Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що з липня 1995 року по серпень 2017 року проживав з [PERSON] однією сім'єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати, купували рухоме нерухоме майно в інтересах сім'ї за спільні кошти. В серпні 2017 року їх стосунки були припинені. Після чого позивач звернувся до відповідачки з пропозицією провести поділ спільного сумісного майна в добровільному порядку, на що остання не погодилась. Протягом останнього часу вирішити дане питання мирним шляхом не вдалося, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить суд встановити проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по серпень 2017 року. Просить також рішенням суду визнати спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] майно набуте під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме: нежитлову будівлю кафе «[INFO]» розташовану в [ADDRESS]; житловий будинок [ADDRESS]; автомобіль Wolkswagen модель саddi 2008 року випуску держномер [NUMBER]; автомобіль «Nissan» модель QASQAI 2011 року випуску, держномер [NUMBER]. Виділити із спільного сумісного майна та залишити у власності [PERSON] автомобіль Wolkswagen модель саddi 2008 року випуску держномер [NUMBER] вартістю 132 599 грн. Виділити із спільного сумісного майна [PERSON] та визнати за ним право власності на ? частку нежитлової будівлі кафе «[INFO]», розташованої в [ADDRESS], вартістю 375 000 грн.; ? частку житлового будинку [ADDRESS], вартістю 195 000 грн. Виділити із спільного сумісного майна та залишити у власності [PERSON] : 1/2 частку нежитлової будівлі кафе «[INFO]», розташованої в [ADDRESS], вартістю 375 000 грн.; 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS], вартістю 195 000 гри., «Nissan» модель QASQAI 2011 року випуску, держномер [NUMBER]. вартістю 249 554 грн. Стягнути з [PERSON] на його користь різницю вартості 1/2 частки майна, яка складає 58 477, 50 грн. Відповідач [PERSON] подала до суду письмові заперечення щодо заявлених позовних вимог. Вказуючи, що однією сім'єю вони не проживали, вона займається підприємницькою діяльністю, фінансово незалежна, а тому позовні вимоги безпідставні. В судовому засіданні представник позивача та позивач заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Стверджує, що спірне майно підлягає поділу, хоч воно і набуте під час зайняття підприємницькою діяльністю , проте не є частиною статутного фонду. Позивач вважає, що ним доведена правомірність заявлених позовних вимог. Зазначив, що все майно придбано за спільні кошти під час їх проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу і тому є спільною сумісною власністю. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог. Оскільки вважають Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні дали суперечливі покази щодо визнання факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, пояснила , що проживала з позивачем разом, вела спільний побут. Крім цього в судовому засіданні визнала факт набуття майна внаслідок зайняття бізнесом разом з [PERSON],зазначила що позивач власними силами, своєю працею відновлював придбані занедбані приміщення, облаштовував торгові точки та доглядав за господарством. Але заперечувала, що майно придбано за спільні кошти, оскільки вважає, що кошти на придбання майна своїми особистими, бо саме вона зареєстрована як приватний підприємець. Та все рухоме і не рухоме майно зареєстроване на неї, як на власника Свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, однією сім'єю без реєстрацію шлюбу. Розповіли, що спочатку [PERSON] працював реалізатором в приватного підприємця [PERSON], потім в приватного підприємця [PERSON] на ринку в Томаківці. Через певний час [PERSON] та [PERSON] самостійно почали займатися підприємницькою діяльністю, торгове місце [PERSON] власноруч облаштував в селищі Томаківка, а потім в с. Вищетарасівка. Розповіли, що позивач та відповідач спочатку проживали в батьків [PERSON], а потім переїхали в селище Вищетарасівка, де придбали кафе «[INFO]», потім і будинок. Ремонти в будинку та облаштування торгового місця, цим займався позивач, який за допомоги гр.. [PERSON], який працював у них та друзів зробили власноруч. [PERSON] займалася бухгалтерією та торгівлею, підприємницьку діяльність вони здійснювали разом, разом їздили за закупівлею товару до м. Харків, де їх неодноразово бачили свідки. Також, свідки зазначили, що [PERSON] має сина але батьком якого є не [PERSON] Проте позивач відноситься до нього як, до свого рідного. Син відповідачки, [PERSON] називає позивача батьком. Вважають, що [PERSON] добре відноситься до відповідачки, з почуттям любові та турботи, оскільки піклується про неї та про її сина незважаючи на той факт , що вони навіть не одружені. Зокрема свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні зазначили,що започаткував сімейний бізнес саме [PERSON], який вже на час знайомства з [PERSON] займався торгівлею на ринку, мав власне торгове місце і взяв [PERSON] працювати разом з ним. Крім цього, свідок [PERSON] пояснила, що проживає в селищі Вищетарасівка, та зазначила, що саме вона з чоловіком продали [PERSON] та [PERSON] нежитлову будівлю «[INFO]», яка знаходиться в селищі Вещетарасівка. Під час укладання договору купівлі - продажу даного кафе сторони були разом, поводили себе, як сімейна пара, віддавали кошти також разом. Зазначила, що ремонтом та облаштуванням магазину займався саме [PERSON] власноруч. Свідки пояснили, що знають їх довгий час, як сімейну пару, всі свята вони проводили разом,проживали разом та відпочивали також, вели спільний побут та господарство, проживали весь час за однією адресою. Все рухоме та нерухоме майно в с. Томаківка, в с. Вищетарасівка, нежитлове приміщення в с. Вищетарасівка, а також всі попередні нежитлові приміщення, в яких торгували сторони по справі, були придбані ними разом, перемови щодо придбання майна сторони провадили спільно, на укладенні договорів купівлі-продажу були присутні спільно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що являється батьком відповідачки, [PERSON], та надав свідчення , що в 2014 році продав свою частку будинку, а отримані кошти в розмірі 10 000 дол. США передав [PERSON] з метою придбання автомобіля для онука. Куди витратила [PERSON] дані кошти йому не відомо. Пояснив, що всі робот, які стосуються відновлювальних робіт та ремонтів в придбаних приміщеннях, все робив він самостійно, без допомоги [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що являється племінецею [PERSON], та надала суду свідчення, що на прохання своєї тітки [PERSON] в 2006 році надала їй в борг кошти в розмірі 15 000 дол. США на придбання нежитлового приміщення. Вислухавши пояснення сторін, свідків та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір про розподіл майна, яке позивач вважає спільною сумісною власністю, набутою під час проживання без реєстрації шлюбу. Встановлення факту спільного проживання позивачеві необхідно для підтвердження свого права на спірне майно. Вказані правовідносини регулюються положеннями глав 7, 8 Сімейного кодексу, ст.372 ЦК України. Позивач також посилається на положення ч.3 ст.368 ЦК України та ст.60 Сімейного кодексу України, відповідно до яких майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом ) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Показання допитаних в судовому засіданні свідків підтверджують факт постійного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] Щодо пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], суд відноситься критично, оскільки дані свідки є родичами відповідачки, при цьому жодних договорів позики коштів [PERSON] не укладала, на питання пояснити суду джерело набуття коштів чи підтвердити їх наявність документально не змогла. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В своєму зустрічному позові, який суд залишив без розгляду через пропущення процесуальних строків звернення, відповідач не заперечує факту проживання однією сім'єю без реєстрацію шлюбу з січня 2004 року по серпень 2017 року, проте зазнає, що за цей період в більшій частині за кошти зароблені саме нею від заняття підприємницькою діяльністю. Та, вважає, оскільки вона являється підприємцем, а [PERSON] хоч і допомагав їй в веденні бізнесу, однак не мав офіційної реєстрації як фізична особа підприємець, тому майно не є спільною сумісною власністю та не підлягає поділу. Окрім визнання даного факту відповідачем, ведення спільного побуту, виконання прав та обов'язків підтверджується письмовими та іншими доказами, долученими до справи, а саме: - довідками про реєстрацію місця проживання, актами обстеження житлово-побутових умов, із яких вбачається що сторони по справі були зареєстровані за адресою місцезнаходження спільного майна, мешкали разом однією сім'єю та вели спільне господарство. - довідкою Кредитної спілки «Єднання через природний закон», та копіями договорів кредиту та поруки, із яких вбачається що сторони брали на себе взаємні обов'язки щодо виконання кредитних зобов'язань в інтересах сім'ї. - поясненнями свідків, допитаних в судових засіданнях, які давали свідчення будучи попередженими про кримінальну відповідальність та під присягою, суд вважає, що факт спільного проживання сторін однією сім"єю без реєстрації шлюбу та придбання за цей час та за спільні кошти рухомого та нерухомого майна знайшов своє підтвердження. Судом також встановлена, що [PERSON] в період спільного проживання з [PERSON] а саме в період з 2004 року по серпень 2017 року набула права власності на нежитлову будівлю кафе «[INFO]» розташовану в [ADDRESS]; садибу, розташовану [ADDRESS], яка складається з житлового будинку з надвірними спорудами( реєстраційний номер 35117312254) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) площею 0.14 га (реєстраційний номер 35130212254, кадастровий номер [NUMBER]).;автомобіль «Nissan» модель QASQAI 2011 року випуску, держномер [NUMBER]. А [PERSON] в період спільного проживання з [PERSON] в період 2004 року по серпень 2017 року набув права власності на автомобіль Wolkswagen модель саddi 2008 року випуску держномер [NUMBER]; Що зокрема підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], [NUMBER], договором купівлі-продажу від 05.04.2013 року житлового будинку, що розташований в [ADDRESS]; договором купівлі продажу нежитлової будівлі від 28.12.2006 року нежитлової будівлі кафе «[INFO]» за адресою [ADDRESS]. Крім цього сторонами по справі підтверджено факт проживання разом за однією адресою, під час знаходження справи на розгляді в суді. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця [NUMBER] [PERSON] зареєстрована як фізична особа підприємець. Оскільки, спірне майно, що було набуте за час зайняття підприємницькою діяльністю не є частиною статутного фонду, то воно підлягає поділу. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності (ст. 74 ч.1 СК України). На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки і чоловіка, які не перебувають у шлюбі між - собою або а будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього кодексу (ст. 74 ч.2 СК України). Відповідно до правового висновку, що міститься в Постанові Верховного суду від 08.06.2016 року по справі № 6-2253цс15: «Проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю. але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю. ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім "ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо Інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти». Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Вирішення питання про обсяг спільно нажитого майна, що належить до спільної сумісної власності і підлягає поділу між подружжям, у зв'язку з тим, що майно було придбано під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, залежить від вирішення питання про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Відповідно до ст.ст. 234-235, 256 -259 ЦПК України встановлення фактів що мають юридичне значення, зокрема встановлення факту проживання чоловіка І жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, провадиться в судовому порядку. Якщо вирішення питання про встановлення факту, що має юридичне значення, взаємопов'язане зі спором про право, вирішення провадиться судом в порядку позовного провадження (ст. 235 ч. б ЦПК України). Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. При застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правіша зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з [PERSON] на його користь різницю вартості 1/2 частки майна, яка складає 58 477, 50 грн., суд, вважає такими, що не підлягають задоволенню через не внесення відповідної суми на депозитний рахунок суду. Оскільки, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.. 365 ЦК , за умови звернення подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Розподіл судових витрат підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. З врахуванням наведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: partial