Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт її постійного проживання однією сімєю із [PERSON], терміном не менше пяти років до дня її смерті, що наступила 26 листопада 2001 року; визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 26 листопада 2001 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що по вул. Грушевського, 25 в с. Новосільці Жидачівського району Львівської області; визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 26 листопада 2001 року, право на земельну частку (пай) площею 1,81 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Молодинчецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі сертифіката на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №017265, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №660 від 15 жовтня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Молодинчецькій сільській раді 30 березня 1997 року за №427. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що по вул. Грушевського, 25 в с. Новосільці Жидачівського району Львівської області, на праві особистої власності належав колгоспному двору, останнім членом якого була [PERSON], що підтверджується записами в погосподарських книгах. [PERSON] померла 26 листопада 2001 року. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої входить: житловий будинок з надвірними спорудами, що по вул. Грушевського, 25 в с. Новосільці Жидачівського району Львівської області та земельної частки (пай) площею 1,81 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Молодинчецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі сертифіката на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №017265, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №660 від 15 жовтня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Молодинчецькій сільській раді 30 березня 1997 року за №427. На випадок своєї смерті покійна склала заповіт, відповідно до якого належний будинок заповіла їй. Проте, не розпорядилась належною земельною часткою (пай). Близьких родичів померла не мала та вона проживала разом з нею. Оскільки, інших близьких родичів окрім неї [PERSON] не мала, відтак вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте,\~отримала відмову\~у видачі\~такого,\~у звязку\~з тим,\~що відсутні\~правовстановлюючі документи\~на житловий будинок з надвірними спорудами, що по вул. Грушевського, 25 в с. Новосільці Жидачівського району Львівської області. Відповідно до\~ст. 1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] обєднаної територіальної громади [PERSON] подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності їх представника, оскільки вони не заперечують проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України\~ у\~випадку визнання\~позову відповідачем\~суд ухвалює\~рішення за\~результатами підготовчого\~провадження.\~У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України\~зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом з погосподарської книги с. Новосільці Жидачівського району Львівської області №572 від 05 грудня 2017 р., що станом на 30 червня 1990 року по с. Новосільці вул. Грушевського, 25 Жидачівського району Львівської області рахувався житловий будинок за колгоспним двором, останнім членом якого була [PERSON] /а.с. 11/. Згідно технічного паспорта від 22 січня 2018 року(копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок №25 по вулиці Грушевського в с. Новосільці Жидачівського району Львівської області, загальна площа вказаного будинку становить 32,2 кв.м.(житлова 18,1 кв.м.). Рік забудови 1957. Інвентаризаційна вартість 69231 грн. /а.с. 12-15/. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ від 16.05.2013\~ №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6\~постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої\~статті 120 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою\~статті 123 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в с. Новосільці вул. Грушевського, 25 Жидачівського району Львівської області належав суспільній групі господарств\~«колгоспний двір», останнім членом якого була [PERSON]. Відтак, остання одноособово володіла вказаним майном. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 26 листопада 2001 року, в віці 80 років, померла [PERSON], про що 27 листопада 2001 року зроблено відповідний запис за №11 та Старомартинівською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 27 листопада 2001 року, видано свідоцтво про смерть серії І-НМ №107286 /а.с. 8/. Спадщина відкрилася в цей же день, 26 листопада 2001 року, у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Судом встановлено, що спадщина померлої складається із житлового будинку з надвірними спорудами, що по вул. Грушевського, 25 в с. Новосільці Жидачівського району Львівської області та земельної частки (пай) площею 1,81 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Молодинчецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі сертифіката на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №017265, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №660 від 15 жовтня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Молодинчецькій сільській раді 30 березня 1997 року за №427 /а.с. 11, 16/. Так, згідно із витягу №169/104-18, виданого відділом Дергеокадастру у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 26 лютого 2018 року, сертифікат на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №017265, виданий на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №660 від 15 жовтня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Молодинчецькій сільській раді 30 березня 1997 року за №427, земельна частка(пай) розміром 1,81 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності ССП «Галичина» і її вартість становить 32999,70 грн. Державний акт на право власності на землю взамін на сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався /а.с. 18/. Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР\~(у\~редакції,\~що була\~чинною на\~час виникнення\~правовідносин)\~спадкоємство здійснюється\~за законом\~і за\~заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 534 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 22 червня 2000 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «належний мені жилий будинок з надвірними будівлями заповідаю [PERSON]». Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /а.с. 9/. Також, з наявної в матеріалах справи довідки виданої виконавчим комітетом Ходоіврської міської ради від 21 листопада 2017 року за №545, вбачається, що до дня смерті і на день смерті [PERSON], разом з нею дійсно проживала [PERSON] /а.с. 10/. При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 534, 549 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON], оскільки як спадкоємець за заповітом фактично вступила управління та володіння спадковим житловим будинком. Відповідно до статті 534 ЦК УРСР\~(у\~редакції,\~що була\~чинною на\~час виникнення\~правовідносин)\~частина майна,\~що залишилась\~незаповіданою,\~розподіляється між\~спадкоємцями за\~законом,\~закликаними до\~спадкоємства в\~порядку статей\~529533\~цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Враховуючи вищенаведене, встановлено, що земельна частка (пай) площею 1,81 умовних кадастрових гектари заповітом не охоплена та залишається незаповіданою та не прийнятою. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Так, відповідно до ч.ч. 2 та 3\~ст. 1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В судовому засіданні спадкоємців першої, другої та третьої черги не встановлено. Відповідно до ст.1264 у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2\~ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. В поданій до суду позовній заяві [PERSON] пояснила, що протягом останніх років і до дня його смерті спільно проживала зі спадкодавцем [PERSON]І, вели спільне господарство. Вказані обставини підтвердили суду, наданими письмовими поясненнями, які сформовані та завірені належним чином, свідки [PERSON] та [PERSON], з яких вбачається, що позивачка дійсно проживала з [PERSON] до дня її смерті спільно, вела спільне господарство /а.с. 20-21/. У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах . Окрім того, факт проживання позивачки зі спадкодавцем додатково стверджується довідкою виконавчим комітетом [PERSON] міської ради від 21 листопада 2017 року за №545, згідно якої: до дня смерті і на день смерті [PERSON], разом з нею дійсно проживала [PERSON], вели спільне господарство /а.с. 10/. Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як у відповідності до\~ст. 1264 ЦК України\~право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" роз'яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що позивачка дійсно постійно проживала однією сімєю із [PERSON] терміном не менше пяти років до дня її смерті, що наступила 26 листопада 2001 року. Відтак, позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON], як така, що постійно проживала разом із нею однією сімєю, на час відкриття спадщини. Постановою державного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу № 883/02-31 від 05 грудня 2017 року, встановлено факт звернення позивачки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку\~з тим,\~що відсутні\~правовстановлюючі документи\~на житловий\~будинок з\~надвірними спорудами,\~що по\~вул.\~Грушевського,\~25\~в с.\~Новосільці Жидачівського\~району Львівської\~області /а.с. 19/. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7\~передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; те, що позивач оформити право на спадкове майно, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: partial