Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, який в ході розгляду справи було уточнено щодо стягнення компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, з урахуванням індексу інфляції, відшкодування завданої при цьому моральної шкоди в загальному розмірі 43 016 грн. 81 коп. Свої вимоги мотивувала тим, що з 12 червня 2014 року вона працювала у комунальному підприємстві по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва на посаді заступника директора з адміністративних питань. 01.05.2015 р. переведена на посаду заступника директора. 17 вересня 2015 р. вона звільнилась за угодою сторін, на підставі п. 1 ст .36 КЗпП України. На день її звільнення, відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01 листопада 2015 р. по 09 грудня 2015 р., також не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 31 день, що в розмірі становить 20 529 грн. 98 коп., з причин арешту розрахункових рахунків відповідача. Однак, на думку позивача наявність такого обмеження, відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України не звільняє відповідача від виплати всіх належних їй коштів при звільненні. Заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку станом на 09.03.2015 р. стягується позивачем у примусовому порядку на підставі судових наказів, виданих Деснянським районним судом м. Києва. Згідно з довідкою відповідача від 09.02.2015 р., середній місячний заробіток за час роботи позивача на підприємстві становить 12 672 грн. 27 коп. На день подання даної позовної заяви, з дня її звільнення з займаної посади, термін затримки заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку складає 3 місяці. Відповідно до здійснених позивачем розрахунків заборгованості, сума компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати складає 38 016 грн. 81 коп. Неправомірні дії відповідача спонукало позивача до додаткових пошуків коштів для існування, оскільки було порушено стабільний, звичайний ритм життя, що призвело до моральних самопереживань. Після звільнення, позивач здійснювала поїздки до Центру зайнятості Деснянського району для відповідної реєстрації, виконання рекомендації по пошуку роботи інспектора з працевлаштування, відвідування банківської установи для відкриття карткового рахунку для отримання соціальної допомоги, відвідування семінарів, які допомогають знайти роботу. Відсутність коштів, які невиплачені підприємством не дозволяють позивачу отримати платні медичні послуги, яких немає у переліку безоплатних послуг. Розмір відшкодування за завдану їй моральну шкоду вона оцінює в 5000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала уточніні вимоги позову, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволені позовної заяви про стягнення компенсації та моральної шкоди відмовити. Вважає, що позивач не навела доказів понесення їй моральних та душевних страждань, також не наведені міркування, з яких вона виходила при визначенні розміру шкоди та зазначає, що звільнення позивача відбулося за угодою сторін. Вважає позов частково безпідставним, крім того зазначає, що не виплата звільненій гр. [PERSON] нарахованої заробітної плати та компенсації за не використану відпустку сталася не з вини підприємства, а у зв'язку з обставинами та подіями, що не залежало від них, а саме: 19.11.2015 р. та 04.02.2016 р. постановами №47515822 ВПВР УДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві в порядку виконання заведеного виконавчого провадження про стягнення з КП «Житлорембудсервс» на користь ПАТ «АК «Київводоканал» боргів по наказам Господарського суду м. Києва накладено арешт на кошти КП «Житлорембудсервіс». Крім того, оскільки позивач отримує належну їй соціальну допомогу по безробіттю, що в свою чергу значно зменшує настання моральних витрат зазначених у позовній заяві. Письмові пояснення долучені до матеріалів справи. Дослідивши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов до наступного висновку. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працювала з 12.06.2014 р. на посаді заступника директора з адміністративних питань у Комунальному підприємстві по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва, 01.05.2015 року [PERSON] була переведена на посаду заступника директора, а 09.12.2015 року звільнена за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] за № [NUMBER]. Але в день звільнення з позивачем не був проведений розрахунок нарахованих грошових коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у визначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку на дату звернення до суду, як просить позивач. 10.12.2015 р. судовим наказом № 2н/754/1752/15 Деснянського районного суду міста Києва стягнуто з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва на користь [PERSON] грошові кошти не виплаченої заробітної плати в розмірі 8534 грн. 21 коп. 15.12.2015 р. судовим наказом №2н/754/1761/15 Деснянського районного суду міста Києва стягнуто з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку станом на 10.12.2015 року в сумі 11 995,76 грн. Постановами старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковським Т.О. від 17.03.2016 р. закінчено виконавчі провадження №49952858 та №4995298 у зв'язку з виконанням боржником судових наказів № 2н/754/1752/15 та №2н/754/1761/15 (а.с. 45-46, 48-49). Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи. Згідно довідки про середньомісячний дохід виданої Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва, середньомісячний дохід [PERSON], яка займала посаду заступника директора за 2015 р. складав 12 672,27 грн. (а.с. 19). Згідно з вимогами ст. 1, ст. 2, ст. 3, ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, утому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу. Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен неухильно додержуватись законодавства про працю. Тобто, в зв'язку з порушенням строків розрахунку при звільненні належних працівнику сум, позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, а також компенсації втрати частини доходів з урахуванням індексу інфляції в сумі 38 016,81 грн. Відповідно ч.6 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. За ч.1 ст.2 вказаного Закону об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Статтею34 Закону України «Про оплату праці», встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно п. 2. Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. № 1078 (далі - Порядок), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер. Пунктом 11 Порядку визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Відповідно до п. 4 Порядку, сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. Судом було встановлено порушення з боку відповідача права позивача на оплату праці, а саме не своєчасне отримання оплати праці, що не заперечувалось в судовому засіданні стороною відповідача, та доведено письмовими доказами по справі. Так, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача суми компенсації втрати частини заробітної плати, викликаної порушенням строків її виплати, а саме за порушення строків виплати заробітної плати в розмірі 38 016 грн. 81 коп. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми заподіяної [PERSON] моральної шкоди в розмірі 5000 грн., судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим представником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи про спричинення моральної шкоди позивач пов"язує з душевними та моральними стражданнями, яких вона зазнала у зв'язку з протиправними діями відповідача, обмеженні у реалізації своїх уподобань і бажань, порушенні нормальних життєвих зв'язків, спричинених зазначеною подією. Моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, шкоди, протиправності діяння, наявності зв'язку між шкодою і протиправним діянням (ст. 1167 ЦК України), а також положення ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що при визначенні розміру морального відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Суд враховує вище викладене, ступінь вини відповідача та,

Outcome: partial