Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 12000 грн.; стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача в розмірі 8000 грн., з дня подачі позову та до досягнення дитиною трирічного віку. В обгрунтування позовних вимог, позивач вказала, що 22 вересня 2018 року між сторонами Виконавчим комітетом Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , актовий запис № 16. [INFO] у шлюбі народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 12.03.2019 р. серія [NUMBER] . яка постійно проживає з Позивачкою. На час звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, Фрунзенським районним судом м. Харків відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони не заперечують проти ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Позивачка отримує державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 860,00 грн. Відповідно до довідки вих. № 118.28-13/7 від 20.01.2021 р. позивачка працює у філії - Харківському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» з 04.09.2007 р. та на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 08.03.2022 р. Позивач зазначає, що з часу фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем, останній обмежив позивачці доступ до її майна та майна дитини за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не допускає до приміщення за вказаною адресою позивачку та дитину, позбавивши їх права не лише на користування житловим приміщенням, а і особистими речами та предметами, у зв`язку з чим вона вимушена була придбати весь необхідний одяг та речи для себе та дитини. Відповідач перераховував протягом червня - грудня 2020 року на користь [PERSON] кошти на утримання дитини (аліменти): за червень 2020 р . - 4965,00 грн.; за серпень 2020 р. - 6342,00 грн.; за вересень 2020 р. - 9516,00 грн.; за жовтень 2020 р. - 7916,00 грн.; за листопад 2020 р. - 6116,00 грн.; за грудень 2020 р. - 6774,00 грн. В січні 2021 р. [PERSON] сплатив аліменти в розмірі 1200,00 грн. (квитанція від 06.01.2021 р. № Р24А867050150С34632 та від 02.01.2021 р. № Р24А859020821С92344) та повідомив позивачу, що не має наміру сплачувати аліменти в подальшому. Домовленості про участь відповідача в утриманні дитини не досягнуто. Таким чином, в силу викладених обставин (обмежені доступу до спільного житла) вона змушена була змінити місце фактичного проживання з дитиною та укласти договори оренди житлових приміщень, сплачувати орендну плату та комунальні платежі. Так, позивачкою було укладено договір оренди квартири по [ADDRESS] від 03.09.2020 р. Відповідно до умов згаданого договору [PERSON] , як орендар прийняла на себе обов`язки по сплаті щомісячної орендної плати в розмірі 5500,00 грн., а також усіх комунальних платежів. Факт оплати комунальних платежів позивачкою та орендної плати підтверджується платіжними дорученнями. Згаданою квартирою позивачка з дитиною користувалися до 21.12.2020 р. За час користування квартирою позивачка загалом сплатила 21 552,75 грн. орендної плати та 1317,00 грн. комунальних платежів. Згодом Позивачка уклала договір оренди квартири по [ADDRESS] від 21.12.2020 р. Відповідно до умов договору від 21.12.2020 вона, як орендар прийняла на себе обов`язки по сплаті щомісячної орендної плати в розмірі 7 000,00 грн., а також усіх комунальних платежів. Факт оплати комунальних платежів Позивачкою та орендної плати підтверджується платіжними дорученнями. На даний час Позивачкою за користування квартирою сплачено 28 000,00 грн. орендної плати та 1880,00 грн. комунальних платежів. Крім того позивач вказує, що в період шлюбних відносин вона в інтересах сім`ї скористалася кредитним коштами, які були отримані виключно відповідачем по даній справі в сумі 48 000,00 грн., у зв`язку з чим на даний час кошти, які отримує позивачка на утримання дитини до трьох років у вигляді державної допомоги скеровуються банківською установою в рахунок погашення процентів за користування кредитом. Факт відкриття дебітово-кредитного рахунку на ім`я позивачки підтверджується договором № 1162397321 від 04.09.2019 р., укладеного з АТ «Ощадбанк». За умовами вказаного договору [PERSON] було надано відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредиту 48 000,00 грн. та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19% річних. Факт погашення заборгованості за кредитом підтверджується випискою по картковому рахунку Позивачки в АТ «Ощадбанк». Отже, позивачка не має жодного джерела доходу для утримання дитини, а відповідач почав ухиляється від свого обов`язку, чим порушує приписи діючого законодавства, права та інтереси дитини, що охороняються законом. Позивачка самостійно утримує дитину та несе усі інші необхідні витрати. Позивачка вважає, що зважаючи на індивідуальний обов`язок батьків утримувати своїх дітей, беручи до уваги працездатність відповідача, та перебування дитинна на повному утриманні позивачки з метою забезпечення дитини достатнім (не мінімальним) рівнем збереження здоров`я та розвитком, враховуючи вищевказані факти, доцільним буде присудження аліментів у сумі 12 000,00 грн. Відповідач по даній справі нелегально одержує доходи з різних джерел, у зв`язку з чим, їхній загальний розмір складно визначити, що дає право позивачці звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі. Окрім того позивач, як дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років та просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в сумі 8 000 00 грн. щомісячно та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 8000,00 грн. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2021 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 05.03.2021 від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1100 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В разі, якщо суд прийде до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у відсотковому співвідношенні, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, які будуть розраховані відповідно до частини 2 статті 195 СК України. А також не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 500 грн 00 коп., щомісячно з дня подання позову та до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . В обгрунтування відзиву вказав, що ним в добровільному порядку та за домовленістю з позивачем, перераховувалися кошти на утримання спільної дочки [PERSON] , [INFO] , що визнається позивачем. Крім того, він неодноразово здійснював придбання доньці необхідних для неї речей, одягу, взуття, іграшок необхідних для розвитку дитини, продуктів харчування. В травні 2020 року позивачка забравши їх спільну дочку, пішла з квартири де вони спільно проживали та обмежила його право на спілкування з дочкою. [PERSON] не повідомляла йому адресу їх мешкання, на неодноразові прохання дати йому дочку або надати можливість спілкуватися з нею позивачка відповідала відмовами, чим порушила його право, як батька на участь у житті дитини та спілкуванні з дочкою. Також зазначив, що на теперішній час він не працевлаштований та не має постійного доходу, а у зв`язку з запровадженнями на території України карантинних обмежень встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (СОУШ-19), йому вкрай важко працевлаштуватися. Однак, він не заперечує свого обов`язку по утриманні дочки та всякий раз коли має змогу перераховує на її утримання грошові кошти, що підтверджується також квитанціями наданими до позовної заяви. Крім витрат на дитину у відповідача також наявні обов`язки по сплаті щомісячних комунальних послуг, а також йому необхідні кошти на придбання необхідних для життєдіяльності продуктів харчування та одягу для себе. Стосовно вимог про стягнення аліментів на дружину, відповідач вказав, що він не працевлаштований та не має роботи, що погіршує його й так врай скрутне матеріальне становище, а від так не маю змоги надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Однак не заперечує проти стягнення з нього на утримання дружини аліментів в розмірі 500 грн. щомісячно і до досягнення дочкою трирічного віку. Заперечує проти доводів позивача про її скрутне матеріальне положення, оскільки позивачка зі спільної квартири пішла сама та з власної волі забравши дитину та обмеживши цим його право на спілкування з дитиною. На протязі 2020 року стосунки почали погіршуватися та в травні 2020 року він повернувшись додому виявив відсутність дружини та дочки. Позивачка залишила нашу спільну квартиру забравши з собою усі наявні в квартирі коштовності та деяку техніку, крім того повідомила відповідача, що квартира до якої вони переїхали маленька, а відтак речі поки що забирати вона не буде. Згодом відповідач запропонував позивачці відвезти особисті речі до квартири її батьків, за адресою: [ADDRESS] , однак позивачка попрохала залишити на деякий речі в нашій спільній квартирі, він погодився. В лютому 2021 року позивачка зателефонувала та повідомила, що має намір забрати свої речі і відповідач добровільно її віддав їх. Також у відзиві відповідач заперечив стосовно витрат на орендовану квартиру, оскільки згідно розрахункам по договору оренди квартири від 03.09.2020, за період з 03.09.2020 по 21.12.2021 сплатила 19 693 грн 55 коп., а не 21 552 грн. 75 к. як зазначила позивач, а за договором оренди квартири від 21.12.2020, позивач вказує що на момент подачі позовною заявою нею було сплачено 28 000 грн 00 к. орендної плати та 1 880 грн 00 к. комунальних платежів. За вказаним договором загалом повинна була сплатити за оренду квартири 9 709 грн 72 к., а не 28 000 грн. 00 к. як зазначила позивач. Щодо необхідності оренди квартир, також відповідач зазначає, що в батьків позивача,( з якими вона проживала до моменту переїзду до спільної квартири) наявна двохкімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , а отже, як би у позивача дійсно був брак коштів, як зазначено у позовній заяві, то напевне доцільно було б проживати з батьками, а не витрачати кошти на оренду житла, які можна використати на благо дочки, на її розвиток та дозвілля. Також позивач [PERSON] зазначає, що нібито вона в інтересах сім`ї скористалася кредитними коштами, які були отримані виключно ним [PERSON] в сумі 48 000 грн. Що до цього повідомив, що таких коштів від позивачки не отримував, як і не отримував від неї подарунків, які б були еквівалентні зазначеній сумі та про наявність у позивачки кредиту відповідної суми він не знав. Також зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження передачі йому таких коштів, а виписка по картковому рахунку та Договір укладений в АТ «Ощадбанк», в якому позивач працює, вважає не належним доказом. Також вважає позивачкою не підтверджені та не доведені витрати на правову допомогу. Позивачем не надано детального опису наведених послуг та розрахунку понесених витрат. Вважає що зазначені витрати на правничу допомогу з огляду на складність справи та виходячи з обставин справи, а також фінансового стану обох сторін не є розумними та співмірними, а також не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності та необхідності). Позивачем не доведено що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. 15.03.2021 від представника позивача адвоката Тамазликар Л.Й. надійшло клопотання про витребування доказів 15.03.2021 від позивача в особі представника адвоката Тамазликар Л.Й. надійшла відповідь на відзив, згідно якої сторона позивача наполягала на задоволення позовних вимог та зазначили, що з часу фактичного припинення шлюбних відносин між позивачкою та відповідачем, останній жодним чином не цікавився станом здоров`я та благополуччям дитини. На пропозиції позивачки зустрітися з дитиною для проведення спільного часу та участі в її вихованні, відповідач відповідав категоричними відмовами у зв`язку із зайнятістю у справах. Також відповідач вводить суд в оману щодо систематичного придбання для дитини необхідних речей, одягу та іграшок з причин того, що до відзиву не додано жодного належного, допустимого та достатнього доказу на підтвердження факту витрат саме відповідача на придбання речей, одягу та іграшок для дитини та факту передання їх дитині або матері, з якою дитина проживає. Поряд з викладеним відповідач не зазначає, що саме з причин його неналежного відношення до дитини та дружини позивачка змушена була припини з ним шлюбні відносини. Зустрічі дитини з батьком останнім часом супроводжуються сварками, ініціатором яких є відповідач, останній ображає колишню дружину в присутності дитини та веде себе дуже агресивно, що в свою чергу негативно відображається на ставленні дитини до батька та її моральному стані. З цього приводу позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів, викликала поліцію аби відповідач припинив протиправну поведінку. Відповідач у травні 2020 р. фактично вигнав [PERSON] та їх спільну дитину з квартири, змінив замки на вхідних дверях та повністю обмежив доступ не лише до приміщення, а і до речей дружини та самої дитини. Тобто, дитина з матір`ю опинилася фактично на вулиці без будь-яких речей та засобів для життя. Відповідач не доводить того, що сума аліментів, які він згоден сплачувати за рішенням суду буде достатнім способом захисту інтересів дитини та для забезпечення належного рівня життя. Надалі відповідач заперечує проти призначення аліментів на утримання дружини, погодившись лише сплачувати їй 500,00 грн. в обґрунтування своїх доводів відповідач зазначає, що він не працює та на тому факті, що його колишня дружина, пішовши у травні 2020 з дому забрала усі речі та коштовності. Проте, твердження відповідача, не доводять того факту, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі не більш 500,00 грн. Надалі відповідач вдався до оцінки доказів - договорів найму житла, які уклала позивачка для проживання з дитиною. Відповідача не влаштовує те, як між сторонами договорів було проведено їх виконання (розрахунок за найм житла). Сторони договорів найму житла не мають один до одного будь-яких претензій щодо належності та своєчасності виконання умов договорів. В даному випадку, надані у якості доказів договори найму підтверджують те, що позивачка разом з дитиною змушена наймати інше житлове приміщення, ніж те, в якому вона та дитина зареєстровані, нести додаткові витрати за користування житлом, комунальними послугами. Відповідач не є тією особою чи органом, якому надано законом право визначати чи відповідають умови проживання батьків колишньої дружини інтересам малолітньої дитини. Фактично батько намагається уникнути виконання свого батьківського обов`язку, переклавши його на інших осіб, що в свою чергу доводить обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідач зазначає, що коштів від позивачки не отримував, як і не отримував від неї подарунків, які б були еквівалентні 48000,00 грн. та про наявність у позивачки кредиту відповідної суми він не знав. Також зазначає, що позивачкою не надано доказів на підтвердження передачі йому таких коштів, а виписка по картковому рахунку та Договір, укладений в АТ «Ощадбанк», в якому позивач працює, вважає неналежним доказом. В чому саме полягає неналежність доказів відповідач не наводить жодного аргументу. Після отримання позовної заяви по даній справі відповідач, намагаючись виправити ситуацію, повернув дитині її речі, іграшки та засоби гігієни. Однак, напередодні повернення речей відповідач фактично знищив їх (умисно розірвав та забруднив), склавши до звичайних мішків та викинувши з квартири на вулицю. Тобто, речі, іграшки та засоби гігієни було повернуто в повністю непридатному до використання стані и лише після того, як було порушено провадження у даній справі. Разом з викладеним, відповідач вважає, що не підлягають стягненню з нього судові витрати - витрати на правничу допомогу та посилається на практику ЄСПЛ. Спростовуючи доводи відповідача зауважуємо, що на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу до суду надано усі належні докази: копію Договору від 19.01.2021, копію Додаткової Угоди № 1 до договору від 19.01.2021 року, копію Акту приймання-передачі правової допомоги від 08.02.2021 р. та копію платіжного доручення, копію ордеру серія КС № 664307 від 19.01.2021. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. З матеріалів відзиву вбачається, що відповідачем не надано суду доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування. 30.03.2021 від позивача в особі представника адвоката Тамазликар Л.Й. надійшла заява про виклик свідка. 30.03.2021 від позивача в особі представника адвоката Тамазликар Л.Й. надійшла заява про забезпечення доказів шляхом їх витребування. 19.04.2021 від позивача в особі представника адвоката Тамазликар Л.Й. надійшла заява про залучення доказів по справі. Відповідно до п.п. 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, Розпорядженням керівника апарату за № 159 від 21.04.2021 року призначено проведення повторного автоматичного розподілу вищезазначеної цивільної справи, в результаті чого справу було передано судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Сілантьєвій Е.Є. Справа надійшла в провадження судді Сілантьєвої Е.Є. - 21.04.2021 року. Ухвалою від 30.04.2021 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів прийнято до провадження та призначено справу у судове засідання. 24.06.2021 від відповідача в особі представника адвоката Шовкова О.С. надійшли пояснення, згідно зазначили, що відповідач невірно зрозумів положення діючого законодавства стосовно обов`язку сплачувати аліменти на утримання Позивача, гадаючи що аліменти на утримання матері слід сплачувати в імперативному порядку, незалежно від того чи власне має він таку можливість, і мова йде лише про їх розмір. Але при цьому майновий стан Відповідача жодним чином не дозволяє сплачувати аліменти на утримання Позивача. Відповідач станом на цей час не працює, не має джерела постійного доходу, і можливість утримувати Позивача у [PERSON] відсутня, адже Відповідач і сам знаходиться у досить скрутному матеріальному положенні. Разом з тим, Позивач не вчиняє жодних дій для того щоб мати змогу утримувати себе і дитину. Так, наприклад, дитину можна влаштувати в дитячі ясла, домовитись з батьками (дідусем і бабусею) щодо догляду за дитиною під час перебування на роботі. Власне можна домовитись і з відповідачем, який із задоволенням проводив би час зі своєю донькою. Натомість у Позивача позиція така, що немає джерел утримувати себе і доньку, а отже нічого не потрібно робити (альтернативний варіант, - брати кошти в борг), а Позивач має сплачувати якісь неймовірні для нього суми. Відповідач починаючи з червня щомісяця сплачував аліменти, причому значні суми. Були певні збереження, щось допомагали батьки. Кошти сплачувались так як Позивач вказала що не буде давати Відповідачеві бачитись з донькою, якщо він не буде платити ще і ще. А потім кошти скінчились, і Відповідач сплатив аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини. Позивач звернулась до суду. Вочевидь вимагаючи сплачувати аліменти у загальному розмірі 20 000 грн. Позивач переслідує мету задоволення певних своїх амбіцій за рахунок Відповідача, поставити його в скрутне становище, адже несплата аліментів (в даному випадку неможливість сплати аліментів у розмірі 20 000 грн. щомісяця) призведе до позбавлення певних прав, відтак погіршення життя, зменшення кола можливостей заробити кошти. Станом на цей час Відповідач не має змоги навіть сплачувати за користування комунальними платежами у квартирі яка йому належить, має значний розмір заборгованості, що підтверджується наданою платіжкою. Відповідно до діючого законодавства України, батьки мають рівні права та обов`язки у відношенні дитини, і якщо Позивач просить стягнути аліменти у розмірі 12 000 грн., то напевно має надати докази того, що в свою чергу витрачає щомісяця 12 000 грн. на дитину і цього не вистачає, а всього для дитини необхідно таким чином 24 000 грн. Однак, жодних доказів чому на дитину необхідно витрачати таку велику грошову суму Позивач не надала. 24.06.2021 від відповідача в особі представника адвоката Шовкова О.С. надійшли заперечення на клопотання про долучення доказів, в яких зазначено, що документи, які Позивач просить долучити до матеріалів справи, з позовною заявою не подавались, та таким чином строк для їх подання вже закінчився, і вони не можуть бути долучені до матеріалів справи. Позивач не наводив будь-яких об`єктивних причин, які завадили подачі доказів у передбачений діючим законодавством строк. Так, Позивач вказує, що дані докази не надавались раніше, так як на момент звернення до суду з позовом необхідність надання цих доказів не існувала і виникла лише після заперечень Відповідача, викладених у судовому засіданні, а саме як вказує Позивач те, що Відповідач відмовляється сплачувати аліменти через те що Позивач не дає йому можливості бачитись з своєю дитиною. Насправді батько можливо неправильно сформулював свою думку, висловивши своє нерозуміння позицією Позивачки, чому вона наполягає на стягненні аліментів, акцентуючи увагу на своєму праві, але при цьому порушує права Відповідача спілкуватись зі своєю дитиною, перешкоджаючи цьому. Відповідач розуміє необхідність сплати аліментів на дитину, питання лише у їх розмірі. Однак, чим викликана в контексті стягнення аліментів необхідність надання довідки від дитячого психолога про те, що «страх є типовим для дітей першого року життя» та «Адаптація до тимчасового розлучення з матір`ю може пригнічуватися в ситуаціях, коли матір та дитину розлучають насильно та різко, залишаючи з людиною, з котрою у дитини погано сформований емоційний зв`язок» незрозуміло. Тобто дитина погано звикає до ситуацій, коли її насильно залишать без мами з чужою людиною. Саме дії Позивачки створюють ситуацію, коли у дитини порушується емоційний зв`язок з батьком, адже саме вона не дає спілкуватись батьку з дочкою. А батько не чужа людина, проявляє бажання спілкуватись з власною донькою та щоб був той самий емоційний зв`язок з дитиною, про який вказано у довідці психолога. Так само в контексті стягнення аліментів не може бути довідка про те, що дитина перехворіла бронхітом, а також скріни нібито переписки з Відповідачем. 24.06.2021 від представника відповідача адвоката Шовкова О.С. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, що підтверджують понесені [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу. 24.06.2021 від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з 8000,00 грн. до 1500,00 грн. 01.07.2021 від позивача в особі представника адвоката Тамазликар Л.Й. надійшли заперечення, згідно яким сторона позивача вказує, що 24.06.2021 представником відповідача було подано до суду клопотання в якому останній просив суд долучити до матеріалів справи документи, проти вказано заперечують, оскільки подати вказані докази відповідач мав разом із відзивом на позовну заяву або зазначити про наявність цих доказів у відзиві. Разом з цим клопотання не містить доказів направлення його з додатками іншій стороні - позивачу. У клопотанні також відсутній виклад обставин та обґрунтувань за яких докази надані стороною відповідача не були подані з незалежних від неї причин. Також у клопотанні не доведено, що подані стороною відповідача докази наявні у сторони позивача. Також сторона позивача заперечує стосовно пояснень сторони відповідача, в яких представник відповідача зауважує перед судом на тому, що відповідач не працевлаштований та не має джерела доходу, має значну заборгованість по оплаті комунальних платежів, а також представник відповідача вважає, що позивачка повинна перервати трирічну відпустку по догляду за дитиною та працевлаштуватися, та влаштувати дитину у дитячій садочок чи взагалі передати на виховання своїм батькам. В обгрунтування зазначає, що представник відповідача вводить суд в оману тим, що вказує у поясненнях про відсутність у відповідача джерела доходу та те, що відповідач не працевлаштований, що підтверджується іншим доказом - клопотанням представника відповідача до якого додано наказ про прийняття [PERSON] на роботу за сумісництвом та на неповний робочий день. Наполягаючи на зменшені розміру аліментів, відповідач повинен у першу чергу довести суду те, що аліменти в розмірі 1100,00 будуть необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Беручи до уваги на індивідуальний обов`язок батьків утримувати своїх дітей, працездатність відповідача, та перебування дитинна на повному утриманні позивачки з метою забезпечення дитини достатнім (не мінімальним) рівнем збереження здоров`я та розвитком, враховуючи вищевказані факти, доцільно присудити аліменти у сумі заявленої у позовній заяві. Вищевикладене повністю спростовує доводи та аргументи представника відповідача, які не заслуговують на увагу суду. Також сторона позивача заперечує проти клопотання від 24.06.2021 року про зменшення судових витрат, в яких представник відповідача просить суд зменшити судові витрати, які просить суд стягнути позивачка - витрати на правничу допомогу. Так, представник відповідача на власний розсуд вважає, що вартість правової допомоги у даній справі має становити 1500,00 грн. При цьому у підставу своїх доводів сторона відповідача зазначає лише на тому, що представником позивача було складено типову позовну заяву та представленні інтересів в суді. Натомість стороною відповідача залишено поза увагою той факт, що представником позивача не лише було складено позовну заяву та забезпечено участь в судових засіданнях, а було підготовлено та направлено до суду клопотання про долучення додаткових доказів, виклик свідка, забезпечення доказів та ін. Також стороною відповідача не враховано, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару. Так стороною позивача суду було надано копію Договору від 19.01.2021, копію Додаткової Угоди № 1 до договору від 19.01.2021 р., копію Акту приймання-передачі правової допомоги від 08.02.2021 р., копію платіжного доручення від 08.02.2021 р. Згідно Додаткової Угоди № 1 до договору від 19.01.2021 р. сторони договору погодили вартість правової допомоги у суді першої інстанції щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини в фіксованому розмірі - 8000,00 грн. не залежно від кількості витраченого адвокатом часу та кількості складених документів в рамках справи, кількості судових засідань та інших процесуальних дій. Ухвалою суду від 09.07.2021 було задоволено клопотання від 15.03.2021 та 30.03.2021року сторони позивача про забезпечення доказів та витребувано належним чином посвідчену та документально підтверджену інформацію. 22.07.2021 на виконання ухвали суду надійшла відповідь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта». 28.07.2021 від представника відповідача адвоката Шовкова О.С. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів. 28.07.2021 від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про виклик свідків. 05.08.2021 від позивача в особі представника адвоката Тамазликар Л.Й. надійшла заява про виклик свідків. 05.08.2021 від позивача в особі представника адвоката Тамазликар Л.Й. надійшли заперечення стосовно прийняття доказів поданих 28.07.2021 представником відповідача адвокатом Шовковим О.С. 11.08.2021 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Тамазликар Л.Й. подано заяву про забезпечення доказів. Ухвалою суду від 18.08.2021 заяву представника впозивача [PERSON] - адвоката Тамазликар Леоніда Йосиповича про забезпечення доказів задоволено та витрувано інформацію. 26.08.2021 на виконання ухвали суду надійшла відповідь з АТ КБ «ПриватБанк». 