Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

В квітні 2015 р. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2013 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, однак подружні відносини припинені через втрату взаємної любові, поваги, розуміння, протилежних поглядів на життя. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач в добровільному порядку аліменти на утримання дитини не надає. Крім того позивачка зазначала, що на теперішній час вона не працює, оскільки доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу щомісячно до досягнення ним повноліття; стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу щомісячно до досягнення сином трирічного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дитини, проте не визнав позов частині вимог про стягнення аліментів на утримання відповідачки. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.12.2013 р. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся, дитина мешкає із позивачкою. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу можу бути пред'явлений одним із подружжя. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між необхідно розірвати. Відповідно до Довідки ЖКП ММР "Південь" за вих. № 1018 від 26.03.2015 р. неповнолітній [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із матір'ю . Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182, 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оцінюючи надані докази та враховуючи, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.04.2015 р. до досягнення ним повноліття. Розмір аліментів визначений судом з урахуванням матеріального становища сторін і не суперечить інтересам дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] не працює, оскільки доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку, дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Матеріальну допомогу позивачці відповідач надає не в достатньому розмірі, хоча офіційно працює та має можливість утримувати дитину та її матір до досягнення дитиною трирічного віку. Разом з тим відповідач в своїх запереченнях проти позову посилається на те, що він має заборгованість за борговими зобов'язаннями та з його заробітної плати здійснюються виплати за виконавчими документами. Дослідивши надані докази в сукупності суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на її утримання підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на її утримання до досягнення сином [PERSON] трирічного віку в розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) щомісяця. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., а також судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.ст. 21, 24, 110, 111, 112, 180, 182, 183 СК України,

Outcome: partial