Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з [PERSON] аліменти на користь дочки [PERSON] в розмірі 400 гривень до 30.06.2017 року та стягнути з [PERSON] на її користь 11100 грн. вартості понесених нею витрат на навчання дочки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно рішення Бершадського районного суду Вінницької області № А- 117/2003 року від 28.11.2003 року [PERSON] сплачував аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, на її користь на утримання їхньої дочки [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття. [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, тому стягнення аліментів припинено. В даний час вона є студентом денної форми навчання Білоцерківського національного аграрного університету, про що свідче договором про підготовку бакалавра В-3/12-2013 від 25.08.2013 року з строком навчання з 01.09.2013 року по 31.08.2017 року, з оплатою освітньої послуги за увесь час навчання 22 200 грн. Щоб продовжувати навчання дочці необхідна матеріальна допомога від батька. Батько працездатний та може допомогти продовжувати навчання дочки, яка буде навчатись по 30.06.2017 року на факультеті ветеринарної медицини. Витрати пов'язані з процесом навчання, які потрібні дочці надаю позивачка, але вони є недостатні, мізерні, а тому вона змушена звернутись до відповідача з проханням про щомісячну допомогу в якості аліментів, так як він добровільно не бажає їх надати. Крім того, [PERSON] вважає, що [PERSON] повинен відшкодувати їй половину сплачених коштів на навчання дочки, оскільки це є додатковими витратами на її утримання. В судове засідання позивачка не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, зокрема в частині сплати аліментів на утримання дочки до закінчення навчання, в розмірі 400 грн. Однак в своєму запереченні витрати в сумі 11100 грн. вважає такими, що не підлягають відшкодуванню, оскільки на даний час він перебуває в шлюбі з [PERSON] та виховує сина [PERSON], [INFO]. І син і дружина перебувають на його утриманні, так як дружина ніде не працює. З 2000 року він працює в Бершадській державній лікарні ветеринарної медицини на посаді фельдшера і крім заробітної плати ніяких доходів більше не отримує. Середньомісячний дохід його складає 1742,74 грн., що з розрахунку на одну особу складає 580,91 грн., що значно нижче прожиткового мінімуму. Ніяких грошових заощаджень в нього не має. Тому задоволення вимог позивачки поставило б його теперішню сім'ю в умови, в яких вони не спроможні будуть вижити. Також відповідач зазначив, що кошти в сумі 11100 грн. є компенсацією уже понесених витрат, а не періодичного утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання після досягнення повноліття, а тому враховуючи його матеріальне становище та наявність утриманців відшкодуванню не підлягають. Оскільки сторони в судове засідання не явилися, на підставі ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без фіксації судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Ст. 199 Сімейного кодексу України визначає, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкою надано документи, зокрема копію свідоцтва про народження та копію паспорта [PERSON], [INFO], з яких дійсно вбачається, що сторони є її батьками. Згідно з довідкою Білоцерківського національного аграрного університету № 889 від 21.07.2014 року встановлено, що [PERSON] дійсно є студенткою денного відділення факультету ветеринарної медицини з терміном навчання з 01.09.2013 року по 31.08.2017 року, з оплатою освітньої послуги за увесь час навчання 22200 грн. Згідно зі ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України та п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підтвердження того, що відповідач не має можливості надавати обширну матеріальну допомогу дочці [PERSON] та брати участь у витратах на її навчання суду було надано довідку за № 147 від 03.09.2014 року видану Бершадською РДЛВМ, з якої видно, що загальна сума нарахованої відповідачу заробітної плати за шість місяців з лютого 2014 року по липень 2014 року включно складає 12761,71 гривень. За цей період з загальної суми доходу утримано прибуткового податку та пенсійних внесків на суму 459,42 грн. та 1845,34 грн. Крім того згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 20.09.2006 року Сумівською сільською радою та свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 17.11.2006 року Сумівською сільською радою у відповідача на його утриманні перебувають дружина та неповнолітній син. Дані докази розцінені судом, як такі, що доводять наявність на утриманні відповідача двох осіб, а тому приймати участь у витратах на навчання дочки він не має матеріальної можливості. Крім того, ст. 201 СК України регулює застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та зазначає, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. При цьому участь батьків у додаткових витратах на дитину передбачена ст. 185 цього ж кодексу, а тому суд прийшов до висновку, що врахувавши матеріальне становище відповідача, його можливість брати участь у витратах на навчання дочки, суд прийшов до висновку, що положення ст. 185 Сімейного кодексу України не підлягають застосуванню у даному випадку, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. При цьому враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги в частині сплати аліментів на утримання дочки до 30.06.2017 року в розмірі 400 грн. щомісячно, суд вважає що дані позовні вимоги слід задовольнити. Ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, враховуючи те, що з двох позовних вимог задоволенню підлягає лише одна, а тому судові витрати в даному випадку слід стягнути зі сторін в рівних частинах.

Outcome: partial