21.09.2021 на виконання ухвали суду надійшла відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПЕЙ». 30.09.2021 від представника відповідача [PERSON] - адвокатом Тамазликар Л.Й. подано додаткові доводи, згідно яким сторона позивача зазначає, що 02.09.202! представник позивач ознайомився з матеріалами цивільної справи серед яких із інформацією від АТ КБ «ПриватБанк»» стосовно рахунків [PERSON] у вигляді виписки по рахункам за період 01.01.2020 по 31.03.2021. Зміст операцій зазначених у виписці по рахункам [PERSON] свідчить про систематичне перерахування та отримання коштів від фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців за товари та послуги, сплату за користування онлайн торговельною платформою «ОLХ» виплати систематичних платежів одним і тим же фізичним особам, закупівлю товарів та витратних матеріалів, власне поповнення карткового рахунку, сплату комунальних платежів. Таким чином надані від АТ КБ «ПриватБанк» виписки по рахункам спростовують твердження відповідача [PERSON] про те, що він закрив картковий рахунок та не має інших рахунків у банківських установах, а також те, що він не сплачує комунальні послуги та має заборгованість по комунальних платежах. Якщо кошти регулярно надходять на картковий рахунок фізичної особи, яка не зареєстрована, як фізична особа-підприємець, це класифікується, як систематична діяльність, що є ознакою підприємництва (одна з підстав-значна кількість платежів на картку від не родичів, від не пов`язаних осіб). В свою чергу контролюючі органи (ДФС України) неодноразово зауважувало, що систематичне отримання коштів на картковий рахунок фізичної особи за товари (послуги) має всі ознаки господарської діяльності, яка підлягає обов`язковій державній реєстрації. Так, по картковому рахунку Шелест МЛО. по картці [NUMBER] дохід за період з 01 01.2020 по 31.03.2021 (15 місяців) склав 1 102 236.99 гри., що дорівнює приблизно 73 482,46 гри. доходу на місяць (1 102 236.99 грн./15). 25% (1/4) частина доходу [PERSON] отриманого за даними АТ КБ «ПриватБанк» дорівнює 18 370,61 грн. в місяць. Поряд з цим до суду надійшла відповідь ТОВ «Нова Пей» від 14.09.2021 на виконання ухвали суду від 18.08.2021 про забезпечення доказів, відповідно до якої за період з 01.10.2020 по 31.03.2021 [PERSON] отримав 128 (сто двадцять вісім) грошових переказів на загальну суму 494 900.00 грн. Отже за 6 (шість) місяців окрім доходу отриманого за даними АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] отримав ще доходи через платіжну систему ТОВ «Нова Пей». Таким чином в середньому через платіжну систему ГОВ «Нова Пей» Шелест МЛО. отримував щомісячний дохід в сумі 82 483.33 грн. 25%( 1/4) частина щомісячного доходу [PERSON] отриманого через ГОВ «Нова Пей» становить 20 620.83 грн. Загальна середньомісячна сума доходу [PERSON] за даними ТОВ «Нова Пей» та АТ КБ «ПриватБанк» становить 155965,79 грн., а ј частина від місячного доходу становить 38991.44 грн. Звертаючись до суду 24.06.2021 з поясненнями щодо обставин справи в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України представник [PERSON] зазначив, що відповідач не працює та має скрутне фінансове становище, однак таке твердження спростовується викладеними фактами. Крім того, надаючи суду 24.06.2021 з пояснення щодо обставин справи в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України представник Шелест МЛО. зазначив, що просить суд задовольнити позов частково, а саме прийняти рішення про стягнення з Відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1100 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, або в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За вказаних умов та враховуючи те, що відповідач погодився на стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку [PERSON] визнав повністю позовні вимоги щодо стягнення з нього заявлених у позові аліментів в твердій сумі на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 12 000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що на початку погіршення відносин, була домовленість про добровільну сплату аліментів, але не було оговорнено сталу суму, томі відповідач сплачував кожен місяць різну суму. Соціальна допомога, яку отримує позивачка йде на погашення сум по кредиту. Крім того позивач вказала, що дитина часто хворіє, відповідач допомоги не надає, лише у вересні 2021 року перерахував 1000,00 грн. на ліки. Відповідач зазначав, що у нього є свої кредити, але на її думку це вже не сімейні проблеми. Дитина не визнає батька та називає його "дядя". Його родичі не виявляють бажання у вихованні дитини, тому вихованням займається сама. Відповідач має достойний дохід та має можливості сплачувати аліменти у розмірі 20000.00 грн. на дитину та дружину, оскільки офіційно працює за сумісництвом, неповний рабочий день та має ще іншу роботу. Дитина відвідує дитячий садок але дуже рідко, оскільки часто хворіє. Представник позивача адвокат Тамазликар Л.Й. в судовому засідання зазначив, що позовні вимоги підтримують, просить задовольнити в повному обсязі. Усі надані пояснення позивача підтримує в повному обсязі та вважає, що за час розгляду справи було надано правову допомогу співрозмірну заявленим коштам. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечував та пояснив, що він платив суму яку міг платити. Просив позивачку надати можливість бачитися з дитиною, позивач заперечувала, тому на теперішній час у провадженні судді Бабкової Т.В. розглядається справи про визначення порядку участі батька у вихованні дитини, оскільки з дитиною бачився всього 4 рази за рік. Позивач йому дзвонила, та сказала що потрібні ліки для дитини, всі вимоги він виконував. Крім того вказав, що раніше він перераховував кошти на дитину, але потім позивач відмовилася від коштів та зазначила, що вказане питання буде вирішувати в судовому порядку, тому коштів їй більше не перераховувати. На його думку достатньою сумою аліментів на дитину буде 1100,00 грн., оскільки він також приймає участь в додаткових витратах на диттну, останній рпаз було ним придбано шапку та куртку дитині. [PERSON] також пояснив, що всі рахи коштів по рахунках це не чистий дохід, а вартість товару, який він купував та продавав, оскільки у нього був магазин, який він на теперішній час закрив. Представник відповідача адвокат Шовков О.С. в судовому засідання зазначив, щовідповідач має заробітну плату у розмірі 6000,00 грн., тому зазначені суми він сплачувати не має можливості. В судовому засіданні було допитано свідка. Так свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є племінницеб [PERSON] та хрещеною матір*ю малолітньої [PERSON], яка народилася у 2019 році. Стосунки між сторонами погіршилися у листопаді 2019 року, а з червня 2020 року не проживають з відповідачем разом. Аліменти платив не велику суму. Ірина проживає самостійно, знімає квартиру. За коштами на оренду житла та ліки, харчі інколи зверталася до свідка та матері, вони занімали їй кошти. Батько бачиться з дитино не більше 15 хв. Свідок не пам*ятає, щоб відповідач, щось купляв дитині. Також зазначила, що відповідач до січня 2020 року надавав якісь незначні грошові кошти позивачу на утримання доньки, в 2021 році не пам*ятає, щоб відповідач щось сплачував. На думку свідка, відповідач не має бажання бачити дитину, він не приймає участі у вихованні дитини. Всі факти їй відомі зі слів позивача. Суд, заслухавши думку сторін по справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено та не оскарджується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 22.09.2018 року, Виконавчим комітетом Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області за актовим записом № 16 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане 22 вересня 2018 року). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 12.03.2019). Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2021 року шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 22.09.2018 року, Виконавчим комітетом Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області за актовим записом № 16 розірвано. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 15.03.2019 № 02-05085-2019 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 15.03.2019 по теперішній час. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 15.03.2019 № 01-03397-2019 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 15.03.2019 по теперішній час. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до п.п. 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. 198, 199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (статті 183 цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Доводи відповідача, що він приймає участь в матеріальному забезпеченні дитини не впливають на висновки суду про наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання доньки. Доводи відповідача про проживання дитини разом з його матір`ю та перебування на його утриманні, що могло би бути підставою для відмови у позові, не підтверджуються належними та допустимими доказами, крім того фактичне місце проживання дитини зазначене за адресою проживання матері, а законним представником дитини визначено позивача. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. ч. 1-3 зазначеної статті СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одже, визначаючи розмір твердої грошової суми суд вважає за необхідне зазначити, що він не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд виходить з того, що рівень інфляції та постійний ріст цін зможуть в майбутньому призвести до повного знецінення визначеної судом твердої грошової суми, яка не зможе забезпечити належне утримання неповнолітньої дитини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 12000,00 грн. щомісячно підлягають частковому задоволенню з урахуванням наявних у справі письмових доказів, а саме у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, що відповідає критерію співмірності розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років на 2021 рік, перебуванням позивача у відпустці по догляду за дитиною до дсягнення нею трирічного віку та отриманню реального доходу відповідача. Той факт, що відповідач подав заяву з інформацією про те, що його працевлаштовано до ФОП « [PERSON] » на умовах неповного робочого дня (з 09:00 до 13:00) з посадовим окладом 6000,00 грн. та оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу, не впливає на його обов`язок сплачувати аліменти на утримання своєї дитини. Судом у судовому засіданні досліджувались виписки по рахункам [PERSON] за період з 01.01.2020 року по березень 2021 року АТ КБ «Приват-Банк», довідка ТОВ «НоваПей» про отримані грошові перекази [PERSON] за період з 01.10.2020 по 31.03.2021 року у сумі 494900 грн. Вказані документи свідчать про рух та надходження грошових коштів відповідачу, тобто про наявність грошових надходжень , крім заробітної плати, що свідчить про можливість надавати допомоги як дитині, так і колишній дружині. