Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 2 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з зазначеним рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не мав обєктивних підстав для застосування строків позовної давності, оскільки матеріали справи не місять заяви відповідача про застосування позовної давності. Судом першої інстанції було неповно зясовано обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтованим, однак ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущений строк позовної давності. Оскільки представником відповідача було заявлено про застосування до спірних правовідносин позовної давності, а тому позовні вимоги не можуть бути задоволені. З таким висновком суду колегія суддів не погоджується з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 29.12.2015 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № DNH4KS99981401, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 6307 грн. 88 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобовязання відповідача по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених в Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам (далі Умови) строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. З заяви позичальника вбачається, що кредит був виданий строком на 36 місяців до 29.12.2008 року (а.с. 6). Відповідачем [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконувались в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 28.12.2015 складає 84713 грн. 33 коп. Суд першої інстанції виходив з того , що останній раз відповідач здійснював погашення заборгованості за договором 26.02.2007 року (а.с. 4-5). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 256 ЦК України позовна давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі ст. 257, ч. 2 ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік. Частиною 1 статті 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Як свідчить п. 5.5 Умов сторони домовились, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється тривалістю 5 років. З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснювала погашення за кредитним договором 31 березня 2010 року в сумі 1179 грн. 16 коп., 02 квітня 2010 року в сумі 10 коп., 9 грудня 2011 року в сумі 82 коп. 2 липня 2015 року зі свого вкладу "копилка" в сумі 596 грн. 38 коп., що залишилсь по за увагою суду першої інстанції. 19 лютого 2016 року представник відповідача [PERSON] звернувся до суду першої інстанції з заявою про застосування позовної давності. (а.с. 39). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Отже, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позову , оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового на підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України. З врахуванням того, що розмір неустойки (пені) значно перевищує розмір збитків на підставі ст. 551 ЦК України , судова колегія вважає за можливе зменшити розмір пені до розміру заборгованості по кредиту і стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 2 807,82 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 22 472,02 грн., неустойку в сумі 2 807,82 грн. і судовий збір в сумі 2\~893,80 грн., всього 30\~981грн. 46 коп. В іншій частині в задоволенні позову про стягнення пені і штрафів відмовити.

Outcome: partial