Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

У жовтні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - Ірпінська міська державна нотаріальна контора, Бучанська міська рада Київської області про припинення права спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Відповідачем [PERSON] було подано зустрічний позов до [PERSON] , Ірпінської міської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, про визнання права власності на прибудовані споруди та визначення порядку користування земельною ділянкою. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області (суддя Пархоменко О.В.) від 31.10.2013 року позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Ірпінська міська державна нотаріальна контора, Бучанська міська рада Київської області про припинення права спільної часткової власності, розподіл будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , Ірпінської міської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, про визнання права власності на прибудинкові споруди та визначення порядку користування земельною ділянкою залишено без задоволення. Ухвалою колегії судді судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 23.01.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Ірпінського міського суд Київської області від 31.10.2013 року залишено без змін. Ухвалою колегії судової палати у цивільних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2014 року касаційну скаргу [PERSON] , що діяла в інтересах позивача за первісним позовом [PERSON] , задоволено частково. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31.10.2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23.01.2014 року у частині відмови у задоволенні первісного позову скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В грудні місяці 2017 року набула чинності нова редакція ЦПК України, а тому, враховуючи вказівки суду касаційної інстанції та зважаючи на те, що висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17.01.2018 року № 12667/12668/16-43 14470/17-43 не надано відповіді на поставлені згідно ухвали Ірпінського міського суду від 05.07.2016 року питання, позивачем уточнена подана заява згідно ст. 49 ЦПК України. 01.08.2018 року в порядку ст. 49 ЦПК України [PERSON] подала заяву про зменшення позовних вимог, вказала, що в провадженні Ірпінського міського суду перебувала цивільна справа за її позовом до [PERSON] , треті особи Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, Бучанська міська рада про припинення права спільної часткової власності, розподіл будинку, визначення конкретного порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на прибудинкові споруди та визначення порядку користування земельною ділянкою. Рішенням Ірпінського міського суду від 31 жовтня 2013 року, залишеним без змін апеляційним судом Київської області від 23 січня 2014 року, у задоволенні первісного та зустрічного позовів було відмовлено. Зазначила, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] судові рішення першої та апеляційної інстанції в касаційному порядку не оскаржувала. Між тим, подана позивачем за первісним позовом [PERSON] касаційна скарга на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2013 року та Ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 січня 2014 року була задоволена частково. Так, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року рішення суду першої та апеляційної інстанції у справі № 2-287/12 в частині відмови у задоволенні первісного позову скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Оскільки відповідач за первісним позовом [PERSON] вищевказані судові рішення в касаційному порядку не оскаржувала, позивач вважала, що в даному провадженні підлягають розгляду заявлені нею позовні вимоги. Скасовуючи судові рішення в даній справі, суд касаційної інстанції виходив з того, що судами не було перевірено доводи [PERSON] стосовно поділу житлового будинку відповідно до часток у майні та відповідно до запропонованого нею варіанту, а висновком судової будівельно-технічної експертизи від 22 березня 2013 року питання поділу житлового будинку не досліджувалось. При цьому суд касаційної інстанції також вказав, що суди не з`ясували розмір земельної ділянки, яка перебувала у користуванні батька на день його смерті та відповідно, яку частку позивачка, як учасник спільної часткової власності на будинок, набуває на земельну ділянку пропорційно розміру її частки у спільній власності на будинок. На обґрунтування поданої заяви також зазначено, що [PERSON] та відповідачка [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачці [PERSON] належать на праві власності 43/100 частини будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування, укладеного на її користь батьком [PERSON] , що був посвідчений Ірпінською державною нотаріальною конторою 17.03.1984 року у складі приміщень: 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1/2 частини колодязя. Позивачці [PERSON] належать на праві власності 57/100 частин даного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.07.2003 року, виданого Ірпінською державною нотаріальною конторою після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] у складі приміщень: 2-1 кухня пл..11.6 кв. м., 2-2 житлова кімната пл. 11.4 кв. м., 2-3 житлова кімната пл. 12.6 кв. м., 2-4 житлова кімната пл.9.9 кв. м., 2-5 житлова кімната пл. 16.1 кв. м., 2-6 ванна пл. 7.4 кв. м. загальною площею 69,0 кв. м., житловою площею 50,0 кв. м., а також господарські споруди сарай «Б»,вбиральня «В», 1/2 колодязя під № 1, сарай-гараж «Г», погріб під «Г», душ «Ж», бесідка «З», огорожа № 2-5. Як вбачається з матеріалів справи, спільна часткова власність на житловий будинок [ADDRESS] у частках 43/100 та 57/100 виникла в 1984 році внаслідок укладення 17 березня 1984 року договору дарування частини житлового будинку. Згідно короткої технічної характеристики будинку, виданої Ірпінським БТІ на час укладення договору дарування, житловий будинок мав 77,8 кв.м. житлової площі, а також включав господарські будівлі - сарай «Б», вбиральню «В», колодязь під № 1 та огорожу № 2-5 загальною вартістю 13851 руб. Вартість відчужуваних приміщень 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1/2 частини колодязя становила 6005 руб. Таким чином, вартість подарованої відповідачці частини будинку становила 43/100 частини /6005:13851=0,43/. Так як в користування [PERSON] перейшли конкретні приміщення в будинку, то тим самим в 1984 році виникла спільна часткова власність на нього між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 7 ст. 36 Закону УРСР «Про державний нотаріат», чинного на час укладання договору дарування, угода про відчуження жилого будинку/частини будинку/, який розташований в сільській місцевості, посвідчувалась тільки при умові, що набувачу в установленому порядку надається в користування земельна ділянка біля будинку. Відповідно до Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР № 45/5 від 31.10.1975 року, при посвідченні договорів про відчуження житлових будинків /частин/, розташованих в сільських населених пунктах на землі, закріпленій за колгоспом, радгоспом або іншим сільськогосподарським підприємством, нотаріусами вимагались крім документів про право власності на будинок рішення або довідка про згоду зазначених підприємств про надання покупцеві в користування земельної ділянки повністю або частково. Оскільки згідно договору дарування частини житлового будинку [ADDRESS] відбувся перехід права власності на частину будинку, вважала, що до спірних правовідносин слід також застосувати ст. 134 ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до даної норми, при переході права власності на будинок, який розташований в місті чи селищі міського типу, до набувача будинку переходило і право на користування земельною ділянкою біля будинку. Житловий будинок, розташований в сільській місцевості, міг бути відчужений громадянину тільки при умові, якщо йому в установленому порядку надавалась в користування земельна ділянка біля будинку. Так як надання земельної ділянки, що є в користуванні іншому землекористувачеві провадилось згідно ст. 16 ЗК Української РСР 1970 року тільки після вилучення даної ділянки, наказом радгоспу «Рубежівський» від 26.10.1983 року за № 526 [PERSON] у зв`язку із даруванням частини будинку [PERSON] по [ADDRESS] було виділено земельну ділянку 0, 03 га. Дана обставина також встановлена рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27.04.2015 року у справі № 367/7949/14-ц, що набрало законної сили, а тому у відповідності до норм ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до Постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного Кодексу Української РСР» від 18.12.1990 року, розділу X «Перехідні положення «Земельного Кодексу України в ред. 2001 року, громадяни, які мали в користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цих Кодексів, зберігають свої права на користування ними до оформлення у встановленому порядку прав власності на землю або прав землекористування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 18 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Згідно пункту 21 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, тому відповідно до статті 88 ЗК України слід брати до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Нормою статті 91 Земельного кодексу Української РСР в редакції 1970 року визначено, що особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування земельною ділянкою. Оскільки укладення договору дарування частини житлового будинку по [ADDRESS] проводилось згідно волевиявлення [PERSON] та [PERSON] та відповідного виділення їй 0, 03 га землі згідно наказу по радгоспу «Рубежівський» від 26.10.1983 року № 526, даний правочин та підстави його укладення мають бути враховані при вирішенні земельного спору, що виник між позивачем, як новим власником частини житлового будинку, та відповідачкою [PERSON] . Щодо набуття права власності на житловий будинок попереднім власником, проведення ним прибудов до належної частини житлового будинку після договору дарування та набуття позивачем у власність відповідної частини жилого будинку в порядку спадкування за заповітом, зазначено, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] виникло у [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої приватної власності на жилий будинок, виданого на підставі Протоколу Бучанської селищної Ради депутатів трудящих № 1 від 06 січня 1970 року. Згідно даного рішення право власності на житловий будинок по [ADDRESS] було визнано за [PERSON] на вже існуючий будинок про що видано відповідне Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок 13 січня 1970 року за реєстровим № 293. Вищевикладена обставина дає підстави стверджувати, що жилий будинок [ADDRESS] був побудований до 1970 року. Так, згідно Протоколу № 18 від 05.08.1955 року Яблунської сільської ради депутатів трудящих Києво - Святошинського району Київської області, дозвіл на будівництво житлового будинку в с. Буча було надано [PERSON] на присадибній земельній ділянці площею 0,15 га. Згідно плану викопіювання будівництва присадибної ділянки по [ADDRESS] від 10.11.1969 року (користувачем значився [PERSON] ) розмір присадибної земельної ділянки за даною садибою становив 0,15 га, що підтверджено планом. Витягом із земельно-шнурової книги радгоспу «Рубежівський» за період (1963-1976) роки та довідкою Михайло Рубежівської сільської ради від 13.09.2006 року № 3056 підтверджено, що [PERSON] користувався земельною ділянкою площею 0, 15 га. Після дарування частини житлового будинку та у зв`язку із запровадженням Законом України «Про плату за землю» в 1992 році обов`язкового платного користування землею, [PERSON] сплачував податок за землю, який нараховувався Бучанською селищною радою згідно записів погосподарських книг за ділянку розміром 1182 кв.м. за даними техпаспорту від 1982 року про розмір ділянки /1482-300=1182/. Вищевикладені обставини та докази на їх підтвердження (квитанції про сплату земельного податку) дають підстави стверджувати, що до набуття права власності на житловий будинок по [ADDRESS] в 1970 році та до укладення договору дарування частини житлового будинку в 1984 році, [PERSON] користувався закріпленою за ним земельною ділянкою площею 0, 15 га та відповідно площею 1200 м. кв. після дарування частини житлового будинку. Пунктом 5 постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» від 18 грудня 1990 року було визначено, що громадяни, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Зважаючи на те, житловий будинок був побудований до 1970 року та враховуючи характер спірних відносин між - співвласниками житлового будинку в [ADDRESS] , позивач вважала, що при вирішенні земельного спору слід застосовувати не тільки норми земельного законодавства, що діяли після набуття [PERSON] права власності на жилий будинок та перетворення спільної власності на часткову, а й норми ЗК УРСР в редакції 1922 року, положення якого закріплювали право на землю двору та загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу Української РСР від 18.07.1970 року, право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчувалось записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та по господарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. Земельна шнурова книга, як книга для обліку земель безстрокового і довгострокового користування сільськогосподарських підприємств, була затверджена Держпланом СРСР і ЦСУ СРСР 22.09.1962 року. Оскільки [PERSON] був землекористувачем присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] , в земельно - шнуровій книзі радгоспу «Рубежівський» за 1963 -1976 роки за [PERSON] обліковувалась земельна ділянка площею 0, 15 га. Так як в даній книзі була допущена описка, зокрема по-батькові [PERSON] був записаний « [PERSON] », а не « [PERSON] », судовою лінгвістичною експертизою від 08.07.2016 року № 056/334 встановлено, що записи в офіційних документах по - батькові [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є ідентичними. Після укладання договору дарування у власності [PERSON] залишилось 57/100 частин жилого будинку по [ADDRESS] , а також сараю «Б», вбиральні «В», 1/2 частини колодязя під № 1, огорож № 2-5 та каналізаційних ям № 6,7. Згідно рішення виконкому Бучанської селищної ради від 10.04.1990 року [PERSON] було дозволено добудувати до частини будинку приміщення розміром 3.3 х 8.7 м де обладнати кухню, коридор, ванну, туалет. Внаслідок проведеної добудови приміщення ванної 2-6 пл. 7.4 м. кв. розміром 2.7 х 3.25 м (літера «а 2» на плані садиби) загальна площа будинку збільшилась на 7,4 кв. м., а житлова площа залишилась незмінною. Крім того батьком [PERSON] було побудовано господарські споруди: сарай-гараж «Г», погріб під «Г» в 1990 році, душ «Ж», бесідка «З» в 1998 році. Позивач вважає, що спорудження за життя батьком господарських будівель і проведення відповідних добудов до житлового будинку за відповідним дозволом Бучанської селищної ради створило для нього право власності на них, проте це не стало підставою для зміни розміру часток у власності на будинок. Крім того, за життя батька [PERSON] відповідачка [PERSON] не ставила питання про визнання права власності на спірні споруди. Тому заявлена відповідачкою [PERSON] вимога про визнання за нею права власності на спірні споруди є безпідставною і такою, що заявлена з пропуском строку позовної давності. Оскільки залишення часток у праві власності на житловий будинок без перерозподілу ніяким чином не порушує права ні позивача, ні відповідача [PERSON] , як співвласника житлового будинку, вказує, що зменшує розмір позовних вимог в частині уточнення частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] . Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи №12667/12668/16-43 14470/17-43 від 17.01.2018 року, запропонована їй до виділу частка становить 58/100 частин. Однак дана частка визначена експертом шляхом проведених заокруглень. Крім того експертизою не було вирішено питання щодо порядку користування земельною ділянкою. За даних обставин, з урахуванням неповноти висновку вищевказаної судової будівельно-технічної експертизи, за її заявою від 04.06.2018 року була проведена судовим експертом будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза. На вирішення експертизи нею було поставлені питання: Яку частку у одиницях вартості складають частина житлового будинку [ADDRESS] у складі приміщень: 2-1 кухні пл.11,6 кв.м; 2-2 житлова кімната пл. 11,4 кв.м; 2-3 житлова кімната пл.12,6 кв.м; 2-4 житлова кімната пл. 9,9 кв.м; 2-5 житлова кімната пл.16,1 кв.м, а також, сарай «Б», вбиральня «В», 1/2 колодязя під №1, огорожа №2-5 на час укладання 17 березня 1984 року договору дарування? Чи відповідає частина житлового будинку [ADDRESS] у складі приміщень: 2-1 кухні пл.11,6 кв.м; 2-2 житлова кімната пл. 11,4 кв.м; 2-3 житлова кімната пл.12,6 кв.м; 2-4 житлова кімната пл. 9,9 кв.м; 2-5 житлова кімната пл.16,1 кв.м, а також, сарай «Б», вбиральня «В», Ѕ колодязя під №1, огорожа №2-5 ідеальній частці 57/100 без урахування 2-6 ванни пл.7,4 кв.м та господарських будівель, а саме: сараю - гаражу «Г», погребу під «Г», душу «Ж», альтанки «З», каналізаційних ям №№6, 7 станом на час складання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2003 року". Яка ринкова вартість колодязя №1 та каналізаційних ям №№6, 7? Чи можливий порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , кадастровий план №3210800000:01:071:0100 площею 0,1627 га складений КП «Ірпінське земельно кадастрове бюро» по запропонованому варіанту [PERSON] .? Які можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою кадастровий план №3210800000:01:071:0100 площею 0,1627 га по [ADDRESS] , що складений «Ірпінське земельно кадастрове бюро» між співвласниками відповідно до часток у праві власності ( [PERSON] - 57/100, [PERSON] - 43/100)? Висновком судового експерта від 02 липня 2018 року № 14/06-2018 встановлено, що частина житлового будинку( житловий будинок під літ. «А» з прибудовою «а»), що складається з приміщень: 2-1 кухні пл. 11,6 кв.м; 2-2 житлова кімната пл.11.4 кв.м; 2-3 житлова кімната пл. 12,6 кв.м; 2-4 житлова кімната пл. 9,9 кв.м; 2-5 житлова кімната пл. 16,1 кв.м, а також сарай «Б», вбиральня «В», 1/2 колодязя під №1, огорожа № 2-5 на час укладання договору дарування від 17 березня 1984 року становить 57/100 часток у домоволодінні. Частина житлового будинку [ADDRESS] у складі приміщень: 2-1 кухні пл. 11,6 кв.м; 2-2 житлова кімната пл.11.4 кв.м; 2-3 житлова кімната пл. 12,6 кв.м; 2-4 житлова кімната пл. 9,9 кв.м; 2-5 житлова кімната пл. 16,1 кв.м, а також сараю «Б», вбиральні «В», 1/2 колодязя під №1, огорожі №2-5 відповідає ідеальній частці 57/100, без урахування 2-6 ванни пл. 7,4 кв.м та господарських будівель: а саме сараю - гаражу «Г», погребу під «Г», душу «Ж», альтанки «З», каналізаційних ям №№б, 7 станом на час складання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2003 року. У зв`язку з тим, що каналізаційні ями та колодязь розташовані на земельній ділянці, яка не є окремими об`єктами нерухомості та складають з житловим будинком одне ціле, експерт прийшов до висновку, що ринкова (дійсна) вартість є єдиною для всього об`єкта загалом, а тому визначити ринкову вартість каналізаційних ям № 6, 7, та колодязя № 1 окремо без урахування вартості будинку та земельної ділянки, на яких розташовані ці споруди, не вбачається за можливе. Станом на час складання висновку вартість відтворення (заміщення) без урахування вартості земельної ділянки складає: каналізаційних ям № 6- 5307грн., № 7 - 5307 грн. колодязя № 1- 5570 грн. Порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , кадастровий план земельної ділянки 3210800000:01:071:0100 площею 0,1627 га, складений КП «Ірпінське земельне кадастрове бюро», по запропонованому варіанту [PERSON] , при виділенні їй площі розміром 1 272 кв.м можливий. Варіант детально описаний та наведений в додатку № 1 до висновку. Можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою кадастровий план 3210800000:01:071:0100 площею 0,1627 га по [ADDRESS] , що складений КП «Ірпінське земельне кадастрове бюро» між співвласниками відповідно до часток у праві власності ( [PERSON] - 57/100, [PERSON] - 43/100) детально описані та наведені в додатках № 2 та № 3 до висновку. Найбільш прийнятним варіантом порядку користування земельною ділянкою вважає варіант згідно Додатку № 1 до висновку експерта від 02.07.2018 року внаслідок чого просить визначити порядок користування земельною ділянкою згідно нього. В заявленому зустрічному позові в даній справі, залишеному без задоволення рішенням Ірпінського міського суду від 31.10.2013 року та Ухвалою суду апеляційної інстанції від 23.01.2014 року, відповідачка [PERSON] просила визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане на її ім`я після смерті [PERSON] та визнати право власності на прибудинкові споруди, що були побудовані ним за життя після укладеного договору дарування та виникнення спільної часткової власності на жилий будинок. Відповідачка [PERSON] вказані судові рішення в касаційному порядку не оскаржувала. А тому судові рішення в цій частині набрали законної сили та обов`язкові до виконання. Проте, після повернення у відповідності до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України на новий розгляд справи до суду першої інстанції, відповідачка [PERSON] подала новий зустрічний позов про визнання права власності на господарські споруди сарай-гараж «Г», погріб під «Г», душ «Ж», альтанку «З» каналізаційні ями № 6,7, право на які виникло у їх батька за життя. Нормою ст. 255 ЦПК України в новій редакції визначено, що провадження у справі підлягає закриттю у разі набрання законної сили рішення суду, яке ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, і з тих самих підстав. Оскільки рішенням Ірпінського міського суду від 31.10.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 23.01.2014 року та не скасованим в цій частині судом касаційної інстанції, [PERSON] відмовлено в позові про визнання права власності на вищевказані господарські споруди за недоведеністю позовних вимог, вважає за необхідне заявити клопотання про закриття провадження в частині даних вимог зустрічного позову [PERSON] у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Між тим, на порушення вищевказаних норм Закону, всупереч того, що спірні господарські споруди належать їй на праві власності згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідачка [PERSON] намагається в судовому порядку визнати за собою право власності на споруди, набуті нею у законний спосіб. Оскільки між нею та відповідачкою [PERSON] склались вкрай неприязні та конфліктні відносини і примирення між ними неможливе, бажає розділити будинок в натурі таким чином, щоб ні одна господарська споруда не залишалась в спільному користуванні, в тому числі і колодязь під № 1 та припинити право спільної часткової власності шляхом розподілу будинку в натурі. Відповідно до ст. ст. 186, 380, 381 ЦК України, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв`язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об`єкти визнаватися не може. Те, що надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю (сарай, паркан, колодязь), становлять разом з нею один інвентарний об`єкт, визначено в Інструкції з бухгалтерського обліку необоротних активів бюджетних установ (затверджено наказом Державного казначейства України від 17 липня 2000 р. № 64 (у редакції наказу Державного казначейства України від 21 лютого 2005 р. № 30) Наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів України від 26 червня 2013 р. № 611. Оскільки протягом тривалого часу між ними існує спір за колодязь, який не можна розділити, просить виділити його в натурі та стягнути з неї грошову компенсацію на користь відповідачки у розмірі, визначеному експертизою вартості його 1/2 частини, а саме 2785,00 грн. (5570 грн.:2). Колодязь знаходиться біля її частини будинку і вона не хоче, щоб відповідачка постійно ходила до неї в двір та щоб в спільному користуванні залишалась частина земельної ділянки. Що стосується каналізаційних ям, то їх вартість в сумі 10614 грн.( [NUMBER] ) просить стягнути з відповідачки [PERSON] , оскільки згідно запропонованих експертом варіантів порядку користування земельною ділянкою вони залишаються на виділеній їй у відокремлене користування земельній ділянці. Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу. З урахуванням належних їй на праві власності 57/100 частин житлового будинку в [ADDRESS] , просить виділити їй в натурі дану частину у складі приміщень 2-1 кухня пл.1 1.6 кв.м., 2-2 житлова кімната пл. 11.4 кв.м., 2-3 житлова кімната пл. 12.6 кв.м., 2-4 житлова кімната пл.9.9 кв.м., 2-5 житлова кімната пл. 16.1 кв.м. , 2-6 ванна пл. 7.4 кв.м. загальною площею 69,0 кв.м., житловою площею 50,0 кв.м., а також господарські споруди сарай «Б», вбиральня «В» , колодязь під № 1, сарай-гараж «Г», погріб під «Г», душ «Ж», бесідка «З», огорожа № 2-5. Нормою ч. 2 ст. 120 ЗК України визначено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Вважає, що порядок користування земельною ділянкою повинен визначатись з урахуванням належного їхньому батьку [PERSON] права користування земельною ділянкою (0, 12 га), що відповідно перейшло до неї, як спадкоємця належної йому частки у праві власності на житловий будинок, а також набутого відповідачкою права користування земельною ділянкою згідно отриманої в дар частини житлового будинку (300 м. кв.) Оскільки після смерті батька [PERSON] рішенням Бучанської міської ради від 22.02.2007 року № 93-4-V розмір земельної ділянки для обслуговування належного житлового будинку було уточнено та встановлено площею 1629 кв.