Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] та зняття відповідача з реєстраційного обліку за цією адресою. Мотивує свої вимоги тим, що [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою на підставі договору найму житлового будинку від 27.08.2001р, але фактично там тривалий час не проживає, не оплачує комунальні послуги та не бере участі у його утриманні. Позивачка, як власник згаданого будинку, хоче розпоряджатися будинком, який належить їй, на свій розсуд. Однак для вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб. Відповідач не проживає в зазначеному будинку тривалий час та не допомагає Позивачці вести господарство, а його реєстрація в будинку не дозволяє Позивачці розпоряджатися ним на власний розсуд та значно обмежує її законні права. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, мотивувавши обставинами, вказаними у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що проживав в спірному будинку, обробляв город. Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Сумській області в судове засідання не з'явився , причин неявки не повідомив. Суд, заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень (згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.) та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно здавати в оренду та вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації його права, як власника, й у членів сім'ї виникає право на користування чужим майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, згідно копій Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння (а.с. 6) та Договору дарування будинку (а.с. 5) житловий будинок за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON]. Згідно відомостей, що містяться в будинковій книзі (а.с. 9-10) та довідки, наданої на запит суду Ямпільським районним сектором Управління Державної міграційної служби в Сумській області (а.с.12) гр. [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Також в судовому засіданні встановлено, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] 27.08.2001р. було укладено на безоплатній основі договір найму жилого приміщення строком на 5 (п'ять) років - з 27.08.2001 року по 27.08.2001 рік. Даний факт підтверджується копією договору, звіреною з оригіналом договору найму жилого приміщення (а.с. 4). Даний договір, його форма та порядок укладання відповідають вимогам, передбаченим ст.158, 159 ЖК України, а саме: від укладений в письмовій формі, зареєстрований Свеською селищною радою. Договір містить вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначає права та обов'язки сторін та містить інші умови найму. Згідно ст.168 ЖК України укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Згідно ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Крім того, суд, приймаючи рішення, бере до уваги й факт не проживання тривалий час відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Показами свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні було підтверджено, що відповідач з 2006 року включно за місцем реєстрації не проживає, а фактично він проживав то у матері то у своєї співмешканки. З актів від 08.01.2014 року та 16.06.2014 року вбачається, що [PERSON] на час складання акту депутатом Свеської селищної ради по виборчому округу №4 [PERSON] відсутній за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS], за даною адресою не проживає з 2006 року (а.с. 7,8). Відсутність особи, що дає підстави для визнання її такою, що втратила право на користування житлом власника, має бути безперервною, та бути понад один рік. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] підлягають задоволенню. Щодо вимоги зобов'язати Управління міграційної служби України в Сумській області зняти з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] суд прийшов до наступного: Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на вищезазначене, на думку суду вимога про зняття відповідача з реєстрації задоволенню не підлягає.

Outcome: partial