Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком»), про відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини у 1996 року йому було встановлено професійне захворювання, а саме радикулопатія попереково-крижова та шийна, полі сегментарні з вираженими статико-динамічними порушеннями, вялим парезом розгиначів лівої стопи середнього ступеню, нейродистрофією у вигляді деформуючого артрозу колінних суглобів, ПФ 1-2 ст., з явищами пері артрозу, двостороннього плече лопаткового пері артрозу, деформуючий артроз ліктьових суглобів з стійким больовим синдромом. В Акті розслідування профзахворювання зазначено, що причиною виникнення профзахворювання являється тривала робота в умовах підвищенної вологості, важкої фізичної праці та несприятливої робочої пози. Обставини при яких виникло профзахворювання: тривала робота на підприємстві відповідача в умовах повязаних з шкідливими умовами праці: підвищена вологість повітря до 90% та більше, переохолодження у звзяку із падінням температури до +14, +18 градусів при переміщенні швидкості руху повітряної струї від 0,25 до 2,5 м/сек, обводнення в результаті чого відбувалося намокання спецодягу та взуття, фізичок перенавантаження при підйомах та переміщеннях тяжких предметів маса яких становила від 30 до 60 кг., вимушена робоча поза займала до 50 % робочого часу. Висновком МСЕК у 1996 році позивачу первинно встановлено 45 % втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи від профзахворювання, з подальшими переоглядами та у 2011 році безстроково встановлено 45% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров'я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває фізичні страждання, а саме ниючий тупий біль у шийному та грудному відділ хребта, біль в плечовому поясі, обмеження рухів в плечових суглобах, тягнучий біль та оніміння в лівій руці, заніміння 3-5 пальців лівої кисті та часті судоми в них, виражений біль в мілких суглобах кистей, обмеження руху в пальцях кистей, стійкий біль в попереково-крижовому відділі хребта, біль та обмеження рухів в колінних суглобах, утруднена хода. А також і моральні страждання, адже він був позбавлений можливості працювати в підземних умовах праці з присутністю шкідливих факторів, позбавлений можливості отримувати гідну заробітну плату. У зв'язку із отриманим професійним захворюванням йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, розмір моральної шкоди позивач оцінює в 170 000 грн. та просив стягнути з відповідача. 26 липня 2018 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався право надання суду відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити . 31 серпня 2018 року до суду направлено клопотання відповідачем про розгляд справи в загальному провадженні, яке за результатами розгляду 02.10.2018 року, залишено без задоволення. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] з 31.10.1983 року по 18.04.2014 року працював на ш. «Батьківщина» ПАТ «Кривбасзалізрудком» за професіями: підземний електрослюсар, крипильник, а з 1996 року слюсарем - ремонтником. 18.04.2014 року був звільнений з підприємства відповідача у звязку з виходом на пенсію за ст.. 38 КЗпП України (а.с. 7-9). Відповідно до висновку МСЕК від 06.05.1996 року, позивачу первинно було встановлено 45% втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням, з наступним переоглядом 01.04.1997 року та третя група інвалідності (а.с.11). При наступних переоглядах відсоток втрати професійної працездатності не змінювався (а.с.12), а з 27.05.1999 року відсоток втрати професійної працездатності позивача було зменшено до 25% (а.с. 13). При переогляді 11.04.2000 року позивачу було збільшено відсоток втрати професійної працездатності до 35% та третя група інвалідності (а.с.13). 19.04.2005 року позивачу знову було збільшено відсоток втрати професійної працездатності до 45% та третя група інвалідності (а.с.16). Висновком МСЕК від 2011 року позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності безстроково та третя група інвалідності. З копії акту розслідування хронічного профзахворювання від 13.04.1996 року (а.с. 10), яким проведено розслідування випадку хронічного захворювання [PERSON], убачається, що за результатами проведеного розслідування встановлено факт отримання профзахворювання, причиною якого зазначено тривала робота в умовах підвищеної вологості, важкої фізичної праці та несприятливої робочої пози. Обставини при яких виникло профзахворювання: тривала робота на підприємстві відповідача в умовах повязаних з шкідливими умовами праці: підвищена вологість повітря до 90% та більше, переохолодження у звязку із падінням температури до +14, +18 градусів при переміщенні швидкості руху повітряної струї від 0,25 до 2,5 м/сек, обводнення в результаті чого відбувалося намокання спецодягу та взуття, фізичок перенавантаження при підйомах та переміщеннях тяжких предметів маса яких становила від 30 до 60 кг., вимушена робоча поза займала до 50 % робочого часу. Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки ушкодження здоровя отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. До такого висновку суд прийшов з наступного. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. \~ \~ \~ \~ Порядок та умови відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок небезпечних або шкідливі умови праці були визначені нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а саме: ст. 12 Закону України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472 (далі - Правила). Статтею 12 Закону України «Про охорону праці» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, на час виникнення спірних правовідносин, а саме станом на час первинного огляду позивача - 06.05.1996 року щодо втрати ним професійної працездатності, можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалися п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила), в розмірі, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманням професійного захворювання, вважає, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайною способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Зазначений висновок суду відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. Отже, в даному випадку відповідач - ПАТ «Кривбасзалізрудком» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сімї, і рівних та невідємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обовязком держави (ст. 3 Конституції України). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов'язок саме власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність законом вставленому порядку за їх невиконання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує характер отриманої о професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності 45%, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, стаж роботи позивача та вважає, що стягненню підлягає сума 40000 грн. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial