Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом\~ мотивуючи тим,\~ що з\~ 30.12.2001 року по 26.03.2018 року\~ вона працювала у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР - ГТВ».\~\~ Згідно наказу № 39/к від 26.03.2018 року її було звільнено на підставі\~\~ п.3 ст.38 КЗпП України в звязку з невиконанням роботодавцем умов колективного договору.\~\~ Позивачу було видано копію наказу про звільнення, трудову книжку з відповідними записами, але повний розрахунок з нею не було проведено.\~ Відповідач видав\~ довідку за № 24/775 про заборгованість по заробітній платі. Згідно цієї довідки відповідач при звільненні повинен був\~ виплатити на руки позивачу 24090\~ грн. 17 коп., з яких 4097,46 грн. - заробітна плата за лютий,\~\~ 19 992,71 грн. - заробітна плата\~ та матеріальна допомога\~ за березень.\~ Позивач зазначає, що з вини роботодавця не було вчасно і належно проведено розрахунок, а тому позивач просить стягнути з відповідача 24090\~ грн. 17 коп. - заборгованість з виплати заробітної плати,\~\~ середній заробіток за\~ весь період розрахунку та 24090\~ грн. 17 коп. моральної шкоди. Позивач\~ в судове засідання не зявилася, подала суду заяву в якій вказала, що позові вимоги підтримує, просить провести розгляд справи без її участі. В судове засідання відповідач не направив свого представника, про день, час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, відзиву, жодних клопотань чи заперечень суду не подав. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 30.12.2001 року по 26.03.2018 року\~\~ перебувала в трудових відносинах з ТОВ «ІНТЕР - ГТВ».\~ Наведене підтверджено матеріалами справи. Встановленим є те , що згідно Наказу № 39/к від 26.03.2018\~ року [PERSON]\~\~\~\~\~ була звільнена з роботи в звязку з невиконанням роботодавцем умов колективного договору з\~ 26.03.2018\~ року (а.с.12). Встановлено, що позивачу було надано Довідку від № 24/775\~ від 20.06.2018 року за підписом\~ в.о. генерального директора ТОВ «Інтер- ГТВ» [PERSON]\~ про заборгованість по заробітній платі за станом на 20.06.2018 року на загальну суму 24 090 грн. 17 коп.\~ (а.с.13). Згідно ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник, або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В судовому засіданні встановлено, що в порушення приписів ст.116 КЗпП України при звільненні позивача з роботи відповідач не виплатив їй всіх належних грошових сум, а саме: заробітну плату\~ та матеріальну допомогу,\~ що слідує з довідки\~ про\~ заборгованість по заробітній платі (а.с.5). За ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В судовому засіданні встановлено, що після звільнення з роботи розрахунок з позивачем не було проведено та ТОВ «ІНТЕР - ГТВ» надало письмове підтвердження про нараховані суми, належні працівникові при звільненні. Відповідач не надав суду жодних заперечень чи доказів відсутності вини підприємства у вчасному проведенні розрахунку з працівником. Як розяснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, -наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непровденні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у звязку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Згідно п.п.2,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100 /зі змінами та доповненнями/, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Позивач просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 27.03.2018\~ року по день постановлення рішення у даній справі. З наданої суду довідки про середню заробітну плату\~ (а.с.13) вбачається, що заробітна плата позивача за останні повні робочі місяці /серпень, вересень/ становить 24 090\~ грн. 17 коп., середньогодиний заробіток становив 35 грн.52 коп., позивач мала восьмигодинний робочий день (35,52 грн.\~ х 8 = 284,16 грн. середньоденний заробіток).\~ В період з 27.03.2018 року по 11.09.2018 року 114 робочих дн (114 х 284,16 = 32394 грн. 24 коп.). Отже, загальна сума середнього заробітку за час затримки виплат позивачу сум при звільненні становитиме\~ 32394,24 грн. Таким чином, проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки належних позивачу виплат в сумі\~\~\~ 32394,24\~ грн. Позивач просила, також, суд стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 24 090\~ грн. 17 коп., обґрунтовуючи тим, що вона зазнала моральних страждань, вимушена була прикладати\~ додаткові зусилля для організації свого життя,\~ неодноразово звертатися до відповідача за отриманням розрахунку, захищати свої права в суді. За ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~\~\~\~\~\~\~ В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Враховуючи те, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, то суд визначає розмір цієї шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. До такого висновку прийшов Верховний Суд України у рішенні по справі № 6-23цс12 від 25.04.2012 року. Суд вважає, що позивачу спричинено моральну шкоду, оскільки відповідачем було порушено її право на своєчасне отримання розрахунку при звільненні з роботи, порушені плани та сподівання позивача на отримання коштів, крім того, [PERSON] змушена була витрачати додатково час, зусилля для захисту своїх прав. З врахуванням всіх наведених обставин, суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 2000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial