Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 19 по вул. Фізкультурна в м. Житомирі та примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, мотивуючи позов тим, що він є власником вказаного вище будинку, у 2013 році позивач зареєстрував у будинку відповідачку, однак відповідачка з 28.05.2013 року чинить позивачу перешкоди у користуванні належним йому будинком, оскільки перебуває зареєстрованою за місцем проживання за вказаною адресою та не бажає добровільно знятися з реєстрації за адресою: вул. Фізкультурна, 19, в м. Житомирі, хоча у будинку не проживає тривалий час, не є власником або користувачем будинку, сімейними відносинам він з відповідачем не пов'язаний, а тому вважає, що відповідач порушує його права як власника будинку. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 30.03.2018 року частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення доказів та зобовязано уповноважених осіб КП «ВЖРЕП № 14» Житомирської міської ради скласти акт про проживання чи не проживання [PERSON] за місцем її реєстрації за адресою: м. Житомир, вул. Фізкультурна, 19 (а.с. 75-76). 11.04.2018 року на виконання ухвали суду про забезпечення доказів від КП «ВЖРЕП № 14» Житомирської міської ради надійшла відповідь щодо неможливості складення акту про проживання чи не проживання [PERSON]Д за місцем її реєстрації за адресою м. Житомир вул. Фізкультурній, 19 (а.с. 81). У судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав та просив її задовольнити, додатково пояснив, що відповідач [PERSON] являється його колишньою знайомою, якій він допоміг з реєстрацією та тимчасовим проживанням у його будинку, жодних відносин в них не було, з 2015 року відповідачка не проживає за місцем реєстрації, будь-які її речі в будинку відсутні, поточні витрати вона по догляду за будинком не здійснює, комунальні послуги не сплачує, він з відповідачем не спілкується, будь-яких перешкод у користуванні житлом він не чинив. Відповідачка відзив на позов до суду не подала, в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши пояснення позивача, врахувавши покази свідка, на підставі повно і всебічно зясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинком № 19 по вул. Фізкультурна в м. Житомирі, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.04.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7-9). Зі змісту довідки № 103, виданої 24.11.2017 року Комунальним підприємством «Виробниче житлове ремонтно експлуатаційне підприємство №14» Житомирської міської ради вбачається, що за адресою: м. Житомир, вул. Фізкультурна, 19, зареєстрована відповідачка [PERSON], [INFO] (а.с. 18). Згідно акту від 28.07.2015 року, який складено уповноваженими особами Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно експлуатаційне підприємство №14» Житомирської міської ради, [PERSON] за адресою: м. Житомир, вул. Фізкультурна, 19, у період з 01.01.2014 року по час складення акту не проживає (а.с. 12). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 31.07.2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 05.09.2017 року, позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки та визнання права власності на майно, залишено без задоволення. (а.с. 10-11, 13-14) Відповідно до ч. ст. 82 УПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З листа директора КП «ВЖРЕП № 14» Житомирської міської ради [PERSON] від 11.04.2018 року вбачається, що 11.04.2018 року о 11:05 год. комісією у складі паспортиста [PERSON], юриста Лібіховської Марини Вікторівни та майстра з ремонту [PERSON] було здійснено вихід для складання акту про не проживання або проживання [PERSON] за місцем її реєстрації за адресою: м. Житомир, вул. Фізкультурна, 19. На час перевірки було встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації була відсутня. Під час розмови з сусідами з будинків № 21 кв. 1 та [ADDRESS], що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. Причиною не проживання, зі слів сусіді вказано, що [PERSON] не допускає [PERSON] проживати за її місцем реєстрації. Підписуватись в акті про не проживання сусіди відмовилися. Мешканці з інших сусідніх будинків представникам КП «ВЖРЕП № 14» Житомирської міської ради двері не відчинили, тому акт про проживання чи не проживання [PERSON]Д за місцем її реєстрації за адресою м. Житомир вул. Фізкультурній, 19 скласти неможливо (а.с. 81) Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що він являється приятелем позивача, якого знає на протязі 10 років та починаючи з 2015 року проводив у його будинку № 19 по вул. Фізкультурна в м. Житомирі ремонтні роботи, у звязку з чим досить часто приходив до будинку відповідача щомісяця та щонеділі на протязі 2015-2018 років. При цьому, він бачив в будинку відповідача його доньку з сином, однак інших людей які могли проживати у даному будинку він не бачив, свідком того, що відповідач чинить комусь перешкоди у користуванні житлом він також не був. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевказані обставини, та те що між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, відповідач не є співвласником квартири та не проживає в ній, при цьому [PERSON], залишаючись зареєстрованою у [INFO], власником якого є позивач [PERSON], є сторонньою для нього особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує його права, як власника, суд приходить до висновку про те, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Також відповідач у судові засідання не зявлялася та не скористалася своїм правом заперечити доводи позовної заяви, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Також, 04.04.2016 року набрали чинності норми Закону України № 888-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг", відповідно до яких повноваження у сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб делеговані органам місцевого самоврядування (виконавчому органу сільської, селищної або міської ради, сільському голові (у випадку, коли відповідно до Закону виконавчий орган сільської ради не утворено) - як органу реєстрації. Органом реєстрації у м. Житомирі є - Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради. Статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зі змінами та доповненнями, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, наявність рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання. Відповідно до частини 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи обставини справи та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме у частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування будинком № 19 по вул. Фізкультурній у м. Житомирі, при цьому не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640,00 грн.

Outcome: partial