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, суд зазначає наступне. За змістом частини першоїстатті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Позивач зазначає, що проживає з дитиною окремо від відповідача і потребує матеріальної допомоги, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла трирічного віку. Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання, хоча має для того матеріальну можливість. Так, згідно довідки виданої АТ «Державний ощадний банк України» 20.01.2021 № 118.28-13/7 - [PERSON] дійсно працює в філії - Харківському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» з 4 вересня 2007 року (наказ № 431-к від 03.09.2007), вбачається, що позивачка з 1 травня 2019 року по 8 березня 2022 (наказ № 244-в від 23.04.2019 р.) перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також, статтею 75 Сімейного кодексу України визначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4, 6 ст. 84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів наявності у нього можливості сплачувати аліменти на її утримання, суд вважає безпідставними, оскільки вона має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, а доведення факту неможливості надання матеріальної допомоги лежить на відповідачі. Оскільки малолітня донька сторін - [PERSON] , [INFO] проживає з позивачкою, що підтверджується матеріалами справи та на заперечується відповідачем, а тому відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на її утримання до вказаного періоду. Відповідно до положень частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно наказу від 22.04.2021 № 1-Ш виданого директором ФОП « [PERSON] » [PERSON] пртйнятий за усмісництвом на посаду продаця продовольчих товарів із 23.047.2021 на умовах неповного робочого дня (з 09:00 до 13:00) з посадовим окладом 6000,00 грн. та оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які може сплачувати відповідач на користь позивача стосовно її утримання на строк до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, якій не протипоказана праця, інших дітей, непрацездатних дружини або батьків на утриманні не має, а тому має можливість сплачувати аліменти ще й на утримання позивачки до досягнення донькою трьох років. Враховуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, вартість життя, обмеження позивача у можливості самостійно працювати, у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною, слід визначити розмір утримання на дружину в розмірі 1000,00 грн., що не перевищує розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом, для відповідної соціальної групи (працездатної особи), оскільки останній має змогу надавати матеріальну допомогу позивачці в силу свого працездатного віку та стану здоров`я і тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання 1000 грн. щомісяця, починаючи з 15.02.2021 року до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . В іншій частині позовних вимог відмовити. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд в частині стягнення аліментів допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Стосовно вимог про стягнення витрат на правову допомогу адвоката, суд зазначає наступне. 24.06.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про розподіл судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що представництво позивача у суді здійснювало Адвокатське бюро «Леоніда Тамазликар» на підставі договору про надання правової допомоги №19/01-2021/цШ від 19.01.2021 року. На підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу представником відповідача надано: -копію договору №19/01-2021/цШ від 19.01.2021 року про надання правової допомоги, укладеного між [PERSON] та Адвокатським бюро «Леоніда Тамазликар»; - додаткової угоди № 1 до договору № 19/01-2021/цШ від 19.01.2021 -копію рахунку №000042 від 12.10.2020 року на суму 2567,00 грн.; -копію акта № 08/02-2021 приймання передачі наданої правової допомоги до договором №19/01-2021/цШ від 19.01.2021 року; -копію платіжного доручення від 08.02.2021 №@ 2PL555340 на суму 8000,00 грн.; Крім того, стороною відповідача подано клопотання про стягнення витрат за правничу допомогу у розмірі 3500.00 грн. На підтвердження надано договор № 29-03/2021/1 від 29.03.2021 про надання правової допомоги, оригінал квитанції про оплату гонорару адвоката № 8 від 20.04.2021, копія рахунку № 1 від 20.0.4.2021, орієнтовний, попердній розрахунов судових витрат. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, участь представника позивача в судових засіданнях, їх кількість та час, підстави відкладення судових засідань, та приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Вказане клопотання було подане стороною відповідача але як вбачається з клопотання про зменьшення судових витрат, стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів не співмірності заявлених позивачем витрат у розмірі 8000,00 грн., а лише висловлено думку, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в даній справі має бути у розмірі не більше 1500 грн. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про стягнення вказаних судових витрат з відповідача на користь позивача саме у розмірі 8000,00 грн., у завдоволенні заяви сторони відповідача про стягнення витрат за правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. - відмовити. Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), Задовольняючи позовні вимоги, суд одночасно стягує з відповідача судовий збір в сумі 908,00 грн. на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати цих сум. На підставі викладеного і

Outcome: partial