Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який був уточнений 01.08.2017 року (а.с. 71-73) та просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на його користь в порядку відшкодування моральної шкоди в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обовязкових платежів. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначив, що він пропрацював у Приватному акціонерному товаристві «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» в період з 17.09.1993р. по 09.07.2015р. за професією машиніст локомотива, 09.07.2015 року був звільнений за ст.38 КЗпП у звязку із виходом на пенсію. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини позивачу встановлено діагноз: Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально- периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненим гіпертонічною хворобою 2 ст., у поєднанні з полірадикулопатією на шийному та попереково-крижовому рівнях з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом. Зазначає, що висновком МСЕК йому первинно та безстроково 25.04.2017р. було встановлено 60% втрати професійної працездатності від профзахворювання та визнано інвалідом 3 групи. За висновком лікарів йому протипоказана робота в умовах впливу виробничих вібрацій, тяжкої фізичної праці, пилу та несприятливого мікроклімату. Позивач зазначає, що лікарями йому рекомендовано спостереження у лікарів, постійний прийом лікарських засобів, уникати переохолодження, оздоровлення в санаторії-профілакторії неврологічного профілю, санаторно-курортне лікування (солоний Лиман. Бердянськ, Хмільник), він змушений постійно лікуватися, бути не вдома, приймати ліки, які шкідливо впливають на організм. Від профзахворювання переносить в фізичні страждання - стійкий біль та обмеження рухів у шийному і попереково крижовому відділах хребта з іррадіацією в нижні кінцівки; біль та оніміння в дистальних відділах кінцівок; судоми в мязах передпліч та литкових мязах; мерзлякуватість кистей; побіління пальців рук на холоді; біль та обмеження рухів у ліктьових, плечових і колінних суглобах. Позивач зазначає, що відповідач, незабезчивши на його робочому місці безпечні та нешкідливі умови праці, порушив його законні права, що призвели до професійного захворюваня, втрати працездатності, до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткові зусиля для організації свого життя. В судове засідання представник позивача надав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача, уточнений позов підтримав позов повністю та просив його задовольнити. Відповідач надав до суду письмові заперечення з додатками на позов (а.с. 37-53). В судове засідання відповідач, належний чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не зявився, клопотань про відкладення розгляду справи не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 07.04.1986 року по 17.09.1993 року працював у відповідача помічником машиніста локомотива (електровоза) на вивезені гірничої маси, а з 17.09.1993 року по 09.07.2015 року працював у відповідача машиністом електровозу (Трудова книжка на а.с. 7-8), має загальний стаж 39 років 08 місяців, стаж за професією 21 рік 09 місяців, стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 29 років 7 місяців (а.с. 9-10). [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 13.03.2017 року (далі [PERSON]) позивачу [PERSON] був встановлений наступний діагноз - Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненим гіпертонічною хворобою 2 ст., у поєднанні з полірадикулопатією на шийному (С5, С6, С7) та попереково-крижовому (L5, S1) рівнях з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ст.), періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.) та колінних (ПФ другого ст.) суглобів, трофічними порушеннями на кистях. В даному також [PERSON] зазначається, що [PERSON], працював у відповідача машиністом електровозу служби рухомого складу УЗТ з 07.04.1986 року по 17.09.1993 року, а також з 17.09.1993 року по 09.07.2015 року; внаслідок недосконалості робочого місця [PERSON] підпадав під вплив вібрації, рівень якої перевищував нормативні показники;; причина виникнення професійного захворювання еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує нормативний на 4-5 дБ та на 3 Дб по ДСН 3.3.6.039-99 ([PERSON] на а.с. 9-10). Висновком МСЕК від 25.04.2017 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності у розмірі 60 (шістдесят) відсотків по вібраційній хворобі (професійне захворювання) безстроково, встановлена потреба у забезпеченні позивача лікувальними засобами ВМП та потреба у санаторно-курортному лікуванні (а.с. 12). Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначив, що у звязку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у звязку з чим він отримав професійне захворювання. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 153 КЗпП України\~та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. [PERSON]\~ст. 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої\~ст. 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача, які викладені в запереченні на позов, а також думку представника третьої особи щодо відсутності з боку відповідача вини у спричинені позивачу моральної шкоди з огляду на наступне. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. [PERSON] зазначеного вище [PERSON] причиною виникнення у позивача професійних захворювань стали такі обставини позивач, працюючи у відповідача машиністом електровозу служби рухомого складу УЗТ з 07.04.1986 року по 17.09.1993 року, а також з 17.09.1993 року по 09.07.2015 року, внаслідок недосконалості робочого місця підпадав під вплив вібрації, рівень якої перевищував нормативні показники;; причина виникнення професійного захворювання еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує нормативний на 4-5 дБ та на 3 Дб по ДСН 3.3.6.039-99 ([PERSON] на а.с. 9-10). Як видно з [PERSON] розслідування, причиною професійного захворювання позивача є його стаж роботи протягом 29 років 7 місяців у цеху в умовах впливу шкідливих факторів, які виникли в результаті порушення, зокрема, керівництвом відповідача, де працював позивач,\~статті 153 КЗпП України\~та\~статті 13 Закону України «Про охорону праці». Крім того, із медичних довідок [PERSON] встановлено, що в звязку з погіршенням стану здоровя позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в наступних медичних закладах КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 11» у 2013, 2014, 2015 роках, в ТОВ «МЕДИКОМ»-5 в 2016-2017 роках, після лікування йому було рекомендовано спостереження у лікарів, постійний прийом лікарських засобів, уникати переохолодження, оздоровлення в санаторії-профілакторії неврологічного профілю, санаторно-курортне лікування (солоний Лиман. Бердянськ, Хмільник) (а.с. 13-20), згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпаталогічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 11.01.2017 року № 30 у [PERSON] встановлене захворювання професійного характеру з наступним діагнозом: Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненим гіпертонічною хворобою 2 ст., у поєднанні з полірадикулопатією на шийному (С5, С6, С7) та попереково-крижовому (L5, S1) рівнях з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ст.), періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.) та колінних (ПФ другого ст.) суглобів, трофічними порушеннями на кистях (а.с. 15-16). За таких обставин, враховуючи розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи характер і тривалість страждань та стан здоровя позивача - стійкий біль та обмеження рухів у шийному і попереково крижовому відділах хребта з іррадіацією в нижні кінцівки; біль та оніміння в дистальних відділах кінцівок; судоми в мязах передпліч та литкових мязах; мерзлякуватість кистей; побіління пальців рук на холоді; біль та обмеження рухів у ліктьових, плечових і колінних суглобах, характер отриманого ним професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а саме необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування, у тому числі і санаторно-курортні лікування, враховуючи відсоток втрати професійної працездатності позивача, який згідно висновку МСЕК первинно становить 60 % безстроково, третю групу інвалідності, що свідчить про безповоротність процесу втрати здоровя, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен складати 50\~000 (пятдесят тисяч) грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у звязку з необґрунтованістю. При цьому, виходячи з викладеного вище, доводи відповідача, зазначені в письмовому запереченні, про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обовязок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця відповідача по справі. У свою чергу також, спростовуються й доводи відповідача та представника третьої особи щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у звязку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль позивача. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Також, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн., оскільки ця сума щодо немайнових позовних вимог не залежить від розміру стягнення.

Outcome: partial