Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду\~ з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 12 599.67 гривень та\~ суму судових витрат у розмірі 1 921.00 гривень судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 27.02.2012 року. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом\~ відповідач належним чином не виконала, в зв`язку з чим у неї перед позивачем станом на 09.09.2020 року виникла заборгованість по кредитному договору. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою від 09.10.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 03.11.2020 року о 14:00 годині (а.с.67). Відповідачу надіслано копію позовної заяви з доданими документами, та роз`яснено про необхідність подання в п`ятнадцятиденний строк письмового відзиву разом з наявними у нього доказами (а.с.68). Представник позивача у судове засідання не прибув, про час та місце проведення розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства, на адресу суду разом з позовною заявою надіслав заяву про розгляд справи без участі представника (а.с.58). Відповідач в судове засідання не прибула, повідомлялася за адресою свого постійного місця\~ реєстрації: [ADDRESS] (а.с.70, 71), що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної\~ міграційної служби України в Одеській області (а.с.66). Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2). Положеннями ч.9 ст.130 ЦПК України встановлено, що у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи.\~ Будь-яких заяв, заперечень, відзиву\~ щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві,\~ до суду наданих ним не було. \~ \~ \~ \~ Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової\~ системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача\~ суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України (а.с.58). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про \~часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 27 лютого 2012 року між АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] , був укладений кредитний договір б/н, що складається з анкети-заяви позичальника, пам`ятки про умови кредитування, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, викладених на банківському сайті http://privatbank.ua. Вказане підтверджується змістом анкети-заяви позичальника, в якій вказано, що вона із вищезазначеними документами ознайомлена та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір (а.с.5). Відповідно до анкети-заяви від 27.02.2012 року (а.с.5) банком не зазначено розмір кредитного ліміту, розмір відсотків за користування кредитом, який вид картки мав намір отримати заявник. Згідно довідки наданої банком, умови кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ім`я [PERSON] неодноразово змінювалися, однак дана довідка не підписана боржником (а.с.14). Крім того відповідно до довідки банку вбачається перевипуск кредитної карти за кредитним договором б/н від 27.02.2012 року, з останнім кінцевим терміном дії до травня 2021 року (а.с.15). Позивачем АТ КБ «Приватбанк» також надано виписку про рух коштів по картковим рахункам на ім`я [PERSON] станом на 11.09.2020 року (а.с.16-21), відповідно до якої вбачається, що відповідач [PERSON] активно користувалась кредитними коштами протягом періоду з 01.03.2012 року по 27.08.2020 року. З матеріалів справи вбачається, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.22-47) не містить підпису відповідача. За змістом наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.02.2012 року, станом на 09.09.2020 року за відповідачем [PERSON] обліковується заборгованість у розмірі \~12599.67 гривень, з яких: - 7 847,90 гривень - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. \~ \~ \~ \~0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 7 847,90 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; - 0,00 гривень заборгованість за простроченими відсотками; - 809,68 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; - 3 942,09 гривень нарахована пеня; - 0,00 гривень нараховано комісії; З даного розрахунку взагалі не зрозуміло, яким чином позивач розрахував заборгованість. Позивачем надано суду два різних види розрахунків заборгованості за період з 27.02.2012 року по 31.05.2015 року (а.с.6-7), з 01.06.2015 року по 30.01.2020 року (а.с.9-11). Яким чином була розрахована заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України та пеня в даному розрахунку не наводиться. Тому, суд розцінює критично наданий розрахунок заборгованості, який не може бути належним і допустимим доказом при розгляді даного спору, а інших доказів щодо здійсненого розрахунку по відсоткам і пені, суду не надано. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої\~статті 1048\~ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 27 лютого 2012 року взагалі не зазначено процентну ставку за кредитом на момент підписання. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені та штрафів за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, пеню, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27 лютого 2012 року, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (27 лютого 2012 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (06 жовтня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вимоги банку\~щодо стягнення\~з [PERSON] \~пені в\~розмірі 3942,09\~гривень не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 27 лютого 2012 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. З наведених підстав, суд дійшов висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати штрафів за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. У позові банк заявив також вимогу про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та у зв`язку з цим просить стягнути з відповідача на свою користь 809,68 гривень. Однак, враховуючи все вище наведене суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк»\~\~в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, процентами за\~\~користування кредитом підлягають задоволенню, а їх розмір відповідно\~ст.1048 ЦК України\~\~визначається\~\~на рівні облікової ставки\~\~Національного банку України. Розрахунок відсоткових коштів за несвоєчасне виконання зобов`язання [PERSON] за період з 04 вересня 2020 року по 09 вересня 2020 року, на рівні облікової ставки\~\~Національного банку України, здійснюється за\~\~формулою: [ Сума боргу]х [ Ставка (%)] /100% / 365 днів х[ Кількість днів ] =[ Сума] В період з 27 лютого 2012 року по 04 вересня 2020 року діяла облікова ставка Національного банку України в розмірі 6,0%. З урахуванням наведеного розмір відсоткових коштів за несвоєчасне виконання зобов`язання (809,68 х 6,0%) / 100% / 365 х 5) становить 0,66 гривень. Відтак, вимога банку про стягнення з [PERSON] на свою користь відсотків, нарахованих згідно\~ст. 625 ЦК України\~в розмірі 809,68 гривень підлягає частковому задоволенню, а саме - в розмірі 0,66 гривень. Враховуючи та підсумовуючи наведене вище, суд приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з [PERSON] на користь банку слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 27 лютого 2012 року в розмірі\~7948,56 гривень,\~яка складається з: 7847,90 гривень - заборгованість за тілом кредиту та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно\~ст. 625 ЦК України\~в розмірі 0,66 гривень. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, що складаються із суми судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, слід виходити з такого. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як роз`яснено в абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»). Загальна сума заявлених вимог складала 12 599,67 гривень, судовий збір сплачений в сумі 2102.00 гривен (а.с.5). Згідно з цим рішенням суду задоволено вимоги на загальну суму 7948,56 гривень (заборгованість за кредитом та заборгованість за відсотками за користування кредитом). Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам (розрахунок здійснено з урахуванням постанови ВС від 27.08.2020 року справа №188/1815/17), а саме в розмірі 1\~326.06\~гривень (розмір заявлених вимог 12599,67 гривень (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню 7 948,56 гривень (63%), розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом 2102.00 гривень (2\~102.00 грн х 7948,56 грн : 12599,67= 1326,06 гривень). На підставі викладеного та

Outcome: partial