Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 27.02.2012р. близько 07год. 45хв. в м. Черкаси водій [PERSON], керуючи автобусом Ікарус-256 д/н [NUMBER], що належить ВАТ «Смілянське АТП 17128» рухаючись по перехрестю з круговим рухом по вул. Смілянська та 30 років Перемоги в наслідок недотримання безпечного бокового інтервалу скоїв зіткнення з автомобілем Деу Ланос д/н [NUMBER], що належить позивачу. В наслідок ДТП його автомобіль Деу Ланос отримав механічні пошкодження, а йому завдана майнова та моральна шкода. По факту ДТП була проведена перевірка ДАІ і винною особою у цьому ДТП був визнаний водій Ікаруса -256 [PERSON], він був притягнутий до відповідальності за адміністративне правопорушення та визнаний постановою від 23.05.2012року судді Соснівського районного суд м. Черкаси винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Водій [PERSON] на момент ДТП перебував в трудових відносинах з ВАТ «Смілянське АТП-17218» та працював водієм на вищевказаному автобусі, а тому обов'язок відшкодування матеріальної та моральної шкоди згідно ст. 1166ЦК України лягає на ВАТ «Смілянське-АТП-17218», як роботодавця. Просить суд стягнути з ВАТ «Смілянське АТП-17128» матеріальну шкоду в сумі 8891,47грн., моральну шкоду в сумі 5000грн., понесені судові витрати в сумі 4226,06грн. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити. Представник відповідача ВАТ «Смілянське АТП - 17128» в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, вказавши, що позивачу по справі повинні відшкодовуватись збитки за пошкодження його автомобіля внаслідок ДТП ПРАТ «Страхова компанія «Провідна». Крім того заперечив щодо стягнення на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 8891,47грн., яка зазначена у Висновку №187/12 експертно-товарознавчого дослідження, вартість ремонту автомобіля позивача із НДС має становити 6958,99грн.. Представник відповідача ПАТ «Страхова Компанія «Провідна» в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, до суду скерували письмове заперечення на позовну заяву, в якій вказали, що позовні вимоги не визнають, так як відповідно до ст. 35 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування. Однак на момент подання позову до суду та написання цих заперечень будь-яких звернень та заяв від учасників цивільного процесу з приводу ДТП, яке сталося 27.02.2012року на адресу ПрАТ «СК «Провідна» не надходило. Крім того, підставами для відмови у здійсненні страхового відшкодування є: неподання заяви про страхове відшкодування протягом одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, в результаті повного, всебічного та об'єктивного їх дослідження, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27 лютого 2012 р. близько 07 час. 45 хв. в м. Черкаси водій [PERSON], керуючи автобусом Ікарус-256 д/н [NUMBER], що належить відповідачу ВАТ «Смілянське АТП-17128» та рухаючись по перехрестю з круговим рухом вул. Смілянська та 30 років Перемоги в наслідок недотримання безпечного бокового інтервалу скоїв зіткнення з автомобілем Деу-Ланос д/н [NUMBER], що належить позивачу. ДТП сталась з вини [PERSON], який під час ДТП керував автобусом Ікарус-256 д/н [NUMBER], що належить відповідачу ВАТ «Смілянське АТП-17128». Вина [PERSON] у вчиненні ДТП встановлена постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.05.2012 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Вказаною постановою встановлено, що 27.02.2012 р. о 07-45 год. [PERSON], керуючи автобусом Ікарус-256 д/н [NUMBER], що належить ВАТ «Смілянське АТП-17128» в м. Черкаси на перехресті з круговим рухом вул. Смілянської та 30 років Перемоги, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем Деу-Ланос д/н [NUMBER], що належить [PERSON], чим порушив п.2.3б, 13.1 ПДР України. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.05.2012р. [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Згідно ст.61 ЦПК України вирок або постанова у кримінальній справі, що набрали законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини [PERSON] був пошкоджений належний позивачу [PERSON] автомобіль Део -Ланос д/н [NUMBER], в зв'язку з чим позивачу завдано матеріальну шкоду пошкодженням майна. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою яка її завдала. Водій [PERSON] вчинив ДТП на транспортному засобі, який є джерелом підвищеної небезпеки, тому матеріальну та моральну відповідальність, відповідно до вказаних вимог Цивільного Кодексу України, повинен нести Відповідач - власник автобуса, тобто юридична особа яка володіє даним Т.З. Висновком експертного авто-товарознавчого дослідження № 187/12 від 14.07.2012 р., наданого судовим експертом-автотоварознавцем Лопатиним В.М. сума матеріального збитку, завданого власнику Део-Ланос д/н [NUMBER] внаслідок ДТП становить 8 891,47 грн. Вказана сума є вартістю пошкодженого автомобіля та витрати на проведення експертизи, що підтверджується квитанцією в матеріалах справи. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд приймає вказаний висновок експертного автотоварознавчого дослідження як належний та допустимий доказ по справі, оскільки доказів, які б спростували висновок про оцінку розміру матеріального збитку, суду не надано, тому суд вважає, що матеріальна шкода, завдана позивачу, підлягає задоволенню у зазначеному обсязі. Згідно з п.1 ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 3 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до п. 4 Постанови Пленум Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі,відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Згідно з абзацем 2 п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4, оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. Як встановлено в судовому засіданні, будь-яких звернень та заяв від учасників цивільного процесу з приводу ДТП, яке сталося 27.02.2012року на адресу ПрАТ «СК «Провідна» не надходило. Згідно ст.37 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» підставами для відмови у здійсненні страхового відшкодування є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, тому суд вважає, що в частині стягення з ПрАТ «СК «Провідна» заподіяної шкоди внаслідок ДТП яке відбулось 27.02.2012р. позов не підлягає до задоволення. Відповідно до абзацу 4 п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4, у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що завдана позивачу внаслідок ДТП матеріальна шкода у розмірі 8891,47 грн. підлягає стягненню з власника джерела підвищеної небезпеки ВАТ «Смілянське АТП-17128». Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення моральної шкоди, то суд відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, в яких закріплено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачу було завдано моральної шкоди, що полягає у порушенні права власності (неможливості користування майном) та душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна: автомобіля Деу Ланос д/н [NUMBER]. Відповідно до пункту 8 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. На підставі викладеного, виходячи з того, що сама по собі ситуація ДТП та пошкодження майна є стресовою і підтвердження моральних страждань на цей момент не потребує, а також те, що позивачу довелося докладати додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи принципи справедливості та доцільності, беручи до уваги обсяг моральних страждань, суд проходить до висновку про стягнення з ВАТ «Смілянське АТП-17128», на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з Відповідача - ВАТ «Смілянське АТП-17128» на користь позивача понесені судові витрати в сумі 4226,06грн. з яких 330,06грн. сплата судового збору та 3896,00грн. витрати на правову допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial