Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

В --- 2017 року позивач звернувся до відповідача із вказаним позовом, яким просив стягнути з Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області 15034 грн.95 коп. інфляційних втрат та трьох процентів річних, вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок відмови відповідачем у виплаті грошової допомоги з 10.12.2015 року виникло грошове зобов'язання в сумі 61340 грн., яке було виконано 15.05.2017 року в порядку виконання судового рішення, а тому на вказану суму має бути нараховано встановлений індекс інфляції за весь час прострочення з 10.12.2015 року по 15.05.2017 року та три проценти річних від простроченої суми. Відповідач у відзиві пояснив, що постанова суду, якою стягнуто суму грошової допомоги, набрала законної сили 14.03.2017 року, тому датою виникнення грошового зобов'язання не може вважатись 10.12.2015 року. Окрім того, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати проводиться в разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані, а тому сума сплаченої на виконання судового рішенням пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати». Між сторонами відсутнє прострочене грошове зобов'язання, до правовідносин не підлягає застосуванню цивільне законодавство, до ухвалення судового рішення грошового зобов'язання не існувало. На дату подання позову відповідача було звільнено від сплати судового збору, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат. Третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області надало письмові пояснення на позовну заяву, в якій зазначило, що залучення до участі у справі в якості третьої особи є безпідставним з огляду на наступне. Органи Державної казначейської служби України безпосередньо здійснюють виконання рішення про стягнення коштів розпорядників одержувачів бюджетних коштів, а також підприємств, установ та організацій, рахунки яких відкриті в органах Казначейства. Таким чином, Інгульське об'єднання управління ПФУ м. Миколаєва не має відкритих рахунків та відповідачі не внесені до мережі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленнями (викликом) сторін не надходило, відтак суд вважає за можливе розглянути цивільну справу без участі сторін. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.11.2016 року по справі №488/14/16-а задоволено позов [PERSON] до управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі міста Миколаєва та стягнуто на користь позивача грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі його десяти місячних пенсій станом на день призначення, що складає 61340 грн. Постанова мотивована тим, що відповідно до п. 7-1 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок- 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Позивач відмову у нарахуванні зазначених виплат отримав 09.12.2015 року. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17.07.2017 року замінено сторону виконавчого провадження відкритого стосовно виконавчого листа по справі №488/14/16-а з управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва на його правонаступника - Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва. Стягнуту судовим рішенням суму сплачено позивачу 15.05.2017 року. Відповідно до наданого позивачем Розрахунку, заборгованість відповідача з не своєчасне виконання рішення суду за період з 10.12.2015 року по 15.5.2017 року складає з: 12 402 грн. 95 коп. - інфляційні витрати, 3% річних - 2632 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Грошовим зобов'язанням слід вважати будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, незалежно від правових підстав його виникнення, про що зазначив Верховний Суд України в постанові від 01.10.2014 по справі № 6-113цс14. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачені статтею 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання, і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Постанова Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.11.2016 року підтверджує наявність правовідносин із виплати грошової допомоги позивачу на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому таке зобов'язання є грошовим. Враховуючи юридичну природу цих правовідносин між сторонами як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Інфляційні втрати підлягають обрахуванню за період з грудня 2015 року (при цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця) по квітень 2017 року, з урахуванням положень ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення", а саме: (61 340 грн. 00 коп. х 100,7/100х100,9/100х99,6/100х101,0/100х103,5/100х100,1/100х99,8/100х99,9/100х99,7/100х101,8/100х102,8/100х101,8/100х100,9/100х101,1/100х101,0/100х101,8/100х100,9/100) - 61 340 грн. ) = 11 286 грн. 56 коп. Разом з тим, 3% річних підлягають обрахуванню за період з грудня 2015 року по травень 2017 року, за формулою ? = Сх3хД/365/100, де С - сума боргу, Д - кількість днів прострочи, та складають: (61340 грн. 00 коп. х 522 днів прострочення/365/100)=2632 грн00коп. Таким чином, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, що становить інфляційні витрати в сумі 11 286 грн. 56 коп. та три відсотки річних від простроченої сумі 2 632 грн. 00 коп., всього 13 916 грн.56 коп. Посилання відповідача на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не заслуговують на увагу, оскільки грошове зобов'язання виникло на підставі акту законодавства, а не із судового рішення, яким тільки підтверджено його існування. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані, але підлягають задоволенню частково. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial