Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат та до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачка є донькою померлого [PERSON], який пропрацював в шкідливих умовах праці у Приватному акціонерному товаристві Північний гірничо-збагачувальний комбінат протягом 9 років і 1 місяць, внаслідок недосконалості робочих місць, отримав професійне захворювання з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легенів 2-ступеню. Актом розслідування хронічного професійного захворювання підтверджена вина ПрАТ ПГЗК, складений 29.11.2004 року. У зв'язку зі смертю батька позивачка зазнала моральних страждань, оскільки її сім'я залишилась неповною. Втрата близької людини, призвела до зміни звичайного розкладу життя. Вона позбавлена можливості отримувати від нього батьківське піклування спілкування з ним. Майже весь вільний час витрачає на догляд за матір'ю, оскільки вона залишилась на самоті, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків та докладання з боку позивачки додаткових зусиль для організації свого подальшого життя. У зв'язку з викладеним позивачка просить суд стягнути з відповідачів, з кожного окремо, на її користь суму моральної шкоди у зв'язку зі смертю батька, внаслідок професійного захворювання, в розмірі 343 152, 00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача-1 Приватного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат Северетник Л. В. заперечувала проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію недоведеністю позовних вимог через відсутність причинно-наслідкового зв'язку дій підприємства і виникненням профзахворювання у батька позивача, наявністю моральної шкоди, наявність ознак протиправної поведінки відповідача, при цьому не погодилась з розміром відшкодування моральної шкоди, суму шкоди вважала необґрунтованою. Представник відповідача-2 Бершадська Л. С. заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, через відсутність правових підстав для покладення на відділення виконавчої дирекції Фонду обов'язку здійснювати таку виплату. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с. 5), який помер [INFO] року (а.с. 7). Крім того, встановлено причинно-наслідковий зв'язок смерті з професійним захворюванням (а.с. 8, 9-10). Також , згідно акту хронічного розслідування від 29.11.2004 року вбачається, що [PERSON] встановлено основний діагноз - хронічне обструктивне захворювання легенів ІІ ст., фаза затяжного загострення, дифузійний пневмосклероз. Причиною професійного захворювання стала праця в умовах впливу на організм шкідливих факторів, тобто установлена вина підприємства, на якому [PERSON] працював протягом 9 років 11 місяців у шкідливих умовах, створених ВАТ «Північний ГЗК». Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст. 43 Конституції України. Як зазначають частини 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Виходячи з аналізу зазначеної норми закону, вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві. Зважаючи на викладені обставини, беручи до уваги, що поданими документами підтверджено установлення причинно-наслідкового зв'язку зі смертю та ушкодженням здоров'я, суд доходить висновку, що у зв'язку зі смертю батька позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що вона втратила рідну, добру, турботливу людину, у зв'язку з чим така втрата є для позивача неймовірно болісною. Внаслідок викладеного позивач зазнала моральної травми. Отже, смерть батька вимагає від неї додаткових зусиль на організацію свого життя. Враховуючи наявність доказів причинно-наслідкового зв'язку між смертю батька позивача та встановленням йому професійного захворювання, а також приймаючи до уваги період його виникнення та протікання саме під час роботи на підприємстві відповідача, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Разом з тим, визначаючи розмір моральної шкоди, судом приймається до уваги роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що настали. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що їй спричинені моральні страждання, втрата близької людини, безумовно, змінила її нормальний життєвий ритм, проте вирішуючи питання про достатній розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на користь позивача 80000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживала протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Поміж тим, суд погоджується з доводами представника відповідача-2 та вбачає підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, пов'язаних зі стягненням моральної шкоди з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, оскільки позивачем не доведено факт неналежного виконання відповідачем-2 своїх обов'язків. Також, при прийнятті вказаного рішення суд керується Законом України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності» № 1105 -XIV від 23 вересня 1999року, яким передбачено, що у разі смерті потерпілого члени його сім'ї мають право на отримання від Фонду страхових виплат ( одноразової допомоги, пенсії у зв'язку з втратою годувальника) та послуг пов'язаних з похованням померлого. Проте, виплата сум відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна членам сім' ї застрахованого смертю останнього, Законом не передбачена. Крім того, суд погоджується, що відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, як раніше було зазначено. Таким чином, в частині позовних вимог до відповідача-2, суд доходить до висновку про їх безпідставність, а тому відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі. У відповідності ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: partial