Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, та просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 листопада 2014 р. № 91/ок про її звільнення з посади начальника сектора обліку розрахунків Концерну за п.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників; поновити її на роботі на посаді начальника сектора відділу розрахунків відділу бухгалтерського обліку та звітності Концерну; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення і до ухвалення рішення судом з розрахунку її середньоденної заробітної плати в розмірі 608,72 грн.; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй невиплачену премію в розмірі 5 109,00 грн. до Дня незалежності України, 5 109,00 грн. до Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку та 2 554,50 грн. до Дня Конституції України; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй не нараховану та не виплачену премію за основні результати виробничої та фінансово - господарської діяльності за червень-вересень 2014 року в розмірі 5029, 22 гр.; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй вихідну допомогу в розмірі 5 636,25 грн.; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час її незаконного відсторонення від роботи в розмірі 13 539,32 грн. виходячи з розміру одноденного заробітку в сумі 608,72 грн.; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних їй платежів при звільненні по день фактичного розрахунку виходячи з розміру середньоденного заробітку 608,72 грн. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13.03.2015 в задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі. Станом на 16.06.2015 рішення набрало законної сили. В квітні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд рішення Солом'янського районного суду м. Києва за нововиявленими обставинам. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 28.04.2016 в задоволенні заяви було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.08.2016 апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково, ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 28.04.2016 скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами [PERSON] посилалася на наступні обставини. Під час розгляду цивільної справи за її позовом, судами першої та апеляційної інстанції, в основу рішень було покладено наказ №378 від 12.08.2014 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення» на підставі якого було вже видано наказ про звільнення [PERSON] №91/ок від 12.11.2014. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2015 позов [PERSON] разом з іншими позивачами було задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення» від 12.08.2014 №378. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13.03.2017, тобто після повторного апеляційного розгляду, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2015 було залишено без змін. Заявник наполягає на тому, що оскільки підставою для її звільнення за наказом №91/ок від 12.11.2014, став саме скасований судом наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення №378 від 12.08.2014, всі видані в подальшому на його підставі накази повинні бути скасовані, в тому числі і про її звільнення. В судовому засіданні представник заявника підтримав подану заяву в повному обсязі та просив задовольнити. Крім того, просив під час винесення рішення врахувати подані ним розрахунки розміру середньої заробітної плати [PERSON] під час розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку із незаконним звільненням, оскільки раніше надані представниками відповідача довідки містять помилкові розрахунки, оскільки здійснені на підставі недостовірних даних. Представник відповідача проти задоволення заяви заперечував, вважав, що вказані позивачем підстави для перегляду рішення суду не є нововиявленими. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Відповідно до ч.2 ст. 361 ЦПК України підставою для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за №4 від 30 березня 2012 року "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами" нововиявлені обставини -це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.7 вказаної вище Постанови обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Як встановлено судом, позивач була звільнена з посади начальника сектора обліку розрахунків Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на підставі наказу №91/ок від 12.11.2014. Підставою звільнення заявника вказаний п.1 ст.40 КЗпП України, а саме в зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників. В свою чергу, оспорюваний наказ про звільнення позивача, був виданий на підставі раніше прийнятого та підписаного генеральним директором Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення Півнюком О.В. наказу №378 від 12.08.2014 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення». В даному наказі містився список працівників, які підлягали скороченню з займаних ними посад, серед яких,зокрема, була зазначена позивач. Як вже було акцентовано судом під час винесення рішення від 13.03.2015 вирішення питання щодо доцільності скорочення чисельності та штату працівників, враховуючі позовні вимоги з якими звернулась [PERSON], не відноситься до компетенції суду. Суд лише зобов'язаний перевірити правильність дотримання відповідачем вимог закону під час вивільнення його працівників, в разі дійної наявності скорочення. Відповідно до абз.2 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30.03.2012 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» зазначено, обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Як вже зазначалося раніше наказ №91/ок від 12.11.2014 був виданий на підставі наказу №378 від 12.08.2014, отже за своєю суттю він є підґрунтям для подальших дій спрямованих на вивільнення працівників Концерну. Дотримання відповідачем вимог закону під час винесення наказу №378 від 12.08.2014 була перевірена судом в ході розгляду справи за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання протиправним та скасування наказу. Так, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2015 вищевказаний позов було задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення» від 12 серпня 2014 року №378. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13.03.2017 апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення відхилено, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2015 залишено без змін. Отже, обставина щодо порушення відповідачем вимог закону під час винесення наказу №378 від 12.08.2014, як встановлено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області, фактично існувала на момент розгляду справи та винесення рішення Солом'янським районним судом м. Києва. Вбачається, що позивач окрім власних припущень жодного документально підтвердження цих обставин не мав, лише звернувшись з колективним позовом до суду такі твердження отримали процесуальне оформлення у вигляді повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин у формі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2015 . Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових зборів» при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом законодавства, що регулюють вивільнення працівника. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30.03.2012 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК). Враховуючи, що процедура скорочення чисельності та штату працівників, оформлена у вигляді наказу №378 від 12.08.2014 визнана протиправною та відповідний наказ скасовано, під час винесення рішення Солом'янським районним судом м. Києва від 13.03.2015, не була відома позивачу, а тому за своєю природою є істотною, а тому суд приходить до висновку, що вона може бути віднесена до нововиявлених. За таких обставин, заява [PERSON] про перегляд рішення за нововиявленими обставинами підлягає частковому задоволенню, а саме щодо вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення №91/ок від 12.11.2014, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В іншій частині заявлені позовні вимоги, виходячи з положень ст.361 ЦПК України, за переконанням суду не можуть бути переглянуті виходячи з суті нововиявлених обставин вказаних позивачем, оскільки той факт, що наказ №378 від 12.08.2014 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення» визнано протиправним та скасовано жодним чином не впливає на їх вирішення, з можливим подальшим прийняттям іншого за змістом рішення . Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що заявник [PERSON] працювала в Концерні радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на посаді начальника сектора обліку розрахунків. Наказом №91/ок від 21.11.2014 [PERSON] звільнена з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України. Наказ №91/ок від 12.11.2014 був виданий на підставі наказу №378 від 12.08.2014 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення», яким було прийнято рішення про скорочення штатної чисельності дирекції Концерну в зв'язку зі збільшенням у 2013 році кількості штатних одиниць дирекції на 30%, а за три роки майже в 2 рази та зменшення при цьому штатної чисельності працівників філій. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2015 позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання протиправним та скасування наказу було задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення» від 12 серпня 2014 року №378. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13.03.2017 апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення відхилено, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2015 залишено без змін. Отже, на момент розгляду справи судом підстава, з якою відповідач пов»язував звільнення [PERSON], тобто наказ про скорочення штату та чисельності працівників Концерну, перестала існувати, оскільки даний наказ визнано незаконним. Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в т.ч. ліквідації,реорганізації,банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Тому, будь-які правові підстави за для звільнення [PERSON] на підставі положень п.1 ст.40 КЗпП України відсутні, а отже, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача з забманої посади є незаконним. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про визнання незаконним наказу відповідача за № 91/ок від 21.11.2014 про звільнення [PERSON] з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України Закон у відповідності до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій ст. 235 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З оглядуна викладене вище, суд приходить до висновку про поновлення позивача на роботі з 13 листопада 2014 року на посаді начальника сектора відділу розрахунків відділу бухгалтерського обліку та звітності Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. Крім того, в своїх вимогах позивач просила скасувати наказ 91/ок від 21.11.2014 про звільнення. Однак, виходячи з того, що з точки зору трудового законодавства видавати та скасовувати накази віднесено до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а до компетенції суду належить їх перевірка на предмет законності чи незаконності та зобов'язання до вчинення певних дій, а тому підстави для задоволення вимог позивача щодо скасування наказу про звільнення, відсутні. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) і обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата. Надані відповідачем довідки про доходи [PERSON] не приймаються судом за основу під час розрахунку через їх невідповідність вимогам чинного законодавства та здійснюється судом самостійно на підставі наявних матеріалів справи. Так, згідно пункту 3 розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, останні два місці роботи [PERSON] була відсторонена від виконання покладених на неї обов'язків, і останніми місяцями протягом яких вина отримувала заробітну плату були липень та серпень 2014 року. Заробітна плата [PERSON] враховуючи кількості фактично відпрацьованих днів в липні 2014 року становить 1 925,92 грн. за 6 днів, в свою чергу за серпень заробітна плата складає 6 142,86 грн. за 11 днів. ( а.с. 176-178 т.3). Таким чином, середня заробітна плата [PERSON] за останні два місяці дорівнює 8 068,78 грн. ( 1925, 92 грн.=6142, 86 грн.). Пунктом 5 розділу ІV Порядку передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Кількість фактично відпрацьованих [PERSON] днів за липень та серпень 2014 року - 6 і 11 відповідно. Відтак, середньоденна заробітна обчислюється судом наступним чином: 8 068,78 грн. : 17 роб. днів= 474,63 грн. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Кількість днів затримки з 13.11.2014 по 31.08.2017 становить 708 днів (робочих), таким чином стягненню підлягає 336 038,04 грн. ( 474, 63 грн. х708 роб. днів =336 038, 04 грн. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.11.2014-31.08.2017 у розмірі 336 038, 04 грн. Разом з цим, суд не приймає в якості належного доказу довідку відповідача за №47 від 20.02.2015 ( а.с. 186 т.2) щодо розміру середньомісячної заробітної плати, оскільки наданий розрахунок не узгоджується з вимогами Постанови КМУ від 8 лютого 1995 року № 100 та дослідженим у суді розрахунковим листом за липень-серпень 2014 щодо отриманої позивачем заробітної плати. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.11.2014 по 31.08.2017, підстави для задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відсутні. Враховуючи викладене вище, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача належить стягнути в дохід держави і судовий збір у розмірі 3 847,58 грн., як за вимоги майнового та немайнового характеру. В силу п.п.2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України та ч.5 ст.235 КЗпП України рішення в частині поновлення на роботі та в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за один місяць вимушеного прогулу слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial