Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 51980,46 грн. та судових витрат у розмірі 1921 гривня. Вимоги обґрунтовує тим, що 16.04.2016 року між Товариством та [PERSON] укладений договір позики № 31751 в електронній формі. За умовами договору позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1201, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надається на строк 20 днів. Дата перерахунку суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, вважається датою укладення договору. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. Договору позики на картковий рахунок була перерахована сума позики в розмірі 1201,00 грн., що підтверджується повідомленням від 13.05.2019 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору доручення № ФБ211/11 від 18.11.2015 року. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той час як відповідачкою отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Відповідно до п. 1.1, 1.5 Договору позики, загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем станом на 13.05.2019 становить 51980,46 грн., з яких: 1201,00 грн. - основний борг, 25632,92 грн. - заборгованість по відсоткам, 25146,54 грн- заборгованість за простроченими відсотками. ТОВ «Веллфін» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг №2606 від 27.10.2015 зареєстровано в реєстрі фінансових установ за №16103225). Порядок отримання та надання позики регламентувався Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін», затверджених наказом дирктора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27.10.2015, які розміщені на офіційному веб-сайті Позивача https://creditup.com.ua (надалі - Правила). Позивач зазначає, що реєстрація відповідача на сайті ТОВ «Веллфін», подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики та її підтвердження ТОВ «Веллфін» у передбачений Правилами спосіб, підписання електронного договору електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач підтвердила свою згоду з усіма істотними умовами отримання позики, а укладений та підписаний між сторонами договір в електронній формі в силу приписів статей 6,627 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. Посилаючись на те, що відповідачем прийняті за договором зобов`язання не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ТОВ «ВЕЛЛФІН», позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 51980,46 грн. та судові витрати у розмірі 1921 гривня. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності та про відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення. Заявлені позивачем процесуальні клопотання ґрунтуються на нормах ЦПК України та підлягають задоволенню. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ст. 130 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомлені. З клопотанням про відкладення слухання справи відповідач до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. На підставі ст. 280, 281 ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Безпосередньо дослідивши надані докази суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного: ТОВ «ВЕЛЛФІН» зареєстроване як юридична особа та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Видом діяльності ТОВ «ВЕЛЛФІН» є інші види кредитування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 9,11). Наказом директора ТОВ «Веллфін» від 27 жовтня 2015 року затверджені Правила надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (а.с. 12-24). Згідно з розділами 4,5,6 Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформлює заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. У разі прийняття позитивного рішення товариство направляє заявнику для підписання договір про отримання позики. Договір направляється шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену заявником, інформує заявника шляхом відправлення СМС- повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики - пункт 6.3. правил. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті - пункт 6.4. правил. Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету - пункт 6.7. правил. Пунктами 6.10., 6.11., 6.12. правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначено в заявці, перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами; датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, ТОВ «ВЕЛЛФІН» обґрунтовувало свої вимоги тим, що відповідач приєдналась до Правил надання грошових коштів у вигляді позики, що розміщені на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН», оформила заявку та отримала грошові кошти у вигляді позики на платіжну картку від ТОВ «Веллфін», які не повернула у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики позивач надав копію договору № 31751 від 16 квітня 2016 року, роздруківку заявки з офіційного веб-сайті товариства [INFO] ., повідомлення від 16.04.2016 про успішну видачу займу через систему платежів «Platon» 1201,00 , дата проведення транзакції 2016-04-16, номер карти 516874……1731 [NUMBER] , власник карти [PERSON] (а.с. 25-31, 32-38,42). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору встановлені статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. ст. 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, що набрав чинності 30 вересня 2015 року, визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII. Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і даний договір вважається укладеним у письмовій формі. Пунктом 1.5 договору позики передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться наступним чином: розмір основних процентів складає: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2. цього договору; 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2. цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. Сума процентів за користування позикою нараховується в день погашення позики. Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків - пункт 3.1. договору. Згідно з погодженим сторонами графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 06 травня 2016 року в сумі 1664,56 грн., з яких 463,56 грн. - сплата процентів за користування позикою (а.с. 39). З довідки про заборгованість вбачається, що станом на 13.05.2019 року за позичальником обліковується прострочена заборгованість в сумі 51980,46 грн. ( а.с. 41). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Сукупність наданих суду доказів свідчить про те, що відповідачка взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк суму позики та нараховані проценти за користування позикою не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1201,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 16 квітня 2016 року по 06 травня 2016 року в сумі 463,56 грн. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1201,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 16 квітня 2016 року по 06 травня 2016 року в сумі 463,56 грн. суд вважає доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного: Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2019 року у справі №175/4753/15-ц, згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені після жовтня 2009 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки, що не були враховані судами під час вирішення спору, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18. У ст. 1050 ЦК передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, а тому судами безпідставно застосовано позовну давність до цих вимог. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. За обставинами даної справи [PERSON] зобов`язувалась повернути надану позику у повному обсязі 06 травня 2016 року. Відповідно позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» на підставі ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 06 травня 2016 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за користування позикою в сумі включає період після 06 травня 2016 і до 13.05.2019 року, який виходить за межі строку кредитування. При цьому позивач звернувся до суду за межами трирічного строку позовної давності, однак заява про застосування строку позовної давності від відповідача не надходила. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки, вимога ТОВ «ВЕЛЛФІН» в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та прострочених відсотках за користування позикою за період після 06 травня 2016 року є безпідставною та задоволенню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 1921,00 грн. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судовий збір, сплачений позивачем у мінімальному передбаченому законом розмірі, він підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: partial