Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 13.06.2014 р. вона перебуває у шлюбі із відповідачем; від шлюбу подружжя спільних дітей не має. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння, на даний сторони припинили спільне проживання, спільного бюджету не мають та спільне господарство не ведуть. Посилаючись у позові на те, що подальше спільне не життя і збереження шлюбу є неможливим, у позові й заявлено відповідну вимогу про розірвання шлюбу та повернення їй дошлюбного прізвища « [PERSON] ». У судове засідання сторони не з`явилися, позивач в окремо поданій заяві просила розглядати справу у її відсутності та задовольнити позовні вимоги; представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у відсутності відповідача, позов визнав та просив його задовольнити. Як встановлено судом, 13.06.2014 р. між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво, що підтверджується відповідною копією, наданою позивачем (а.с. 4). Від шлюбу подружжя дітей не має. Шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені. Правовідносини виникли між учасниками справи із сімейних відносин (розірвання шлюбу). Суд, дослідивши докази, надані у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачають, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року). Таким чином, суд, з`ясував дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до припинення шлюбних відносин, дійшов до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення. Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач через свого представника в окремо наданій суду заяві повідомив про визнання позову та не скористався правом брати участь у судових засіданнях, не клопотав про надання строку для примирення, що вочевидь свідчить про відсутність вільної згоди жінки і чоловіка на шлюб, тому збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Що стосується позовної вимоги про повернення позивачу дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу, то вказана вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу,\~Закону України\~"Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Звернення до суду [PERSON] мало місце шляхом подання позовної заяви, у зв`язку з чим її розгляд відбувався в порядку позовного провадження (за ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву). Стаття 265 ЦПК України не містить норми, якою передбачено зазначення у рішенні суду про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається у цивільних справах про розірвання шлюбу, розглянутих у порядку позовного провадження. Така норма встановлена для розгляду цивільних справ в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей (ч. 8 ст. 294 ЦПК України ) та згідно ч. 6 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» той з\~подружжя,\~який бажає\~відновити своє\~дошлюбне прізвище,\~повинен заявити\~про це\~в органі\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану під\~час державної\~реєстрації розірвання\~шлюбу. Таким чином, в задоволенні позовної вимоги про повернення після розірвання шлюбу позивачу дошлюбного прізвища « [PERSON] » має бути відмовлено. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial