майна до моменту втрати ним чинності. Отже, установленим\~Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове звернення стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 цього\~Закону\~протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений\~Закон\~не зупиняє дії інших нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то не може бути підставою для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, а унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього\~Закону\~на період його чинності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц (провадження № 14-111цс19) зроблено висновок про те, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Вказаний\~Закон\~є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього\~Закону\~на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії\~Закону\~не підлягає виконанню. Таким чином, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд враховує тимчасові обмеження, встановлені\~Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~та вважає за необхідним зазначити, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії\~Закону\~не підлягає виконанню. Щодо позовних вимог про визначення розміру заборгованості, яка підлягає погашенню за рахунок предмета іпотеки, суд зазначає наступне. Відповідно до наданого\~\~АТ «Райффайзен Банк Аваль» розрахунку, позивач обраховував заборгованість за період з 13.02.2007 року по 24.06.2020 року. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість [PERSON] за кредитом становить 10827,27 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом та відсотками. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а права та інтереси кредитодавця у вказаних правовідносинах забезпечуються ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлено, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» реалізувало своє право на дострокове повернення заборгованості. Заочним рішенням Роздільнянського районного суд Одеської області від 13.07.2015 року по цивільній справі № 511/1604/15-ц, позовні вимоги банку було задоволено в повному обсязі, а саме: стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №\~014/0073/82/70236 від 13.02.2007 року у розмірі 8980 доларів США 25 центів, що по курсу НБУ складає 205634,84грн. та судові витрати у розмірі 2056,35грн. . Зі змісту вказаного рішення вбачається, що\~станом на 28.04.2015року заборгованість відповідача становила 8980 доларів США 25 центів, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 5978,52 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 531,88 доларів США; пені за прострочення кредиту та відсотків 2496,85 доларів США. Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів. Така правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа №310/11534/13-ц, провадження №14-154 цс 18. Отже, посилання позивача щодо існування заборгованості станом на 24.06.2020 року в розмірі 10827,17 доларів США, до складу якої входять проценти, нараховані після 2015, є помилковими. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України\~визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до приписів\~статті 575 ЦК України\~та\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої\~статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість\~Законом України «Про іпотеку»\~не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Тобто проаналізувавши положення\~статті 17 Закону України «Про іпотеку»\~у взаємозв`язку зі статтями\~256,\~266,\~267,\~509,\~598 ЦК України, можна дійти висновку, що якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої\~статті 17 Закону України «Про іпотеку». На час розгляду справи судом укладений 13 лютого 2007 року договір іпотеки між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] та [PERSON] є чинним. Оскільки не встановлено факту виконання основного зобов`язання, що згідно з положеннями\~Закону України «Про іпотеку»\~є однією з підстав припинення іпотеки, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності в такому випадку. В той же час, відповідно до положень\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом його дії не може бути примусово стягнуто нерухоме майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання і у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. м для квартири. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263\~ЦК України). Таким чином, установлений\~Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~протягом дії цього\~Закону\~інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього\~Закону. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справах № 6-57цс15 та № 6-58цс15, від 07 липня 2015 року у справі № 6-345цс15. Відповідно до договору іпотеки від 13.02.2007 року загальна площа предмета іпотеки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 56,55 кв.м, що не перевищує 140 кв.м., відповідач [PERSON] стверджує, що іншого житла вони не мають, тому посилаючись на зазначений закон, зазначає, що спірний будинок не може бути примусово відчужений без згоди відповідачів. Однак, ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті втратив чинність 23.04.2021р. на підставі Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті. Відповідно до п. Прикінцевих та перехідних положень ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті втрачає чинність ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом. Тобто діє з 23 квітня 2021 року до 23 вересня 2021 року. З зазначених підстав, судом не приймаються до уваги посилання відповідача щодо застосування норм\~ЗУ« Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» Отже, враховуючи, що боржником [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконано, рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.07.2015 року з відповідача [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором, добровільно боржником рішення суду не виконано, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] є особами, які уклала договір іпотеки, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, домоволодіння, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України. За правилами ст.ст. 133, 141 ЦПК України понесені позивачем при звернення до суду судові витрати підлягають стягненню з відповідачів . На підставі ст.526,530,610,611,625,1054\~ЦК України,\~

Outcome: partial