Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач\~звернулася до суду з зазначеним позовом, який у подальшому уточнила, до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, УМВС України в Миколаївській області, прокуратури Миколаївської області, вказуючи, що 24 серпня 2001 року [PERSON] їй спричинені тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 13.04.2011 року [PERSON] було визнано винним за ч.1 ст. 101 КК України (в ред. 1961 року) та засуджено до 5 років позбавлення волі. Апеляційним судом Миколаївської області від 23.02.2012 року вирок Казанківського районного суду Миколаївської області змінено, [PERSON] звільнено від призначеного судом покарання у звязку із закінченням строків давності. Під час розслідування зазначеної справи були допущені грубі порушення норм КПК України та законні права та інтереси позивача органом досудового слідства та прокуратурою, що були встановлені апеляційним судом Миколаївської області та доведені до відома Генерального прокурора України та Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини для відповідного реагування. Зазначені порушення призвели до звільнення засудженого від призначеного покарання. Оскільки численні порушення закону та затягування розгляду справи спричинили незворотні негативні наслідки у житті позивачки, тому вона просить стягнути з відповідача спричинену їй моральну шкоду у розмірі 500000 грн. \~ \~ \~ \~Позивач, повідомлена належним чином, у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (т.1, а.с.184). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що після спричинених позивачці у 2001 році тілесних ушкоджень, її життя змінилося у вкрай негативну сторону, постійні головні болі не дають їй можливість вести нормальний спосіб життя, а затягування розгляду справи та погрози з боку [PERSON] змусили її поїхати з рідного селища. Численні її скарги та звернення до органів досудового розслідування та прокуратури залишилися без належного реагування. \~ \~ \~ \~Представник відповідача - УМВС України в Миколаївській області [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, суду пояснила, що неодноразові скарги позивачки до різних інстанцій на бездіяльність слідчих також призвели до затягування розслідування кримінальної справи. Крім того, посилається на відсутність причинно-наслідкового звязку між діями органів досудового слідства та шкодою завданою позивачці злочином, який скоїв відносно неї [PERSON] Позивачем також не надано доказів спричинення моральної шкоди саме у розмірі 500000 грн., що заподіяні саме діями та бездіяльність органів досудового слідства та прокуратури. Також представник надала клопотання про закриття провадження у справі на підставі ст. 205 ЦПК України, оскільки є рішення, що набрало законної сили, а саме ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19.12.2011 року провадження у справі за позовом [PERSON] до Державного казначейства України, Казанківського РВ УМВС України у Миколаївській області в особі слідчих Давидова О.О., Корєнькова І.А., УМВС в Миколаївській області, прокуратури Казанківського району Миколаївської області, прокуратури Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди - закрито. Також заперечувала проти призначення психологічної експертизи, оскільки даний вид експертиз не є обовязковим, а розмір моральної шкоди може бути встановлений у судовому засіданні. Представник Державної\~казначейської служби\~України начальник Управління Державної казначейської службу Широківському районі Дніпропетровської [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, суду пояснила, що позов не містить вимог до Державної казначейської служби України. Відповідальність за дії чи бездіяльність державних органів по суті справи не входить по повноважень органів Державної казначейської служби України, відповідачі мають статус юридичної особи та в порядку ст. 96 ЦК України мають самостійно відповідати за своїми зобовязаннями. Крім того, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено вичерпний перелік випадків та умов відшкодування шкоди завданої громадянинові, до яких вимоги позивача не відносяться. \~ \~ \~ \~Представник прокуратури\~Миколаївської області у судовому засіданні проти позову заперечував, суду пояснив, що вимоги позивача необґрунтовані, оскільки надані позивачем окремі ухвали судів щодо дій працівників прокуратури Казанківського району Миколаївської області про порушення норм КПК при прийнятті ними рішень свідчать про неналежне проведення слідчої перевірки з боку працівників прокуратури Казанківського району, а не порушення вимог законодавства при здійсненні нагляду за проведенням досудового слідства у кримінальній справі. Також заперечує проти висновку психологічної експертизи, так як використовувалась методика, яка ще була в розробці, відсутній причинно-наслідковий звязок \~ \~ \~ \~Ухвалою від 16.10.2014 року провадження у справі відкрито. Від представника позивача 04.03.2015 року надійшло клопотання про призначення психологічної експертизи. Ухвалою від 16.04.2015 року доручено Апеляційному суду Миколаївської області забезпечити проведення відеоконференції та участь представника відповідача УМВС в Миколаївській області. 29.04.2015 року від представника УМВС в Миколаївській області надійшло заперечення проти проведення психологічної експертизи. Ухвалою суду від 29.07.2015 року представнику відповідача [PERSON] відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі. Ухвалою від 04.08.2015 року замінено первісного відповідача [PERSON] казначейство України на належного [PERSON] казначейську службу України. Ухвалою від 18.09.2015 року вжито заходи процесуального примусу до Казанківського районного суду Миколаївської області шляхом тимчасового вилучення доказів для дослідження судом (кримінальна справа № 1-20/2011). [PERSON] районного суду Миколаївської області від 06.04.2016 року повідомлено про неможливість тимчасового вилучення зазначеної кримінальної справи, окрім випадків проведення експертиз. 05.08.2016 року у звязку з відпусткою судді Охнач О.В. протоколом повторного авторозподілу судової справи визначено головуючого суддю у справі [PERSON] Ухвалою від 12.08.2016 року заяву судді Ліснецького І.В. про самовідвід задоволено. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2016 року головуючого суддю у справі визначено [PERSON] Ухвалою від 23.12.2016 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закінчено з'ясування обставин справи і перевірки їх доказами. Ухвалою від 23.12.2016 року поновлено судовий розгляд у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин справи щодо заявленого в 2015 році клопотання про призначення психологічної експертизи. 17.02.2017 року від позивача надійшло повторне клопотання про призначення психологічної експертизи та визначення розміру моральної шкоди. Ухвалою суду від 24.03.2017 року у справі призначено судову психологічну експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 13.09.2018 року провадження у справі поновлено. 28.09.2018 року, ухвалою суду не виходячи до нарадчої кімнати, постановлено продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, задоволено клопотання прокурора про виклик для допиту у судове засіданні експерта для поставлення питань щодо методології проведення експертизи. У судовому засіданні 18.03.2019 року допитано експерта. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, показання свідків, експерта, судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Постановою слідчого Казанківського РВ УМВС у Миколаївській області від 05.09.2001 року порушено кримінальну справу за заявою [PERSON] щодо нананесення їй тілесних ушкоджень [PERSON], справу прийнято до провадження. Постановою від 22.09.2001 року [PERSON] визнано потерпілою у кримінальній справі (т.1, а.с.5.6). Вироком Казанківського районного суду від 23.11.2005 року [PERSON] визнано винним за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 101 КК України 1960 року та призначено покарання у вигляді пяти років позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області зазначений вирок скасовано, а справу направлено на додаткове розслідування прокурору Казанківського району Миколаївської області (т.2, ст. 55-59). \~ \~ \~ \~Окремими ухвалами Казанківського районного суду від 23.11.2005 року та від 10.08.2012 року встановлено порушення слідчими СВ Казанківського РВ УМВС [PERSON] та [PERSON] та прокурорами прокуратури Казанківського району при провадженні досудового слідства кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] вимог процесуального законодавства про що повідомлено прокурора Казанківського району та прокурора Миколаївської області (т.1, а.с.48). \~ \~ \~ \~Вироком Казанківського\~районного суду\~ Миколаївської\~області \~від 13\~квітня 2011\~року [PERSON]\~визнано винним\~у вчинені\~злочину \~передбаченого ч.1\~ст.\~101\~КК України\~1960\~року і\~призначено \~пять років\~позбавлення волі.\~Стягнуто з\~[PERSON]\~ на\~користь [PERSON]\~одну тисячу\~гривень \~майнової шкоди,\~ повязаної\~з витратами\~ на\~ліки та\~девять тисяч гривень моральної шкоди. Заяву [PERSON] та її представника про збільшення позовних вимог залишено без розгляду. (т.1, а.с.49-53). Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області від 23.02.2012 року вирок Казанківського районного суду від 13.04.2011 року змінено, на підставі ч.5 ст. 74 КК України [PERSON] звільнено від призначеного судом покарання у виді 5 років позбавлення волі , відповідно до п.4 ч.1 ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків давності (т.3, а.с. 16-19). Окремими ухвалами колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області від 07.07.2011 року встановлено ряд грубих порушень кримінально-процесуального законодавства, які були допущені органом досудового слідства та прокуратурою під час розслідування справи, порушення прав як потерпілої так і обвинуваченого, та ухвалено довести до відома Генерального прокурора України та Уповноваженого Верховної Ради з прав людини для відповідного реагування (т.1, а.с.54). Окремою ухвалою цього ж суду від 27.03.2012 року та від 17.05.2012 року встановлено умисне порушення норм кримінально-процесуального законодавства з боку працівників прокуратури Казанківського району у кримінальній справі відносно [PERSON] та неналежне виконання ними своїх службових обовязків, викладене доведено до відома прокурора Миколаївської області та Генерального прокурора України для вжиття мір відповідного реагування (т.1, а.с.21-23). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 Цивільного кодексу України є частиною національного законодавства, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Постановою та окремою ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 10.08.2012 року за скаргою [PERSON] визнано дії прокуратури Казанківського району щодо неодноразового винесення незаконних постанов про відмову в порушенні кримінальної справи відносно слідчого СВ Казанківського РВ УМВС [PERSON] за матеріалами виділеними з кримінальної справи за зверненням [PERSON] незаконними, які ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23.07.2013 року залишені без змін (т.2, а.с. 71-73). Постановою Казанківського районного суду Миколаївської області від 22.08.2012 року скаргу [PERSON] задоволено частково, постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, винесену прокурором прокуратури Казанківського району за результатами розгляду виділених матеріалів перевірки по кримінальній справі за фактом підробки підпису громадянки [PERSON] скасовано, матеріали направлені для проведення додаткової перевірки (т.2, а.с. 74-78). Постановою цього ж суду від 23.11.2012 року за скаргою [PERSON] постанову помічника прокурора Казанківського району Булаєвої І.Ю. про відмову в порушенні кримінальної справи відносно слідчого СВ Казанківського РВ УМВС [PERSON] за матеріалами виділеними з кримінальної справи за зверненням [PERSON] скасовано, матеріали повернуті для прийняття відповідного рішення згідно норм КПК, яка ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25.12.2012 року залишена без змін (т.2, а.с.79-81). Також ухвалою Казанківського районного суду від 05.06.2013 року за скаргою [PERSON] постанову слідчого прокуратури Казанківського району Миколаївської області від 25.03.2013 року про закриття кримінального провадження № 42013160240000002 у звязку з відсутністю в події кримінального правопорушення у діях слідчого Казанківського РВ УМВС [PERSON] скасовано (т.3, а.с.1). Судом встановлено, що потерпілою [PERSON] направлялися численні заяви, звернення та скарги щодо неналежного розслідування кримінальної справи, порушення її прав та строків розгляду до слідчого відділення Казанківського РВ УМВС, слідчого управління УМВС в Миколаївській області, прокуратури Казанківського району, прокуратури Миколаївської області, Генерального прокурора України та Уповноваженого Верховної Ради з прав людини (т.1, а.с. 60,61,63,73,76-78,83-84,90) та отримано відповіді від відповідних органів про притягнення винних осіб до відповідальності та її право звернення до Європейського суду з прав людини (т.1, а.с.33,71,81,86,88,89,94,95,98-101). За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Оскільки підставою для відшкодування шкоди є встановлена судовими рішеннями протиправна бездіяльність органів досудового слідства та прокуратури, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Викладене узгоджується\~з правовими\~висновками Верховного\~Суду України\~та Верховного\~Суду,\~наведених у\~постанові Верховного\~Суду України\~від 25\~травня 2016\~року у\~справі №\~6-440цс16,\~постанові Верховного\~Суду \~від 25.07.2018\~рокуу справі № 638/6944/16-ц та у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі № 127/20464/16-ц. Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні 03.03.2017 року суду показали, що знають позивача давно, вона творча людина, до 2001 року малювала картини, ікони, а після побиття стала замкнутою особистістю, скаржиться на постійні головні болі та безпорадність. Говорила, що неодноразово зверталася до правоохоронних органів, щоб відновити справедливість, проте з їхнього боку надходили одні відмови та бездіяльність. Злочинець на свободі та погрожує їй у звязку з чим вона разом із сімєю була змушена переїхати з с. Блакитне в м. Кривий Ріг. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 24.03.2017 року суду пояснила, що є сестрою позивачки, після трагедії її діти проживали то у неї, то у бабусі, а вона більше двох тижнів лежала у лікарні. Зараз її турбують постійні головні болі, вона навіть 2-3 доби може лежати і нічого не робити. Правоохоронні органи їх постійно відмовляли, затягували розгляд справи, підроблювали її підпис у документах. Постійні заяви та скарги на їх дії призвели тільки до звільнення злочинця від відповідальності. Конституційний Суд України у рішенні від 03 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначив, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 4, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі постанова Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4). \~ \~ \~ \~Висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової психологічної експертизи № 8550/17/61 від 22.02.2018 року встановлено, що ситуація, яка досліджується за справою є психотравмуючою для позивача, за умов ситуації, що досліджувалася у справі їй були спричинені страждання (моральна шкода). Орієнтовний еквівалент грошової компенсації, завданої [PERSON] моральної шкоди складає 121,9 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом (т.3, а.с. 145-152). \~ \~ \~ \~У судовому засіданні судовий експерт [PERSON] пояснила, що при проведенні експертизи застосовувались методики Люшера та її модифікації, методики С. Розенцвейга та методики «Сонді тест», що виявляють функціональний рівень психічної діяльності, особистісні та емоційні прояви людини та особливості її динаміки під впливом конкретних життєвих подій. Психологічні аспекти подій, які досліджуються подавалися в математичних одиницях для визначення їх кількісного еквівалента на підставі методики встановлення заподіяння моральної шкоди та оцінки розміру компенсації спричинених страждань запропонованих [PERSON] за методичною розробкою [PERSON] із застосування відповідної формули. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Представники відповідача не надали доказів правомірних дій працівників міліції і прокуратури, неправомірність яких встановлена вищезазначеними окремими ухвалами, доказів відсутності моральних страждань позивача, причинний звязок між моральними стражданнями позивача та неправомірними діями саме працівників міліції та прокуратури підтверджено в судовому засіданні показаннями свідків, висновком судової психологічної експертизи. \~ \~ \~ \~Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки бездіяльність правоохоронних органів, органів слідства та прокуратури при прийнятті рішень у зазначеному кримінальному провадженні встановлені ухвалами суду, що набрали законної сили, тривала бездіяльність цих органів призвела до звільнення засудженого [PERSON] від призначеного судом покарання у звязку із закінченням строків давності чим позивачу завдано моральну шкоду. Приймаючи до уваги характер та обсяг душевних та психічних страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням стану здоров'я позивача, тяжкості вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, оціненої позивачем моральної шкоди, яка стягнута вироком суду з [PERSON], виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, спричиненої позивачеві у сумі 250000,00 грн. \~ \~ \~ \~У відповідності до п.13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, діючій на день подання позову) судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. \~ \~ \~ \~За проведення судової психологічної експертизи позивач понесла витрати у розмірі 8184 грн. (т.3, а.с. 141). У судовому засіданні 28.09.2018 року представником позивача долучено до матеріалів справи квитки на імя позивача та її представника від 27.12.2017 року як докази витрат вартості проїзду до експертної установи (т.3, а.с.186,187). 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в звязку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Статтею 139 ЦПК України не передбачено відшкодування сторонам та їх предстаникам витрат на проїзд до експертної установи. Крім того, позивачем та представником позивача, після набрання чинності «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», не надано суду попередній (орієнтовний) розрахунок понесених ними витрат 27.12.2017 року (чинність закону 15.12.2017 року), які суд може врахувати при винесенні рішення. Отже, відповідно до ч.2 ст. 134 ЦПК України, ст. 139 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову у відшкодуванні витрат на квитки від 27.12.2017 року. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial