Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» 31.08.2020 звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] здійснюється ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно». Оскільки, в будинку [ADDRESS] з 12.10.2018 встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири. У період до встановлення будинкового лічильника обліку теплопостачання в будинку [ADDRESS] нарахування за послугу здійснювалися згідно п.п.40-49 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630, а саме у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища. Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] відсутній, тому згідно п.21 вищевказаних правил плата в разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу. Згідно листа-інформації Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради №12521-01-10 від 07.07.2020 за адресою по [ADDRESS] , станом на 07.07.2020 зареєстровані: [PERSON] , з 22.12.2009р.; [PERSON] , з 29.08.2016; [PERSON] , з 07.07.2016, [PERSON] , з 22.12.2009; [PERSON] , [INFO] , з 22.12.2009; [PERSON] , [INFO] , з 12.03.2018р. Позивач також зазначив, що згідно з ч.5 ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Відповідачі фактично споживаючи послуги не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачам житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі. Також, зазначають, що відповідачі своєчасно з липня 2015 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а також не здійснювали внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка на 01 липня 2020 року складає 81075,47 грн., що підтверджується листом-розрахунком по ОР № [NUMBER]. Початкове сальдо станом на 01.07.2015 стягнуто з відповідача [PERSON] судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.09.2015р. у справі №711/7571/15-ц На підставі вищевикладеного, просять стягнути з відповідачів на їхню користь заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 81075,47 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 13743,91 грн. та 3% річних у розмірі 5417,32 грн., а всього 100 236,70 грн. та стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2270.00 грн. Ухвалою суду від 28.09.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. 02.11.2020 відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подано відзив проти позову. З даного відзиву вбачається, що відповідачі позовні вимоги не визнають в повному обсязі, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що позивач є суб`єктом правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг, передусім виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води. Також позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між позивачем та відповідачами був укладений договір про надання житлово-комунальних послуг. Просили застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. 16.11.2020 представником позивача подано відповідь на відзив та відповідні докази. 03.03.2021 відповідачами подано заяву-заперечення проти приєднання до матеріалів справи доказів наданих позивачем разом з відповіддю на відзив, а саме додатки на 12 аркушах, оскільки вони подані з істотним порушенням вимог ч.2, 4 ст. 83, п.8 ч.3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явились. Проте надали суду письмове клопотання, в якому просили проводити розгляд справи без їх участі. Вказали що заперечують проти задоволення позовних вимог та просять застосувати строк позовної давності. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Нестеренко О.Ф., в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у наданому відповідачі відзиві на позов. Просив застосувати строк позовної давності. Відповідно до положень ст. 223 ЦПК України, судом було вирішено поводити розгляд справи без участі належним чином повідомлених відповідачів. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] здійснюється ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно». Доводи відповідачів стосовно недоведеності того, що позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води спростовуються тим, що в судовому засіданні встановлено, що на ПАТ «Черкаське хімволокно» покладений обов`язок щодо забезпечення тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності, що підтверджується ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2012 № 374 (переоформлено рішенням від 29.12.2016 № 2444). Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.10.2007 №1480 визначено виконавцем житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси, у тому числі відомчого житлового фонду - ВАТ «Черкаське хімволокно» - послуг з тепловодопостачання. В будинку [ADDRESS] з 12.10.2018 встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, тому відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири. У період до встановлення будинкового лічильника обліку теплопостачання в будинку [ADDRESS] нарахування за послугу здійснювалися згідно п.п.40-49 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630, а саме у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища. Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] відсутній, тому згідно п.21 вищевказаних правил плата в разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу. Згідно листа-інформації Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради №12521-01-10 від 07.07.2020 за адресою по [ADDRESS] , станом на 07.07.2020 зареєстровані: [PERSON] , з 22.12.2009р.; [PERSON] , з 29.08.2016; [PERSON] , з 07.07.2016, [PERSON] , з 22.12.2009; [PERSON] , [INFO] , з 22.12.2009; [PERSON] , [INFO] , з 12.03.2018р. Відповідно до п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ (в редакції Закону України №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, що чинна з 09 червня 2018 року; діє в частині положень частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18 з 1 січня 2019 року; введено Закон в дію з 01 травня 2019 року відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ), житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (у редакції, що чинна до дії вище вказаного Закону, тобто й на час виниклих правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону № 1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 1875- ІV) визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, в редакції, що чинна з 09 червня 2018 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону. Крім того, нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Правовідносини між співвласниками майна як суб`єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Правовідносини власників житлових приміщень щодо оплати комунальних послуг з підприємствами, які надають ці послуги, регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими комунальними послугами. Правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. У статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, чинне законодавство визначає обов`язок для власника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за результатами розгляду справи встановлено, що відповідачі, як власник квартири та і фактичні споживачі житлово-комунальних послуг, не вносили плату за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, в т.ч. не здійснила оплату і на час розгляду справи. Слід зазначити, що ними жодним чином не спростовані доводи позивача про те, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» надає такі послуги, враховуючи норми статті 12 ЦПК України. Доказів про те, що послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання відповідачі отримують від іншого підприємства, ними не надано. Крім того, відповідачами визнається той факт, що судовий наказом від 24.09.2015р. (справа №711/7571/15-ц) була стягнута заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг в розмірі 22 548,42грн. на користь позивача, що дає підстави суду вважати про обізнаність відповідачів про те, що вони знали і могли дізнатись про підприємство, яке надавало та надає послуги з теплопостачання та гарячої води, а також укласти відповідний договір. Що стосується відсутності укладеного договору між позивачем та відповідачами, про що вказують відповідачі як на підставу для відмови у задоволенні позову, то слід звернути увагу на висновки Верховного Суду у постанові по справі № 210/5796/16-ц від 18.03.2019. Зокрема, зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти - претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення. Таких документів споживачем - відповідачами по справі надано не було. Як і не доведено ті обставини, що відповідачі не користувалися гарячою водою, яка постачається централізовано. Під час розгляду справи судом не встановлено обставин про те, що у помешканні квартири [ADDRESS] в певний період часу було перекрито та опломбовано систему постачання тепла та гарячої води. Щодо клопотання відповідачів про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, то слід зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки (ст.257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Отже, що стосується застосування строків позовної давності по даній справі, то слід зазначити, що доводи відповідачів заслуговують на увагу, виходячи з наступного: позивачем нарахована заборгованість за період часу з липня 2015 року по липень 2020 року. Позивач 31.08.2020 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовною заявою про стягнення заборгованості із відповідачів. Судом встановлено, що права та інтереси позивача відповідачами порушені - останніми не вносились кошти за надані житлово-комунальні послуги, але позовна давність спливла, починаючи з липня 2015 року по серпень 2017 року включно, про що зроблено відповідачами відповідну заяву, а тому слід відмовити позивачеві у задоволенні позову про стягнення заборгованості з відповідачів за цей період у зв`язку із спливом позовної давності і за відсутності поважних причин її пропущення. За таких обставин, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» підлягають до часткового задоволення, оскільки встановлено, що позивач є надавачем послуг з централізованого опалення, гарячого водопостачання, ним були надані відповідні послуги відповідачам, як споживачам таких послуг, наведені ним розрахунки розміру боргу здійснені за встановленими тарифами та не спростовані відповідачами, а тому до стягнення з відповідачів солідарно підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та внесків за період часу, тобто в межах строку позовної давності, - з вересня 2017 року по липень 2020 року включно в сумі 55374,36 грн. за особовим рахунком № [NUMBER] , інфляційні нарахування в сумі 3960,57 грн. за період з листопада 2017 року по червень 2020 року включно та три відсотки річних в сумі 2358рн. 43коп. за період з жовтня 2017 по червень 2020 року включно, у зв`язку із простроченням відповідачами оплати комунальних послуг. В іншій частині позову слід відмовити. Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в сумі 2102грн., що підтверджується платіжним дорученням № 47 від 19.08.2020. Отже, до стягнення із відповідачів на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» Черкаської міської ради підлягає сума 2102 грн. (судовий збір) в рівних частках: з по 323,38грн з кожного.

Outcome: partial