Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 16.02.2016 року звернулася позивач [PERSON] з зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 19.02.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №153. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначила, що сімейне життя не склалося, на теперішній час будь-яких шлюбних відносин між нею та відповідачем не існує, спільне господарство не ведеться, у звязку з чим просить шлюб розірвати. Син проживає разом з позивачкою, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивач просить стягнути аліменти в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісяця до досягнення сином повноліття та визначити місце проживання дитини з позивачем. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матірю не заперечував, позовні вимоги в частині сплати аліментів на утримання дитини визнав частково, просив встановити їх сплату у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.02.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №153. З пояснень сторін встановлено, що позивач та відповідач не проживають разом та не бажають продовжувати шлюбні відносини. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересами позивача, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, що є підставою для задоволення вимоги позивача в частині розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим частково задовольнити вимоги про стягнення аліментів, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження серії І-ЖД №390095, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 10.04.2014 року у сторін від шлюбу народився син [PERSON], [INFO] Згідно довідки про склад сімї № 5091 від 07.07.2015 року дитина зареєстрована та проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS]. Однак, з пояснення сторін судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Суд, визначаючи розмір аліментів, враховує положення ст.182 СК України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів та положення ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 № 928-VIII, згідно якої у 2016 році установлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1313 гривень. Позивачем не доведено необхідність сплачувати саме ? частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача та не менш одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян. При визначенні розміру аліментів суд також має враховувати вимоги ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи встановлений законом обов'язок батьків утримання неповнолітньої дитини, відсутність даних щодо наявності у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, суд вважає можливим призначити виплату аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 16.02.2016 року. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць з дати звернення позивачки до суду. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а згідно ч. 1ст. 161 ВК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Суд, враховуючи визнання відповідачем вимоги позивача про встановлення місця проживання дитини разом з нею, визначає місце проживання дитини разом з матірю за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача державного мита, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу, оскільки згідно Закону України «Про державне мито» абзац третій підпункту "б" пункту 5 статті 3 (стягнення мита за реєстрацію розірвання шлюбу за рішенням суду) виключено на підставі Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року, відповідно до перехідних положень якого, рішення суду про розірвання шлюбу, прийняті після 27 липня 2010 року, що набрали законної сили, є документами, що посвідчують факт розірвання шлюбу і додаткової реєстрації не потребують.

Outcome: partial