Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеною позовною заявою уточненою в процесі розгляду, в якій просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В позовній заяві вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS] . 1995 року в якості члена родини її чоловіка гр.. [PERSON] був зареєстрований у квартирі належній позивачці. Як вказує позивачка, [PERSON] з 2009 року виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, з 02 листопада 2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Відповідач у спірному житловому приміщенні не проживає, в квартирі відсутні його особисті речі, жодних витрат по утриманню будинку [PERSON] не несе. Реєстрація відповідача у належній позивачці квартирі без його фактичного проживання порушує її права, як власника житла, оскільки комунальні платежі нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб, що також впливає на витрати по утриманню житла, які несе позивачка. Ухвалою суду від 26.04.2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання, яке 25.06.2019 року закрито, розпочато розгляд справи по суті. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити. Відповідач повторно у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, а також шляхом направлення на адресу реєстрації судових повісток, що повернулись до суду з відміткою установи пошти «за закінченням терміну зберігання». Від відповідача [PERSON] засобами поштового зв`язку до суду надіслано письмову заяву, відповідно до змісту якої, останній за адресою реєстрації у [ADDRESS] , не мешкає, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи ДРП ЗМР надав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі третьої особи, залишив вирішення позову по суті на розсуд суду. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Дослідивши надані сторонами письмові докази, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності, заяви сторін, суд на їх підставі встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 06.04.1998 року що посвідчено приватним нотаріусом Ю.П. Сосіменко та зареєстровано в реєстрі за № 138, квартира за адресою [ADDRESS] належить позивачці [PERSON] . Судом було зроблено запит до Департаменту реєстраційних послуг ЗМР щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, на який було надано відповідь, що [PERSON] зареєстрований з 24.06.1995 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER]: 02.11.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Відповідно до копії паспорту громадянина Російської Федерації відповідач [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] , з 13.10.2009 року. Згідно інформації наданої на запит суду гр.. Російської Федерації [PERSON] [INFO] у період з 10.06.2014 року по теперішній час не перетинав державний кордон України. Згідно ст. 13 Конституції України кожному гарантується державний захист прав власності. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги, надавши про це окрему заяву, яка написана власноруч, що також узгоджується зі змістом позову та досліджених матеріалів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, чи остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.. 19 Конституції України Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, виходячи з принципу поділу влад, ухвалюючи рішення у конкретній справі, суд не вправі переймати повноваження органів виконавчої влади та давати їм вказівки щодо розпорядження дискреційними повноваженнями. Вказана позиція є усталеною та узгоджується, зокрема, з положеннями Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року. Водночас, ухвалення судом рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку. Виходячи з викладеного в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині зобов`язання Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, щодо зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, слід відмовити.

Outcome: partial