Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог від 18 червня 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON] підписав заяву №б/н від 04 березня 2006 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві, а відповідно до п.2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 зазначених Умов та Правил, відповідач також надала згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і надав право на зменшення/збільшення в будь-який момент кредитного ліміту. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до умов договору банк свої зобовязання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач згідно з п.2.1.1.5.5, п.2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Позивач посилається на те, що відповідно до умов договору він свої зобовязання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі, визначеному договором, а відповідач свої зобовязання не виконав належним чином, у звязку з чим станом на 17 грудня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 15825 гривень 24 копійки, з яких 591 гривня 85 копійок заборгованість за тілом кредиту, 7732 гривень 52 копійки - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 6271 гривня 10 копійок заборгованість за пенею, а також нараховані штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 729 гривень 77 копійок (процентна складова), у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача, який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.85), в судове засідання 26 липня 2018 року не зявився, надавши суду письмову заяву (а.с.35), відповідно до якої прохали розглядати справу у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, прохали їх задовольнити. Відповідач [PERSON], який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином за місцем його реєстрації (а.с.89-91), в судове засідання 26 липня 2018 року не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. У звязку\~з неявкою\~у судове\~засідання всіх\~осіб,\~які беруть\~участь у\~справі,\~у відповідності\~з ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України\~розгляд справи\~здійснювався без\~фіксуваннясудового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа є малозначною. Ухвалою суду від 26 липня 2018 року постановлено здійснення розгляду справи в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобовязання є кредитний договір, укладений між сторонами відповідно до вимог ст.1054, ст.1055 ЦК України, який відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обовязковим до виконання сторонами. Судом встановлено,\~що між\~ПАТ КБ\~"Приватбанк"\~як позикодавцем\~та відповідачем\~[PERSON]. 04 березня 2006 року був укладений кредитний договір без номера (а.с.12), відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,00 % на місяць від заборгованості. При цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладено на банківському сайті, складає між ним і банком договір, що підтверджується його підписом у заяві, і є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.21). Відповідно до умов зазначеного договору позивач передав відповідачу грошові кошти, а остання згідно з п.2.1.1.5.5, п.2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку (а.с.22 на звороті). Крім цього, у випадку невиконання або неналежного виконання ним взятих на себе грошових зобовязань більше ніж 30 днів, у звязку з чим банк буде змушений звернутися в суд, сплати банку згідно заяви позичальника та п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.22 на звороті). Відповідно до п. 1.1.7.11 вищезазначених Правил договір між сторонами діє 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той же самий строк (а.с.19). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що за формою та змістом зазначений кредитний договір між сторонами було укладено відповідно до вимог ст. ст. 626, 638, 639, 1046-1050, 1054-1056-1 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення умов договору не виконав взяті на себе грошові зобовязання та не виплатив в повному обсязі та у встановлені кредитним договором строки суму кредиту, відсотки, нараховані за порушення умов договору та штрафи, у звязку з чим, за розрахунками позивача (а.с.77-79) станом на 17 грудня 2017 року виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 591 гривня 85 копійок, 7732 гривні 52 копійки заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 6271 гривня 10 копійок - заборгованість за пенею, що свідчить про істотне порушення відповідачем в односторонньому порядку умов укладеної угоди, внаслідок чого суд у відповідності до ст.ст. 526, 611,615, 1049, 1054 ЦК України вважає необхідним стягнути зазначену заборгованість з відповідача, оскільки відповідно до вимог ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стосовно позовних вимог про стягнення штрафу у вигляді фіксованої частини в розмірі 500 гривень і у вигляді процентної складової в розмірі 729 гривень 77 копійок,\~то суд\~посилається на\~те,\~що за положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у звязку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. Тому суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у вигляді фіксованої частини в розмірі 500 гривень і у вигляді процентної складової в розмірі 729 гривень 77 копійок, які передбачені пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.12.1, 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.13-27), відсутні. Крім того, у звязку із частковим задоволенням позовних вимог, згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у звязку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений ним під час звернення з позовом до суду пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст.ст. 526-530, 533, 536, 549-551, 598, 610-615, 624-626, 638-643, 1046-10561 ЦК України;

Outcome: partial