Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та просив стягнути з відповідача заборгованість з заробітної плати у розмірі 152 гривень, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, виходячи з розрахунку 160,64 гривень за кожен робочий день, визначений відповідним загальним графіком робочих днів по 8-годинному робочому дню, з помісячним відрахуванням з цієї суми податків, визначених нормативною базою України. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 жовтня 2011 року він був прийнятий на ДП «Завод імені В.О.Малишева» на посаду майстра дільниці. 02 вересня 2013 року був звільнений з підприємства за власним бажанням, однак при звільненні йому не була виплачена заборгованість по заробітній платі, яка, як позивач дізнався з отриманого ним лише 01 березня 2014 року у робітника підприємства розрахункового листа, станом на 01 вересня 2013 року склала 6458,43 гривень, позивача не було повідомлено в письмовому вигляді про розмір такої виплати, а також у нього була вилучена банківська картка, на яку перераховувалася заробітна плата та на якій, в момент вилучення, залишалися гроші у сумі 7,21 гривень. 31 грудня 2013 року відповідач виплатив йому суму у розмірі 6020 гривень, таким чином, сума невиплаченої заборгованості по заробітній платі склала 445,64 гривень, однак, враховуючи, що відповідач має право здійснити перерахунок виплати на свою користь у вигляді повернення позивачем суми, яка розраховується як переплата за 4 дні відпустки і складає 293 гривень, загальна сума заборгованості підприємства перед позивачем складає 152 гривень. Крім того, відповідачем до теперішнього часу не проведено повного розрахунку з позивачем, у зв'язку з чим, останній має право на отримання середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, який складає 160,64 гривень за кожен восьмигодинний робочий день, тобто станом на 01 березня 2014 року сума середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні складає 20401,28 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, пояснив про обставини, викладені вище, а також зазначив, що сума заборгованості з заробітної плати у розмірі 6458,43 гривні, яка не була виплачена при звільненні, зазначена позивачем на підставі даних розрахункового листа за серпень 2013 року, відповідачем неправильно розрахована середньомісячна та середньоденна заробітна плата позивача, згідно розрахунку представника позивача, який здійснений ним у відповідності до вимог постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», середньоденна заробітна плата позивача складає 160,64 гривні. Крім того, представник позивача пояснив, що в день звільнення відповідач забрав у позивача банківську картку, на якій був залишок заробітної плати у розмірі 7 гривень 21 копійка, та який позивач не має можливості отримати самостійно через відсутність у нього окремого договору з банком. Представники відповідача ДП «Завод імені В.О.Малишева» Гродзенська В.П. та Сасін В.В., які діють на підставі довіреності, у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували у повному обсязі з наступних підстав. Позивач перебував у трудових відносинах з підприємством з 24.10.2011 року по 02.09.2013 року на посаді майстра. 02.09.2013 року останній був звільнений за угодою сторін згідно п. 38 КЗпП України, сума нарахованої заробітної плати на момент його звільнення склала 6019,86 гривень, та оскільки останній в день звільнення на підприємстві не працював, до теперішнього часу не звернувся до відповідача із вимогою проведення з ним остаточного розрахунку, як цього вимагає ст. 116 КЗпП України, вина підприємства у затримці остаточного розрахунку відсутня. Крім того, зазначили, що заборгованість з заробітної плати у повному обсязі була виплачена позивачу в грудні 2013 року, у позивача відсутні будь-які перешкоди в отриманні в банківській установі грошей, які залишились на банківському рахунку. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані сторонами письмові докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно запису в трудовій книжці на ім'я [PERSON], останній працював на Державному підприємстві «Завод імені В.О. Малишева» з 24 жовтня 2011 року по 02 вересня 2013 року на посаді майстра дільниці (570), звільнений згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Як вбачається з розрахункового листка за серпень 2013 року 22 серпня 2013 року позивач отримав 837,90 гривень, борг за підприємством на кінець місяця складає 6458,43 гривні, будь-які докази отримання позивачем після цього належних йому сум, у тому числі 02 вересня 2013 року, відсутні. Згідно відомості на виплату грошей за березень 2013 року № ДП-0016244 ДП «Завод ім.. В.О. Малишева» 05 листопада 2013 року позивач отримав гроші у сумі 438,57 гривень, що не заперечувалось у судовому засіданні представником позивача. Згідно відомості на виплату грошей за червень 2013 року, липень 2013 року, серпень 2013 року, вересень 2013 року № ДП-0017019, ДП-0017020, ДП-0017021, ДП-00170226244 ДП «Завод ім.. В.О. Малишева» 30 грудня 2013 року позивач отримав гроші у сумі 6019,86 гривень, що не заперечувалось у судовому засіданні представником позивача. Вищезазначені виплати у сумі складають 6458,43 гривні, що відповідає сумі заборгованості належних позивачу виплат, зазначених в розрахунковому листку за серпень 2013 року, а тому суд погоджується з доводами позивача про розмір заборгованості з заробітної плати на момент звільнення 6458,43 гривні та визначає неправильним розмір заборгованості на дату звільнення позивача, зазначений у наданій відповідачем довідці від 12 березня 2014 року - 6019,86 гривень. Таким чином, суд прийшов до висновку, що остаточний розрахунок при звільненні був проведений з позивачем у повному обсязі 30 грудня 2013 року, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в розмірі 152 гривні задоволенню не підлягають. Щодо стягнення 7 гривень 21 копійки, які також входять до суми зазначеної позивачем заборгованості та залишились на банківському рахунку, суд зазначає наступне. Як встановлено в ході судового розгляду та не заперечується сторонами по справі, заробітна плата позивачу виплачувалась шляхом перерахування грошей на банківський рахунок. Як вбачається з наданого позивачем чеку про отримання грошових коштів останнім 23 серпня 2013 року було отримано в банкоматі АТ «Укрексімбанк» 840 гривень, доступний залишок склав 7,21 гривень, тобто зазначена сума відповідачем виплачена шляхом перерахування на банківський рахунок, належних та допустимих доказів наявності будь-яких перешкод у отриманні грошей у банківській установі позивачем не надано. Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено наявність порушення з боку відповідача строків виплати належних звільненому працівнику сум, як зазначено вище днем фактичного розрахунку суд вважає 30 грудня 2013 року. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів відсутності вини у затримці проведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні. Доводи відповідача про те, що останній робочий день був для позивача вихідним днем, після звільнення позивач не звертався до відповідача з вимогою проведення остаточного розрахунку, суд вважає безпідставними, оскільки, хоча день звільнення припадає на вихідний для позивача день, в цей день позивач був присутній на підприємстві та отримав трудову книжку, що не заперечується відповідачем у судовому засіданні, доказів того, що позивачу було повідомлено про можливість отримання остаточного розрахунку ані в день звільнення, ані після цього, відповідачем не надано. Крім того, як вбачається з наданої відомості на виплату грошей 05 листопада 2013 року, тобто вже після звільнення, позивачу було частково виплачено заборгованість з заробітної плати у сумі 438,57 гривень, поважності причин не проведення остаточного розрахунку у повному обсязі в цей день відповідачем не зазначено. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні, а саме до 30 грудня 2013 року. При визначенні середньої заробітної плати суд враховує ті фактичні дані, що містяться в розрахункових листках позивача за червень 2013 року, липень 2013 року, серпень 2013 року, та керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. В силу абз.3 п.2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати. затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08.02.95 року №100 (надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Тобто, нормами чинного законодавства чітко врегульовано, що для проведення розрахунку беруться два останні календарні місяці. В даному випадку це липень та серпень 2013 року. Згідно п.4 розділу III Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Отже, середній заробіток [PERSON] складає: заробітна плата за липень 2013 року - нараховані 3105,06 гривень, з них для розрахунку не приймається компенсація невиплаченої заробітної плати у розмірі 3,15 гривень, тобто сума для розрахунку складає 3101,91 гривень, у червні місяці позивач відпрацював 157,50 годин, що дорівнює 21 робочому дню; заробітна плата за серпень 2013 року - нараховані відпускні 2499,56 гривень, які до розрахунку середнього заробітку в силу положень п."б" п.4 розділу III Порядку не включаються. Таким чином, до розрахунку середнього заробітку за липень - серпень 2013 року приймається оплата за 157,50 годин, відпрацьованих позивачем у цих місяцях - 3101,50 гривень, а відповідно середньоденна заробітна плата позивача складає 147,71 гривень (3101,91:21). Виходячи з вищенаведеного, суд зазначає, що зазначена відповідачем в довідці від 12 березня 2014 року середньоденна заробітна плата [PERSON] у розмірі 158,71 гривень не відповідає вимогам закону, порядок розрахунку середньої заробітної плати позивача відповідачем не наданий. У періоді з 03 вересня 2013 року по 30 грудня 2013 року було 85 робочих днів, отже, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача, складає 12555,35 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судовий збір суд стягує з відповідача в дохід держави у розмірі 1% від задоволених вимог за позовом, але не менше 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial