Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що надає послуги з постачання теплової енергії. Відповідач оплату за отримані послуги належним чином не здійснював, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Просить стягнути з відповідача заборгованість за послугу з постачання теплової енергії у сумі 22376,62 грн. Відповідач надав відзив на позов, з якого слідує, що з позовними вимогами та сумою заборгованості не погоджується. Він неодноразово сплачував за надані послуги з теплопостачання, крім того, він став власником квартири з 01.08.20008 року, а позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.12.2007 року. Різниця складає 5378,38 грн, що є суттєвою сумою. Протягом всього періоду нарахування заборгованості позивач не звертався до відповідача з приводу необхідності її сплати. Позивачем пропущені строки звернення до суду з даними вимогами,. Також відповідач зазначає, що протягом останніх двох років у нього дійсно виникла заборгованість з оплати за послуги постачання теплової енергії з об`єктивних причин: він є інвалідом по слуху, йому важко знайти роботу, його пенсії та пенсії дружини не вистачає на задоволення всіх необхідних потреб та сплати комунальних платежів. Просить застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [PERSON] з 13 травня 2010 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17), є власником трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Датою державної реєстрації права власності відповідача за вказаною адресою є 19 серпня 2009 року (а.с. 7). Встановлено, що позивачем регулярно надавалися комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-14). Відповідач вчасно оплату за надані послуги не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума заборгованості за період з 01 серпня 2009 року по 01 жовтня 2019 року за послугу з опалення становить 22376,62 грн, (а.с. 22). В зазначену суму заборгованості включено також заборгованість в розмірі 3085,41 грн, яка виникла до 01.08.2009 року. Відповідач заперечує проти стягнення заборгованості у вказаному розмірі. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з належного виконання споживачем зобов`язань зі сплати наданих послуг. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2, 3 ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом(ст. 322 ЦК України). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, оскільки позивач свої обов`язки з надання житлово-комунальних послуг виконував, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань з оплати за послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , нічим не спростовуються, ці обставини слід вважати доведеними. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що в загальну суму заборгованості, позивачем включена заборгованість, яка виникла до набуття квартири у власність відповідачем, а саме до 01.08.2009 в сумі 3085,41 грн. Оскільки доказів про те, що відповідач був споживачем послуг з постачання теплової енергії за спірною адресою до 01 серпня 2009 року, відповідачем суду не надано, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Також відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як встановлено судом, позовна заява первинно надійшла до суду 21.01.2020 року, період стягнення заборгованості з 01.08.2009 по 01.10.2019 року тобто поза межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Судом виявлено порушення прав позивача щодо несплати відповідачем за отримані послуги з теплопостачання, але у стягненні заборгованості за період з 01.08.2009 року по 21.01.2017 року слід відмовити за спливом строків позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, оскільки позивач свої обов`язки з надання житлово-комунальних послуг виконував, відповідач визнає факт виникнення заборгованості з оплати за послуги постачання теплової енергії протягом останніх двох років, ці обставини слід вважати доведеними, а позовні вимоги в межах строку позовної давності є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі 7743,60 грн. Іншого розрахунку наявної заборгованості, а також квитанцій про оплату нарахованих сум комунальних платежів, відповідачем суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому позовна заява подавалась, а саме 2102 грн.

Outcome: partial