Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги з урахуванням заяви про їх уточнення (т. 2, а.с. 240-242) обґрунтовані тим, що 11.12.2007 між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №49.28/39/07-Сна, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 1262500,00 грн. з розрахунку 13,35% річних за користування кредитними коштами на строк з 11.12.2007р. по 10.12.2014 р. 11.12.2007р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки №49.12/39/674/07, згідно з умовами якого виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечувалося іпотекою, а саме квартирою [ADDRESS]. 26.06.2013р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, відповідно до умов якого право вимоги до боржників перейшло від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта банк». Позивач, посилаючись на наявність заборгованості за кредитом станом на 15.01.2015 у розмірі 1 181 550,50 грн. та 937 706,76 грн. заборгованості за відсотками, та небажання погашати її у добровільному порядку, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 119 257,26 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] шляхом продажу предмету іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника Банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, додатково долучив до матеріалів справи Звіт про незалежну оцінку предмета іпотеки від 17.07.2017. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, а їх представник подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. У письмових поясненнях та запереченнях на позов просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску Банком строку позовної давності, який просив рахувати від дати 09.01.2010, тобто кінцевого строку, який Банк у досудовій вимозі встановив для боржників для добровільного погашення заборгованості за кредитним договором. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2007р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №49.28/39/07-Сна, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 1262500,00 грн. під 13,35% річних за користування кредитними коштами (п. 1.1, п. 1.3 договору) (т. 1, а.с. 6-10). Відповідно до п. 3.1 кредитного договору позичальник зобов'язується забезпечити повернення одержаної суми кредитів згідно з умовами цього договору не пізніше 10.12.2014р. на рахунок, вказаний у п. 1.2 договору, шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування зі свого поточного/карткового рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту. Згідно з п. 3.2 кредитного договору позичальник зобов'язався сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами до 10-го числа кожного календарного місяця включно. Банк своє зобов'язання по кредитному договору виконав, надавши [PERSON] грошові кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки №660_34 від 11.12.2007 (т. 1, а.с. 74). Також 11.12.2007 між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки № 49.12/39/674/07, згідно з умовами якого виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується іпотекою, а саме квартирою [ADDRESS], заставна вартість якої за згодою сторін (п. 1.4 іпотечного договору) складає 1 797 800,00 грн. (т. 1, а.с. 15-18). У розділі «терміни та визначення» іпотечного договору № 49.12/39/674/07 зазначено, що предмет іпотеки за цим договором, а саме квартира [ADDRESS] належить іпотекодавцям - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - в рівних частках кожному на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири. Встановлено, що [PERSON] неналежним чином виконувала умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. Так, 09.12.2009 ВАТ «Кредитпромбанк» звернувся до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з письмовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором. У вимозі повідомлялося про заборгованість станом на 09.12.2009 у розмірі 987 339,70 грн. строкової заборгованості по кредиту, 194 210,80 грн. простроченої заборгованості по кредиту, 12 964,68 грн. поточної заборгованості по відсоткам та 138 735,69 грн. простроченої заборгованості по відсоткам. Даним листом Банк вимагав від солідарних боржників погасити заборгованість до 09.01.2010 (т. 1, а.с. 215). Така заборгованість у позасудовому порядку добровільно відповідачами погашена не була, у зв'язку з чим ПАТ «Кредитпромбанк» 01.06.2010 звернувся до Подільського районного суду м.Києва з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 1, а. с. 216-221). Разом з тим, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.11.2013 дана позовна заява була залишена без розгляду у зв'язку з повторною неявкою представника позивача у судове засідання (т. 1, а.с.222). Крім того встановлено, що 26.06.2013р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (т. 1, а.с. 37-43), відповідно до умов якого право вимоги до боржників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] перейшло від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта банк», що також підтверджується актом приймання-передачі прав вимоги від 26.06.2013(т. 1, а.с. 76). В подальшому, 04.09.2014 правонаступник ПАТ «Кредитпромбанк» - позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з даним позовом, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог (т. 2, а.с. 106, 240-242) та розрахунків заборгованості за кредитом станом на 15.01.2015 (т. 2, а.с. 107), просив в рахунок заборгованості за кредитом у розмірі 1 181 550,50 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 937 706,76 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України, умовами кредитного договору, умовами іпотечного договору, а також Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, ПАТ «Дельта Банк» правомірно заявляє вимоги до відповідачів, які ґрунтуються на договорі іпотеки № 49.12/39/674/07 від 11.12.2007, укладеному між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Так, встановлено, що ВАТ «Кредитпромбанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Позичальник [PERSON] всупереч умов кредитного договору, припинила здійснювати платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушила взяті на себе договірні зобов'язання. Згідно зі ст. 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 ст. 575 ЦК України визначено окремі види застави, зокрема, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. За кредитним договором, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], утворилася заборгованість, у зв'язку з чим позивач набув права задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням за рахунок предмета іпотеки, а його вимоги ґрунтуються на нормах ст.ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку» та пунктах 4.1 та 4.2. іпотечного договору. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Таким чином, стаття 39 Закону України «Про іпотеку» зобов'язує суд з'ясувати загальний розмір вимог банку та всі його складові, на покриття яких звертається стягнення на предмет іпотеки, здійснити опис предмета іпотеки та визначити його початкову вартість для реалізації на прилюдних торгах. З матеріалів справи вбачається, що предмет іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, а саме квартира [ADDRESS] належить іпотекодавцям - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожному на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №20 від 28.09.2000 за реєстровим №2-7192, зареєстрованого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 11.10.2000 в реєстровій книзі №д.302-2262 за номером 4271а. У пункті 1.4 іпотечного договору сторони передбачили заставну вартість предмета іпотеки у розмірі 1797 800,00 грн. При цьому, визначаючи початкову ціну предмета іпотеки, зазначення якої відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» є обов'язковою у судовому рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходить з ринкової вартості предмета іпотеки - 3 333 000 грн., визначеної у Звіті про незалежну оцінку квартири станом на 17.07.2017. Така вартість предмету іпотеки спростована відповідачами не була. При визначенні загального розміру вимог банку та всіх його складових, на покриття яких звертається стягнення на предмет іпотеки, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається зі змісту кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору - до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань ( п.7.6 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту до 10 грудня 2014 року (п.1.1. кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно з 1 по 10 число кожного календарного місяця для основної заборгованості (п.3.1 кредитного договору) і для процентів за користування кредитом - до 10 числа кожного місяця (п.3.2 кредитного договору). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесенням щомісячних платежів), що входить до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст.261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч.5 ст.261 ЦК України). Зі змісту ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Отже початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки, як було встановлено судом, умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі № 6-20цс114 від 19 березня 2014 року). Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та сплати процентів повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Судом встановлено, що [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 26.06.2013 року та процентів за користування кредитом з 12 квітня 2011 року, у зв'язку з чим з цих дат у неї утворилась заборгованість за кредитним договором. В свою чергу банк звернувся до суду з позовом до відповідачів 4 вересня 2014 року, а тому має право на стягнення заборгованості за кредитом в межах трирічного строку позовної давності з 4 вересня 2011 року. Таким чином, не вся заборгованість за кредитом підлягає покриттю за рахунок предмета іпотеки, а лише сукупність платежів, які повинна була здійснити [PERSON] протягом періоду з 4 вересня 2011 року. Розмір такої заборгованості становить за кредитом 1181550,50 грн., по відсоткам - 937706,76 грн.., що разом складає 2119257,26 грн. Саме у такому розмірі заборгованість за кредитним договором підлягає покриттю за рахунок предмету іпотеки. При ухваленні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки суд виходить із засад співрозмірності вимог позивача на суму боргу 2119257,26 грн. з вартістю предмету іпотеки 3333000,00 грн. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 грудня 2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] у розмірі 2119257,26 грн. потрібно звернути стягнення на користь ПАТ «Дель Банк» на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] яка складається з п'яти кімнат загальною площею 114,90 км.м., житловою площею 77,70 кв.м., яка належить на праві власності іпотекодавцям - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №20 від 28.09.2000 за реєстровим №2-7192, зареєстрованого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 11.10.2000 в реєстровій книзі №д.302-2262 за номером 4271а, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" з початковою ціною для реалізації 3333000,00 грн.. Таких висновків суду не змінюють посилання представника відповідачів про пропуск позивачем строку позовної давності. З позиції відповідачів, у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та його поручителів заборгованість за кредитним договором, надіславши 9 грудня 2009 року претензію - вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів до 09.01.2010. Вважають, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та сплату відсотків за користування кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом трьох років, починаючи від дати 09.01.2010 був зобов'язаний пред'явити позов про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зважаючи на те, що трирічний строк позовної давності у такому випадку повинен був сплинути 10.01.2013 року, а банк звернувся до суду з даним позовом лише у вересні 2014 року, просили відмовити у задоволенні позову. Разом з тим, така позиція відповідачів не знайшла свого доведення за матеріалами справи. Так, направляючи вимогу від 09.12.2009 про погашення заборгованості, ВАТ «Кредитпромбанк» зазначив, що даним листом не змінює кінцеву (остаточну) дату повернення кредиту та процентів, зазначену в Договорі (т. 2, а.с. 94), а тому в силу вимог ст.1050 ЦК України такий лист банку не свідчить про використання свого права дострокового стягнення кредитної заборгованості. Строк позовної давності також не перервав факт звернення банку з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 01.06.2010, оскільки такий позов був залишений без розгляду (ч. 1 ст.265 ЦК України). З огляду на зазначене, позовні вимоги банку знайшли своє часткове доведення у суді та підлягають задоволенню частково шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, однак на покриття суми заборгованості за кредитом, меншої від тієї, що заявлена банком. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача по 913,50 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 525, 541, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 33, 34, 39 Закону України «Про іпотеку» та

Outcome: partial