Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду з вищевказаним позовом та просить постановити рішення, яким усунути їй перешкоди у користуванні житловою квартирою № 32 в житловому будинку № 91-а по вул. Партизанська в м. Покров Дніпропетровської області шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою та шляхом зняття його з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що 03.10.2018р. вона на підставі договору купівлі-продажу придбала у відповідача його ? частку квартири № 32 в житловому будинку № 91-а по вул. Партизанська в м. Покров, який до сих пір, хоча не проживає в квартирі з 2007 року, зареєстрований в ній. Оскільки відповідач добровільно не бажає знятись з реєстрації, позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. У процесі розгляду справи, позивач свої позовні вимоги, з викладених у позовній заяві підстав, підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Разом з тим, 16.11.2018р. позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив не надав, причини неявки суду не повідомив. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, відповідно до ст..280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] порівну по ? частині на праві приватної часткової власності належить квартира № 32 в житловому будинку № 91-а по вул. Партизанська в м. Покров, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим відділом комунальної власності міськвиконкому м. Орджонікідзе (а.с. 8). Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якої [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] порівну по ? частині на праві приватної часткової власності належить квартира № 32 в житловому будинку № 91-а по вул. Партизанська в м. Покров (а.с. 9-10). На підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбала у відповідача [PERSON] належну йому ? частку квартири № 32 в житловому будинку № 91-а по вул. Партизанська в м. Покров (а.с. 11). Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якої позивач придбала у відповідача [PERSON] належну йому ? частку квартири № 32 в житловому будинку № 91-а по вул. Партизанська в м. Покров (а.с. 12). Відповідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №432 від 09.10.2018р., виданої Виконавчім комітетом Покровської міської ради Дніпропетровської області за адресою по вул. Партизанська, 91-а/32 в м. Покров зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно акту квартального комітету від 09.10.2018 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично з 2007 року за вказаною адресою не проживає (а.с. 14). В судовому засіданні позивач [PERSON] вказала на те, що відповідач є їй рідним братом, в жовтні 2018р. вона купила в останнього належну йому ? частку квартири за адресою вул. Партизанська, 91-а/32. Згідно договору купівлі-продажу, представник відповідача зобовязався в строк до 05.10.2018р. зняти відповідача з реєстрації. Однак до сих пір відповідач залишається бути зареєстрованим в зазначеній квартирі, що порушує право позивача вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном. Крім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази, згідно яких вона є кумою позивача. Вказує, що за адресою по вул. Партизанська, 91-а/32 в м.Покров відповідач не проживає, останній раз вона бачила [PERSON] у 2000 році. За вказаною адресою проживає: позивач, її донька та її чоловік. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази, згідно яких вона є подругою позивача. Вказує, що за адресою по вул. Партизанська, 91-а/32 в м.Покров відповідач з 2007 року не проживає. Статтями 47, 48\~Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Згідно із ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У свою чергу п.1 ч.1 ст.346 ЦК України передбачає, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до ст..405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу [PERSON]\~придбала у\~відповідача [PERSON]\~належну йому\~? частку\~квартири №\~32\~в житловому\~будинку №\~91-а\~по вул.\~Партизанська в\~м.\~Покров. На даний час в зазначеній квартирі зареєстрований, але не проживає [PERSON], що підтверджується показами свідків та долученими до матеріалів справи документами. Факт реєстрації відповідача в квартирі №\~32\~в житловому\~будинку №\~91-а\~по вул.\~Партизанська в\~м.\~Покров порушує права позивача як власника та створює для неї відповідні незручності, які обмежують права останньої у частині володіння та розпорядження своїм майном, зокрема, позивач не має можливості отримати субсидію. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловою квартирою шляхом визнання особи таким, що втратив право користування нею є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення. Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7\~Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв'язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Орган реєстрації,

Outcome: partial