Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якій просить усунути перешкоди з боку відповідачів в користуванні її власністю, визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування належним їй на праві власності житловим будинком та виселити [PERSON] з будинку без надання іншого приміщення. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником житлового будинку №79 з надвірними будівлями, який розташований по вул.Центральній, в селі Пітушків Млинівського району Рівненської області. В даний час в будинку зареєстрована вона та її онуки, які є відповідачами по справі. Відповідач [PERSON] біля трьох років не живе в будинку, проживає в [INFO]. Відповідач [PERSON] не проживає в будинку близько шести років та мешкає в смт Млинів. Відповідач [PERSON] проживає в будинку нерегулярно, систематично чинить їй, позивачці, перешкоди у здійсненні її права власності на даний будинок, не дає можливості проживати в будинку, чинить на неї психологічний тиск у вигляді різного роду образ та погроз, застосовує фізичне насильство. У зв'язку з цим вона позбавлена можливості проживати та розпоряджатися своїм будинком, тому змушена була переїхати жити до своєї дочки в смт.Млинів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила позовні вимоги задоволити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про наявність права та строки на подання відзиву, у встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву відзив до суду не надали, тому суд у відповідності до ч.5 ст.289 ЦПК України розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позов не визнали, у відзиві на позов просили суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю заявлених позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що згідно з даними погосподарської книги с.Пітушків, Млинівського району Рівненської області №1 особовий рахунок №01-0077-1, житловий будинок №79 по вул.Центральна в с.Пітушків рахується за [PERSON], що свідчить про належність вказаного будинковолодіння позивачці. (а.с.6). З копії технічного паспорта, виданого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради, інвентаризаційна справа № 135, вбачається, що технічна документація на будинок №79, вулиця Центральна, с.Пітушків, Млинівського району Рівненської області, виготовлена на ім"я [PERSON], що є додтковим підтвердженням відомостей, що містяться в погосподарській книзі. (а.с.8-10). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено право наймодавця на визнання особи такою, що втратила право користування жилим будинком внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, яке реалізується в судовому порядку. За змістом статті 156 ЖК України право користуватися жилим будинком (квартирою) належить членам сім'ї власника жилого будинку (квартири). До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме дружина ( чоловік) , їх діти і батьки. Отже, відповідачі [PERSON] та [PERSON] в розумінні ч.2 ст.64 ЖК України не є членами сім'ї позивача, не є власниками житла, а є його наймачами, у зв"язку з чим, до правовідносин між сторонами по справі підлягають застосуванню положення ст.ст.71,72 ЖК України. При цьому, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані , як такі що проживають у спірному будинку, але фактично більше трьох років будинком не користуються та у ньому не проживають, що випливає з пояснень позивачки і відповідачами не спростовано. Також з матеріалів справи не видно, щоб між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] були укладені будь - які угоди щодо користування будинком. Таким чином, суд прийшов до висновку, що через відсутність наймачів [PERSON]М та [PERSON] понад шість місяців у житловому будинку без поважних причин, вони є такими, що втратили право користування житловим будинком №79 по вул.Центральна в с.Пітушків, Млинівського району Рівненської області. З цих підстав позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується частини позовних вимог про виселення [PERSON] з житлового будинку №79 по вул.Центральна, 79 в с.Пітушків без надання іншого житлового приміщення та заборони заходити та перебувати на території господарства позивача, суд прийшов до висновку, що вони підлягають до задоволення частково з огляду на таке. В судовому засіданні матеріалами справи та з пояснень позивача встановлено, що відповідач [PERSON] чинить психологічне насильство по відношенню до [PERSON] Так, з копії постанови Млинівського районного суду №566/309/17 від 16 червня 2017 року вбачається, що [PERSON] лише один раз притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства відносно своєї баби [PERSON]. Відповідно до вимог ч.1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Поняття систематичності порушень правил співжиття визначено скоєнням двох і більше таких порушень. Аналогічний висновок міститься в правовій позиції ВСУ від 28.09.2016 по справі №6-977цс16. Позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, що відповідач постійно ( систематично) чинить сварки, погрожує фізичною розправою, чим робить неможливим проживання з ним в одному будинку. Таким чином, твердження позивача про систематичність порушення правил співжиття [PERSON] в судовому засіданні не знайшло своє підтвердження, а тому підстав для виселення [PERSON] з належного їй житлового будинку без надання іншого житлового приміщення, немає. Разом з тим, факт притягнення відповідача до вказаної вище адміністративної відповідальності у сукупності з поясненнями позивачки в судовому засіданні, свідчить про те, що відповідач дійсно чинить їй перешкоди у користуванні її житлом і ці обставини самим відповідачем не спростовані. За змістом ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: припинення дії, яка порушує право. У відповідності до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Такий висновок цілком відповідає правовій позиції Верховного Суду України, який у постанові від 16.11.16 р. у справі № 6-709цс16 зазначив, що аналіз статті 391 Цивільного кодексу України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Застосовуючи наведені вище норми закону суд вважає, що створені відповідачем позивачу перешкоди в користуванні її житловим будинком підлягають усуненню, які вона має право вимагати усунути в будь-який час та будь-яким шляхом. За таких обставин, достовірно встановивши, що будинок №79, розташований по вул. Центральна в с.Пітушків, Млинівського району Рівненської області, згідно погосподарського обліку зареєстрований на праві власності за позивачем [PERSON], а також що відповідачем [PERSON] їй створюються перешкоди у користуванні цим будинком, суд вважає вимогу позивача про усунення з боку [PERSON] перешкод в користуванні позивачем житловим приміщенням, обґрунтованою. Обираючи спосіб захисту порушеного права позивачки, суд керується положеннями ст.16 ЦК України, ст. 5 ЦПК України і рахує необхідним зобов'язати [PERSON], [INFO], паспорт серії МЮ №396351, припинити дії, які перешкоджають доступу [PERSON] до житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №79 по вул. Центральна в с. Пітушків Млинівського району Рівненської області, та надати їй безперешкодний доступ до вищезазначеного нерухомого майна. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України при задоволенні позову позивача, з відповідачів на користь [PERSON] також слід стягнути сплачений нею за подання цього позову судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: partial