Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача Комунального підприємства «Київпастранс» Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та просив стягнути матеріальну шкоду в сумі 59230,00 грн., моральну шкоду в сумі 2000,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3409,08 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.12.2013 року о 14.30 годин по проспекту Відрадному, 18 в м. Києві сталося зіткнення між тролейбусом «МАЗ 103Т» б/н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], яка перебувала у трудових відносинах з КП «Київпастранс» Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та автомобілем «Опель» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27.01.2014 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 18.03.2014 року, [PERSON] визнано винною у вищевказаній ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. 00 коп. Відповідно до звіту № 3780/01/14 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 09.01.2014 року складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Сател Груп» [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Опель» д.н. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 58830 грн. 00 коп. За надання послуг оціночної діяльності, пов'язаної зі складання звіту позивачем сплачено 400 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією №19112036 від 09.01.2014 року. Вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню матеріальна шкода в загальній сумі 59230,00 грн. Крім матеріальної шкоди позивачу також була завдана моральна шкода, яка полягала у заподіянні йому душевних страждань та значних незручностей, внаслідок відмови відповідача в добровільному порядку відшкодовувати завдану шкоду. Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 2000 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що матеріальна шкода є необґрунтованою, оскільки проведене дослідження, яке підтверджується звітом № 3780/01/14 від 09.01.2014 року не є належним доказом по справі. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди зазначив, що вона також не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували завдання йому моральних страждань або втрат немайнового характеру. На підставі вищевикладеного, просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про день і час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" N 6 від 27.03.1992р.: «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Судом встановлено, що 02.12.2013 року близько 14.30 год. водій [PERSON], яка перебувала у трудових відносинах з КП «Київпастранс» Виконавчого органу КМР (КМДА), керуючи тролейбусом «МАЗ 103Т» б/н [NUMBER] по пр. Відрадному, 18 в м. Києві не вбрала безпечної швидкості руху, не дотрималась дистанції, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «Опель» д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27.01.2014 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 18.03.2014 року, [PERSON] визнано винною у вищевказаній ДТП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. 00 коп. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому вона, як особа, що керувала тролейбусом «МАЗ 103Т» б/н. [NUMBER], внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Опель» д.н. [NUMBER], власником якого є позивач [PERSON] отримав механічні пошкодження. Встановлено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] перебувала у трудових відносинах з КП «Киїпастранс» Виконавчого органу КМР (КМДА), проти чого в судовому засіданні не заперечувала представник відповідача. Згідно звіту №3780/01/14 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 09.01.2014 року складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Сател Груп» [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Опель» д.н. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 58830 грн. 00 коп. Згідно квитанції №19112036 від 09.01.2014 року, оплата проведеної оцінки збитків склала 400 грн. 00 коп. Позивач просив стягнути з КП «Київпастранс» Виконавчого органу КМР (КМДА) матеріальну шкоду в загальній сумі 59230,00 грн. Представник відповідача заперечуючи проти задоволення позовних вимог посилалась на те, що проведене дослідження не є належним доказом по справі, на що слід зазначити наступне. Згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно - правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону. Крім того, згідно з вимогами ст. 6 зазначеного Закону оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону. В судовому засіданні, судом було роз'яснено сторонам їх права та обов'язки передбаченні ЦПК України. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, представник відповідача не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, тим самим не довівши ті обставини на які він послався як на підставу своїх заперечень. Отже, будь - яких доказів які б викликали сумнів у повноті, ясності, правильності звіту, чи доказів пов'язаних з недостатньою професійною кваліфікацією оцінювача, сторонами надано не було, а тому суд вважає його вірним та обґрунтованим і таким, що не суперечить матеріалам справи, поясненням сторін і може бути взятим до уваги судом при ухваленні рішення. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення з КП «Киїпастранс» Виконавчого органу КМР (КМДА) матеріальної шкоди, завданої в результаті пошкодження його автомобіля в сумі 58830 грн. 00 коп. та витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 400 грн. 00 коп. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн. 00 коп., то слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру. Позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 3409,08 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Постановою Кабінету Міністрів України №590 від 27.04.2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджені граничні розміри компенсації таких витрат, підставою для компенсації судових витрат є судове рішення. Згідно з додатком до вказаної постанови, граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не може перевищувати суму 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Розмір мінімальної заробітної плати на 2014 рік встановлено ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» з 01.01.2014 року - 1218,00 грн. В обґрунтування вимог про відшкодування витрат на правову допомогу,позивачем надано договір про надання правової допомоги та квитанція, що свідчить про сплату коштів. З розрахунку наданого позивачем вбачається, що розмір витрат на правову допомогу складає 3409,08 грн. Вказаний розрахунок є вірним та може бути взятим судом до уваги при вирішенні вказаної справи по суті, оскільки він відповідає Постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року №590. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 3409,08 грн. та суми сплаченого судового збору в розмірі 592,30 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial