Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з [PERSON] перебувала у шлюбних відносинах з 1 жовтня 2000 року, рішенням суду від 12 квітня 2016 року шлюб розірвано. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], який проживає спільно із нею та перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач припинив надання матеріальної допомоги на тримання сина, не бере участі у його вихованні. Просить сягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судове засідання не зявилася, у надісланій на електронну пошту заяві (Вх.№1875/18-Вх від 25.06.2018) просить дану справу розглянути без її участі, вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі і просить суд їх задоволити. Окрім того, зважаючи на те, що у позовній заяві не вірно зазначено по батькові відповідача як "Вікторович", просить вважати правильним по батькові «Васильович», що підтверджується наявними у матеріалах справи документами. Відповідач у судове засідання не зявився, у поданій заяві (Вх.№1905/18-Вх від 26.06.2018) просить дану справу розглядати без його участі, вимоги позовної заяви визнає у повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. Оскільки у вступній частині позовної заяви по батькові відповідача зазначено помилково як «Вікторович», а в прохальній вірно - «Васильович», що підтверджується також наявними в матеріалах справи документами, належним відповідачем слід вважати [PERSON]. Відповідно до ухвали від 30 травня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26 червня 2018 року. Відповідно до вимог ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони скористались наданим їм ч. 3 ст. 211 ЦПК України правом на подання клопотань про розгляд справи за їх відсутності, відтак, суд розглядає справу по наявних у ній доказах. Також враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне: Згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 12 квітня 2016 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 01.10.2000 Чернівецьким відділом реєстрації актів цивільного стану в Вінницькій області, актовий запис №15, розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище «Ящук». Від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-АМ № 021025, виданого 15.08.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області. Дитина проживає із [PERSON] на території Чернівецької селищної ради в смт. Чернівці Чернівецького району по вул. Комарова, 36, та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виконкому Чернівецької селищної ради Чернівецького району Вінницької області №622 від 15.05.2018, а також вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем. Згідно свідоцтва про народження серії І-АМ № 021025 відповідач [PERSON] записаний батьком [PERSON], [INFO], однак, добровільно не виконує свого законного обов'язку по утриманню дитини. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину сторонами не подано і судом не встановлено. Доказів того, що відповідач є непрацездатним, або що йому заборонено працювати, а також, що на його утриманні знаходяться інші діти, непрацездатна дружина, батьки, тощо, останнім суду\~не представлено. Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, що вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем. Таким чином, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання дитини. Встановленим судом фактичним обставинам справи відповідають сімейні правовідносини, що регулюються\~Конвенцією про права дитини, Конституцією України, Сімейним кодексом України. Згідно п. 1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.ч. 1, 3\~ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У ч. 1\~ст. 12 вказаного закону зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Статтею\~51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: стан\~здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~рухомого та\~нерухомого майна,\~грошових коштів; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч.1, 2 ст.184 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Отже, виходячи з встановлених обставин справи та рівності обов'язку обох батьків утримувати дітей, суд приходить до висновку, що згідно з матеріальними потребами неповнолітньої дитини доцільно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду 25.05.2018, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, судом береться до уваги те, що розмір аліментів, які просить стягувати [PERSON] із відповідача, а саме 1000 гривень на утримання неповнолітнього сина, перевищує 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також зважаючи на те, що норма, передбачена ч. 2\~ст. 182 СК України\~застосовується при стягненні аліментів у частці від доходу боржника, підстав для зазначення у рішенні суду, що аліменти мають стягуватися у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму немає, відтак, у задоволенні позовної вимоги в цій частині слід відмовити за безпідставністю. За приписом частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. У ч. 6 ст. 141 ЦПК України зазначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Згідно ч. 1\~ст. 142 ЦПК України,\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, при вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, враховуючи, що позивач при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судових витрат, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, відтак, в порядку ст. 142 ЦПК України, слід стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 352грн. 40коп.(50% від 704,80 грн.). На підставі викладено,

Outcome: partial