м., додатково виділену земельну ділянку площею 129 м.кв., просила розділити між нею та відповідачем пропорційно часткам у праві власності на житловий будинок відповідно до норм чинного на даний час ЗК України. Тобто в її користування повинно бути додатково виділено 74 кв. м., а в користування відповідачки [PERSON] 55 кв.м. земельної ділянки. Однак, за даними теодолітної зйомки розмір земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] (кадастровий план №3210945300:01:071:0100), становить 0,1627 га (1627 кв.м). А тому вважала, що в її користування повинно бути виділено 1272 кв.м. земельної ділянки відповідно до висновку експертиз від 02.07.2018 року (Додаток № 1). Враховуючи вищевикладене просить розділити житловий будинок [ADDRESS] в натурі, виділивши [PERSON] 57/100 частин житлового будинку, господарських будівель і споруд у складі приміщень: 2-1 кухня пл. 11.6 кв. м., 2-2 житлова кімната пл. 11.4 кв. м., 2-3 житлова кімната пл. 12.6 кв. м., 2-4 житлова кімната пл.9.9 кв. м., 2-5 житлова кімната пл. 16.1 кв. м., 2-6 ванна пл. 7.4 кв. м. загальною площею 69,0 кв. м., житловою площею 50,0 кв. м., а також господарські споруди сарай «Б»,вбиральня «В» , колодязь під № 1, сарай-гараж «Г», погріб під «Г», душ «Ж», бесідка «З», огорожа № 2-5; відповідачці [PERSON] виділити в натурі 43/100 частини будинку у складі приміщень 1-4 жила кімната пл. 13.9 кв. м., 1-5 ванна пл. 2.9 кв. м., 1-6 кухня пл. 6, 0 кв. м., 1-7 передпокій пл. 7.1 кв.м., 1-8 веранда пл. 12.2 кв. м., 1-9 жила кімната пл. 13.9 кв.м., загальною площею 56,0 кв.м., житловою площею 27, 8 кв.м., каналізаційні ями під № 6 та № 7; внаслідок поділу житлового будинку [ADDRESS] право спільної часткової власності на нього припинити; стягнути з [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини колодязя під № 1 в сумі 2785, 00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості каналізаційних ям під № 6 та № 7 в сумі 10614 грн.; визначити порядок користування земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS] (кадастровий план № 3210800000:01:071:0100) площею 0,1627 га (1627 кв.м), виділивши у її користування земельну ділянку площею 1272 кв.м. згідно варіанту Висновку експерта № 14/06-2018 від 02.07.2018 року згідно Додатку № 1. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Свириденко В.М. позов підтримали та просили задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] - адвокати Римаренко І.В. та Бараболя В.І. проти позову заперечили, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. В судове засідання треті особи - Ірпінська міська державна нотаріальна контора, Бучанська міська рада Київської області не з`явилися про час, місце та день розгляду справи повідомлені належним чином. В судовому засіданні експерт Лисак О.С. пояснив, що коли він вираховував частки співвласників, дані брав з інвентаризаційної справи, тому вийшло до третього знаку 57,6, які він заокруглив до одиниці і написав 58/100. Розмір часток питання правове, а у нього суто арифметичне, а не по договору дарування. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників процесу суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованим у реєстрі за № 2-2887 позивач у справі [PERSON] (раніше [PERSON] ) набула у власність 57/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 57/100 частин житлового будинку у складі приміщень: 2-1 кухня пл.11.6 кв. м., 2-2 житлова кімната пл. 11.4 кв. м., 2-3 житлова кімната пл. 12.6 кв. м., 2-4 житлова кімната пл.9.9 кв. м., 2-5 житлова кімната пл. 16.1 кв. м., 2-6 ванна пл. 7.4 кв. м. загальною площею 69,0 кв. м., житловою площею 50,0 кв. м., а також господарські споруди сарай «Б»,вбиральня «В», 1/5 колодязя під № 1, сарай-гараж «Г», погріб під «Г», душ «Ж», бесідка «З», огорожа № 2-5, що знаходиться у [ADDRESS] . [PERSON] є власником 43/100 частин житлового будинку в тому числі 1/2 частини колодязя, що знаходиться у [ADDRESS] на підставі договору дарування від 17 березня 1984 року, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за № 639. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2013 року відповідачу [PERSON] було відмовлено у задоволенні зустрічного позову до [PERSON] , Ірпінської міської державної нотаріальної контори (справа № 2-287/12) про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на прибудинкові споруди та визначення порядку користування земельною ділянкою. Висновком судової будівельно - технічної експертизи №12667/12668/16-43 14470/17-43 від 17.01.2018 року встановлено, що частина житлового будинку, відповідно до варіанту запропонованого у першому питанні ухвали суду , яка складається з квартири № 2 у складі приміщень , що існували на час виникнення спільної часткової власності, становить 58/100 часток. В судовому засіданні судовим експертом Лисак О.С. були надані пояснення, згідно яких вбачається, що розмір даної частки визначено внаслідок заокруглення. Висновком судового експерта від 02 липня 2018 року № 14/06-2018 встановлено, що частина житлового будинку (житловий будинок під літ. «А» з прибудовою «а»), що складається з приміщень:: 2-1 кухні пл. 11,6 кв.м; 2-2 житлова кімната пл.11.4 кв.м; 2-3 житлова кімната пл. 12,6 кв.м; 2-4 житлова кімната пл. 9,9 кв.м; 2-5 житлова кімната пл. 16,1 кв.м, а також сарай «Б», вбиральня «В», 1/2 колодязя під №1, огорожа № 2-5 на час укладання договору дарування від 17 березня 1984 року становить 57/100 часток у домоволодінні. Частина житлового будинку [ADDRESS] у складі приміщень: 2-1 кухні пл. 11,6 кв.м; 2-2 житлова кімната пл.11.4 кв.м; 2-3 житлова кімната пл. 12,6 кв.м; 2-4 житлова кімната пл. 9,9 кв.м; 2-5 житлова кімната пл. 16,1 кв.м, а також сараю «Б», вбиральні «В», 1/2 колодязя під №1, огорожі №2-5 відповідає ідеальній частці 57/100, без урахування 2-6 ванни пл. 7,4 кв.м та господарських будівель: а саме сараю - гаражу «Г», погребу під «Г», душу «Ж», альтанки «З», каналізаційних ям № 6,7 станом на час складання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2003 року. Оскільки доказів набуття у власність відповідачем [PERSON] на спірні прибудинкові споруди: сарай-гараж Г, погріб під Г, душ Ж, альтанка З, в судовому засіданні здобуто не було, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про виділення 57/100 частин житлового будинку, належних їй на праві власності згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, підлягає до задоволення. При визначенні порядку користування земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS] , суд виходить із наступного. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] виникло у [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої приватної власності на жилий будинок, виданого на підставі Протоколу Бучанської селищної Ради депутатів трудящих № 1 від 06 січня 1970 року. Згідно даного рішення право власності на житловий будинок по [ADDRESS] було визнано за [PERSON] , про що видано відповідне Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок 13 січня 1970 року за реєстровим № 293. Згідно Протоколу № 18 від 05.08.1955 року Яблунської сільської ради депутатів трудящих Києво-Святошинського району Київської області, дозвіл на будівництво житлового будинку в с. Буча було надано [PERSON] , матері [PERSON] на присадибній земельній ділянці площею 0,15 га. Згідно плану викопіювання будівництва присадибної ділянки по [ADDRESS] від 10.11.1969 року розмір присадибної земельної ділянки користувача садиби [PERSON] значиться 0,15 га. Витягом із земельно - шнурової книги радгоспу «Рубежівський» за період (1963-1976) роки та довідкою Михайло Рубежівської сільської ради від 13.09.2006 року № 3056, підтверджено, що [PERSON] користувався земельною ділянкою площею 0, 15 га. Після дарування частини житлового будинку та відповідно до запровадженої в 1992 році плати за землю [PERSON] сплачував податок за землю, що нараховувався Бучанською селищною радою згідно записів погосподарських книг за ділянку розміром 1182 кв.м. за даними техпаспорту від 1982 року. Встановлені судом обставини та надані докази дають підстави вважати, що за життя [PERSON] користувався земельною ділянкою площею 0,15 га, розмір якої зменшився внаслідок дарування 17 березня 1984 року частини житлового будинку [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що Рішенням Бучанської селищної ради від 28 квітня 2005 року №1324-45-ІУ було визначено норму землекористування за будинковолодінням в [ADDRESS] площею 1693 кв.м. Рішенням Бучанської міської ради від 22 лютого 2007 року №93 -4-У внесено зміни до рішення № 1324-45-ІУвід 28.04.2005 року «Про визначення норми землекористування» та встановлено норму землекористування за будинковолодінням по [ADDRESS] , площею 1629 кв.м. Згідно кадастрового плану земельної ділянки 3210800000:01:071:0100, розташованої по [ADDRESS] розмір земельної ділянки складає 0,1627 га (1 627 кв.м.). А тому при визначенні порядку користування земельною ділянкою суд виходить із розміру земельної ділянки, що фактично перебуває у користуванні співвласників житлового будинку по [ADDRESS] та висновку судового експерта від 02 липня 2018 року № 14/06-2018. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу. Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України. Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. За правилом частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналогічну норму містила і стаття 30 ЗК України 1990 року. Судом встановлено, що порядку користування земельною ділянкою при переході права власності на житловий будинок як і укладення відповідних цивільно-правових угод між співвласниками житлового будинку, укладено не було, а тому суд враховує наступне: Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Положення статті 120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України). Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо виділення в користування земельної ділянки площею 1272 м. кв., оскільки вони не ґрунтується на правових нормах і не можуть бути покладені в основу судового рішення. Згідно ч.2 ст.186 ЦК України приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно ч.1 ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Враховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦК, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв`язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об`єкти визнаватися не може. Те, що надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю (сарай, паркан, колодязь), становлять разом з нею один інвентарний об`єкт, визначено в Інструкції з бухгалтерського обліку необоротних активів бюджетних установ (затверджено наказом Державного казначейства України від 17 липня 2000 р. № 64 (у редакції наказу Державного казначейства України від 21 лютого 2005 р. № 30)) Наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів України лише 26 червня 2013 р. Оскільки внаслідок поділу житлового будинку спільна часткова власність на нього припиняється, враховуючи визначений порядок користування земельною ділянкою, суд виділяє у власність позивача та відповідача споруди, які не можуть бути окремими об`єктами нерухомості зі стягненням відповідної грошової компенсації за них. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд вважає позовну заяву позивача [PERSON] задовольнити частково, а саме: розділити спірний житловий будинок [ADDRESS] належить в натурі, виділивши: [PERSON] 57/100 частин житлового будинку, господарських будівель і споруд у складі приміщень: 2-1 кухня площею 11.6 кв.м., 2-2 житлова кімната площею 11.4 кв.м., 2-3 житлова кімната площею 12.6 кв.м., 2-4 житлова кімната площею 9.9 кв.м., 2-5 житлова кімната площею 16.1 кв.м., 2-6 ванна площею 7.4 кв.м. загальною площею 69,0 кв.м., житловою площею 50,0 кв.м., а також господарські споруди сарай «Б», вбиральня «В», колодязь під № 1, сарай-гараж «Г», погріб під «Г», душ «Ж», бесідка «З», огорожа № 2-5. [PERSON] виділити в натурі 43/100 частини будинку у складі приміщень 1-4 жила кімната площею 13.9 кв.м., 1-5 ванна площею 2.9 кв.м., 1-6 кухня площею 6,0 кв.м., 1-7 передпокій площею 7.1 кв.м., 1-8 веранда площею 12.2 кв.м., 1-9 жила кімната площею 13.9 кв.м., загальною площею 56,0 кв.м., житловою площею 27, 8 кв.м., каналізаційні ями під № 6 та № 7. Внаслідок поділу житлового будинку [ADDRESS] право спільної часткової власності на нього припинити. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини колодязя під № 1 в сумі 2785 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості каналізаційних ям під № 6 та № 7 в сумі 10614 грн. Відповідно до запропонованого варіанту розподілу житлового будинку, надвірних будівель і споруд, їх розташуванні на місцевості та враховуючи частки кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці суд визначає порядок користування земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS] (кадастровий план № 3210800000:01:071:0100) площею 0,1627 га (1627 кв.м.), згідно варіанту № 2 Висновку експерта № 14/06-2018 від 02.07.2018 року згідно Додатку № 3 у частках 43/100 та 57/100. Для сполучення та обслуговування співвласниками земельних ділянок виділити земельну ділянку загального користування площею 9,84 кв.м, яка є смугою довжиною 10,01 м, що прокладена з боку правого бокового фасаду сараю «Б». Виділити позивачу [PERSON] з часткою 57/100 земельну ділянку площею 927, 39кв.м. яка складається з земельної ділянки площею 922,57 кв.м та 1/2 частини земельної ділянки загального користування площею 4.82 кв.м . Земельна ділянка площею 922,57 кв.м розташована в межах: Від т. Б до т. В - 6,88 м; Від т. В до т. Г - 7,73 м; Від т. Г до т. Д - 15,2 м; Від т. Д до т. З - 8,05 м; Від т. З до т. И межа прокладена по лінії фактичного розподілу житлового будинку; Від т. И до т. Т - 1,77 м; Від т. Т до т. Ф - 13,18 м; Від т. Ф до т. Я 1. - межа прокладена по стіні сараю «Б»; Від т. Я 1 до т. Ш - 10,23 м + 23,07 м; Від т. Ш до т. М -59,86 м; Від т. М до т. Б (вул. Петровського) - 4,71м + 6,3м +1 м. Виділити відповідачу [PERSON] з часткою 43/100 земельну ділянку площею 699,61 кв.м. яка складається з двох земельних ділянок площею 359,72 кв.м, 335,05 кв.м. та 1/2 частини земельної ділянки загального користування площею 4,82 - кв.м. Земельна ділянка №1 площею 335,05 кв.м. розташована в межах: Від т С до т. Я - 23,32 м; Від т. Я до т. Я1 - 1 м; Від т. Я1 до т. Ш- 10,23 м + 23,07 м; Від т. Ш до т. О - 13,65 м; Від О до С - 9,05 м + 15,18 м; Земельна ділянка №2 площею 359,72 кв.м. розташована в межах: Від т. А до т. Б - 11,68 м; Від т. Б до т. В - 6,88 м; Від т. В до т. Г - 7,73 м; Від т. Г до т. Д - 15,2м; Від т. Д до т. З - 8,05м; Від т. 3 до т. Т - межа прокладена по лінії фактичного розподілу житлового будинку; Від т. Т до т. Ф - 13,18м; Від т. Ф до т. К1 - 1 м; Від т. К1 до т. А - 31,11 м. В решті позову позивачу [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial