Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 04.11.2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано між ними на підставі рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 07.07.2011 року. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі відповідач неодноразово вчиняв насильство в сім`ї, навіть тоді, коли позивачка була вагітна, в результаті чого дочка народилась раніше назначеного терміну та з певними проблемами зі здоров`ям. Відповідач [PERSON] без жодних на те причин не забрав дитину [PERSON] з пологового будинку та з моменту народження взагалі не цікавиться життям дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та догляду за донькою, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує дочку до самостійного життя. Крім того, відповідач не сприяє в оформленні документів дитині для виїзду за кордон. Після розлучення сторін, відповідач за місцем проживання дитини не з`являвся, не виявляв бажання з нею зустрітись. В свою чергу, дочка ніяких почуттів до відповідача як до свого батька не має. З 03.11.2015 року по теперішній час позивачка перебуває у шлюбі з [PERSON] , з яким у них є дочка [PERSON] , [INFO] . [PERSON] проживає з позивачкою і її теперішнім чоловіком, які забезпечують дитині догляд і належне батьківське піклування про неї. Саме позивач забезпечує дитину всім необхідним для її нормальної життєдіяльності без жодної участі відповідача. Дитині створені всі належні умови проживання, вона забезпечена всім необхідним. На підставі викладеного, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач належним чином не виконує свої обов`язки щодо утримання дочки [PERSON] , позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні та просив суд: зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] ; встановити такі способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки - [PERSON] : побачення без присутності матері, а саме: систематичні побачення без присутності матері під час літних канікул - три неділі канікул (цілодобово) за попередньою домовленістю з [PERSON] ; систематичні побачення без присутності матері під час осінніх та весінніх канікул - три дні канікул (цілодобово) за попередньою домовленістю з [PERSON] систематичні побачення без присутності матері щорічно 24 червня (цілодобово) на день народження [PERSON] ; побачення без присутності матері в інші періоди за попередньою домовленістю батьків без присутності матері з урахуванням зайнятості та особистого графіку дитини; необмежене спілкування з донькою засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що саме [PERSON] всіляко перешкоджає [PERSON] спілкуватися з донькою. Вже після пологів відповідач почала негативно ставитися до позивача, намагалася посваритися з ним, не бажала давати дитину, позбавляла можливості піклуватися про дочку. Проте позивач завжди хвилюється про дитину та любить її, а тому хоче мати можливість спілкуватися з нею. Батьковже тривалий час позбавлений можливості не лише бачити, але навіть спілкуватися з рідною дочкою за допомогою технічних засобів зв`язку. [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] з проханням повідомити йому номер телефону дочки, але кожного разу отримував відмову. На даний час позивач постійно мешкає в м. Одеса та не має змоги досить часто приїжджати до м. Вінниці, проте позивач міг би зв`язуватися з донькою за допомогою технічних засобів зв`язку, якби не перешкоди з боку матері [PERSON] . Оскільки [PERSON] має бажання займатись вихованням своєї дитини, спілкуватись та відвідувати її, а відповідач [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, тому позивач [PERSON] звернувся до суду з даним зустрічним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.03.2020 року прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, об`єднавши вимоги за зустрічним позовом в одне провадження із первісним позовом в цивільній справі №127/31874/19 за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , її представник - адвокат Мазур О.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви (т.1 а.с. 2-9), просили суд позов задовольнити в повному обсязі. Заперечили щодо зустрічного позову, з підстав зазначених у відзиві на зустрічну позовну заяву (т. 1 а.с. 138-140). Суду пояснили, що після розлучення сторін, відповідач [PERSON] до дитини не приходив, не виявляв бажання зустрітись з дочкою, не вітав з днями народження, не цікавився її життям та здоров`ям. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт здійснення відповідачу перешкод у спілкуванні з дитиною. [PERSON] десять років не навідував та навіть не бачив свою дитину, що спростовує ті факти, що він має бажання спілкуватись та турбуватись про дочку [PERSON] . Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , його представник - адвокат Купрій О.М. в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, первісний позов визнали лише в частині стягнення аліментів на утримання дитини, а щодо позбавлення батьківських прав просили у позові відмовити. Суду пояснили, що [PERSON] створює перешкоди для спілкування з дитиною, що позбавляє можливості [PERSON] належним чином виконувати батьківські обов`язки. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо умисного ухилення відповідача від батьківських обов`язків, а також не наведено підстав для позбавлення батьківських прав відповідача. Також [PERSON] подав письмові пояснення на позовну заяву, в яких зазначив, що подані [PERSON] докази, зокрема акт про те, що [PERSON] не навідується до дитини, не цікавиться її життям та здоров`ям від 22.10.2019 року є недостовірним доказом, оскільки підписи, що були проставлені в акті зроблені невідомими особами та не належать вказаним в акті особам, відповідно до чого [PERSON] звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Тому вказане доводить, що позивач намагається суд ввести в оману та подає недостовірні докази. Крім того, 28.02.2020 року органом опіки та піклування Вінницької міської ради було ухвалено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , проте даний висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, оскільки [PERSON] забрав дитину та дружину з пологового будинку, ніколи жорстоко не поводився зі своєю дитиною. Навіть той факт, що [PERSON] дійсно на протязі значного часу був позбавлений можливості бачитися та спілкуватися з дитиною не каже про те, що [PERSON] не прагне це змінити та почати проявляти почуття любові та турботи до своєї дитини (т. 1 а.с. 102-105, 130-133). В подальшому, до судових засідань відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , його представник - адвокат Купрій О.М. не з`явилися, однак на адресу суду надали заяви, відповідно до яких відповідач та його представник просять розгляд справи провести у їх відсутність. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради до судового засідання не з`явився, проте суду надано заяву про розгляд справи у відсутність представника, підтримує надані по справі висновки Служби у справах дітей Вінницької міської ради (т. 1 а.с. 124-126, 235-236). Свідок [PERSON] , яка була вихователем дитини [PERSON] у дитячому садочку з серпня 2012 року по червень 2016 року, суду пояснила, що дитину до садочка постійно приводила і забирала мати [PERSON] , а батько жодного разу до садочку не приходив і свідок ніколи його не бачила. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивачки [PERSON] , суду пояснила, що за весь час з народження [PERSON] та по теперішній час вихованням та утриманням дитини займається лише мати [PERSON] , її батьки й бабуся. [PERSON] не забрав дитину з пологового будинку, а лише один раз він прийшов до пологового будинку після народження дитини, де вчинив сварку та фізичне насильство щодо позивачки. Коли дитині було близько двох місяців [PERSON] приїхав, але поводив себе агресивно, штовхнув свідка [PERSON] , вдарив її кулаком в обличчя, також висловлювався нецензурною лайкою щодо її доньки - позивачки по справі. [PERSON] ніколи дитиною не цікавився, не опікувався нею, не приїжджав до дитини, не вітав з днями народженнями. Свідок [PERSON] , яка є бабусею позивачки [PERSON] та свідок [PERSON] , яка є рідною тіткою позивачки [PERSON] , суду пояснили, що з самого народження [PERSON] виховувала лише [PERSON] , а батько не забрав дитину з пологового будинку, ніколи не приїжджав та не піклувався про неї. [PERSON] відпочиває у [PERSON] в с. Соколівка, а [PERSON] та його батьки проживають в сусідньому селі, але жодного разу батько не приїхав до [PERSON] . На даний час [PERSON] вважає батьком [PERSON] - чоловіка позивачки. Свідок [PERSON] , яка є подругою позички, суду пояснила, що коли [PERSON] народила доньку, вона приїхала до полового будинку, де подруга їй повідомила, що [PERSON] вчинив насильство відносно неї. Вихованням та утриманням [PERSON] в даний час займаються [PERSON] та її чоловік [PERSON] , тому [PERSON] називає батьком. [PERSON] не забрав дитину з пологового будинку, життям дитини не цікавиться, не приїжджає, не вітає зі святами. Приблизно рік тому [PERSON] приїжджав за місцем проживання [PERSON] , гупав у двері, внаслідок чого [PERSON] злякалася. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її дитина та [PERSON] навчаються в одному класі. Свідок жодного разу не бачила біологічного батька [PERSON] . Вихованням [PERSON] займається лише мати та її чоловік [PERSON] , якого [PERSON] називає батьком. Також зі слів позивачки свідку відомо, що [PERSON] застосовував фізичне насильство до [PERSON] , не забрав [PERSON] з пологового будинку, а коли було подано до суду позов про позбавлення батьківських прав, то [PERSON] приїжджав до неї, кричав та стукав у двері, внаслідок чого [PERSON] злякалася. Свідок [PERSON] , яка є подругою [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знає дуже мало та може його охарактеризувати лише негативно, оскільки зі слів [PERSON] їй відомо, що він застосовував до [PERSON] фізичне насильство, не забрав дитину з пологового будинку, не займається вихованням та утримання дитини. На даний час [PERSON] називає батьком [PERSON] , який також займається її вихованням та утриманням. Свідок [PERSON] , який є чоловіком позивачки, суду пояснив, що з [PERSON] він особисто не знайомий, оскільки він ніколи не приходив до [PERSON] , не цікавився її життям, не телефонував. На даний час вихованням та утриманням [PERSON] займається він та його дружина [PERSON] . У нього з [PERSON] теплі відносини і вона його називає батьком. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 04.11.2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний між ними на підставі заочного рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 07.07.2011 року (т. 1 а.с. 13). Від даного шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №1185 (т. 1 а.с. 12). 03.11.2015 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.09.2016 року (т. 1 а.с. 14). Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію №3469, виданої 01.10.2019 року ПП « [PERSON] », у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , проживають без реєстрації [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 1991 р.н., зареєстровані і проживають [PERSON] , 1992 р.н., [PERSON] , 2019 р.н. (т. 1 а.с. 15). Раніше позивачка проживала за адресою: [ADDRESS] з дочкою [PERSON] , яка знаходилася на її утриманні, що підтверджується довідкою №105 від 12.05.2011 року (т. 1 а.с. 28). Згідно акту сусідів позивачки від 12.05.2011 року, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає. Вихованням та утриманням малолітньої дитини [PERSON] не займається, матеріальну допомогу сім`ї не надає (т. 1 а.с. 29). Відповідно до довідки КЗ «ЗОШ І-ІІІ ступенів №12 Вінницької міської ради» №133 від 01.10.2019 року [PERSON] навчається в даному закладі в 4-Д класі. За період навчання дитина проявила себе здібною, старанною, розумною та вихованою ученицею. Мати [PERSON] постійно цікавиться навчанням доньки, приділяє належну увагу її вихованню, регулярно відвідує батьківські збори. Батько [PERSON] , навчанням дитини не цікавиться, участі у вихованні дівчинки не приймає, батьківські збори не відвідує (т. 1 а.с. 16). Згідно довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад №77 Вінницької міської ради» від 04.05.2018 року №05.1.09/43 [PERSON] , [INFO] відвідувала групу №10 дошкільного закладу з серпня 2012 року по серпень 2016 року. Батько дитини [PERSON] дочку в дошкільному закладі не відвідував, не був присутній на батьківських зборах, не брав участі у дитячих святах. Вихованням дочки займалась лише мати [PERSON] (т. 1 а.с. 17). З довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Вінниці» №1263 від 11.11.2019 року встановлено, що 03.04.2019 року [PERSON] - матір`ю малолітньої [PERSON] підписано Декларацію на обслуговування з сімейним лікарем [PERSON] . З дати декларування по дату запиту [PERSON] - батько [PERSON] в КНП «ЦПМСД №1 м. Вінниці» на прийомі з дитиною, в кабінеті лікаря присутній не був, про стан здоров`я своєї доньки не цікавився (т. 1 а.с. 19). Відповідно до довідки КЗ «Вінницький міський палац дітей та юнацтва ім. Л.Ратушної» №243 від 02.10.2019 року [PERSON] навчається у Народному художньому колективі України ансамблю танцю «Радість» з 2015 року. Батько [PERSON] , дитину на заняття не приводив, батьківські збори та концертні виступи не відвідував, життям дитини не цікавиться. Завжди є великою проблемою отримання дозволу на виїзд за кордон у батька [PERSON] (т. 1 а.с. 20). Згідно актів, складених [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 22.10.2019 року, 03.05.2018 року [PERSON] , вихованням дитини [PERSON] не займається та не відвідує її, не цікавиться її життям та здоров`ям. Вихованням дитини займається мати [PERSON] (т. 1 а.с. 21-22). У довідці зав. від. патол. новонароджених від 09.04.2010 року вказано, що у відділення патології новонароджених з`явився чоловік [PERSON] , яка перебуває у відділенні на лікуванні з недоношеною дитиною, [INFO] , [PERSON] , який брутально лаявся на дружину, бив її, тягав за волосся, погрожував убити, медперсоналом викликався наряд міліції, був складений протокол (т.1 а.с. 23). За наслідками розгляду повідомлення 3 МКЛ "Центр матері та дитини" про отримання 09.04.2010 року [PERSON] тілесних ушкоджень від чоловіка [PERSON] , в порушенні кримінальної справи відмовлено, з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду про недопустимість в подальшому протиправної поведінки відносно [PERSON] , що підтверджується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 10.04.2010 року (т. 1 а.с. 25). Згідно матеріалів справи встановлено, що [PERSON] звертався до органів Староміського РВ ВМУ ГУМВС України у Вінницькій області щодо протиправної поведінки з боку [PERSON] , з якою було проведено профілактичну бесіду про недопустимість в подальшому протиправної поведінки відносно [PERSON] та винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю в діях [PERSON] ознак злочину, передбаченого ст. 129 КК України та на підставі ст. 6 п.2 КПК України (т. 1 а.с. 58, 63, 75, 80). Також [PERSON] звертався до органів Ленінського РВ ВМУ ГУМВС України у Вінницькій області щодо протиправної поведінки з боку [PERSON] та [PERSON] , була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] та проведено профілактичну бесіду про недопустимість в подальшому протиправної поведінки відносно [PERSON] (т. 1 а.с. 59-60,62). В свою чергу позивачка також зверталась до органів Ленінського РВ ВМУ ГУМВС України у Вінницькій області відносно вчинення насильницьких дій зі сторони [PERSON] , було прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, у зв`язку з відсутністю в діях складу злочину. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП та проведено профілактичну бесіду (т. 1 а.с. 27). На а.с. 106 т. 1 міститься акт від 22.10.2019 року, який підписано сусідами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , де зазначено, що в період знаходження дитини [PERSON] в бабусі [PERSON] проживаючої по [ADDRESS] , батько дитини [PERSON] ніколи до дитини не навідувався, не цікавився її здоров`ям, життям, ніякої участі у її вихованні не приймав. Виховувала і піклувалася дитиною мати [PERSON] . Разом з тим, на а.с. 107-109 т. 1 містяться заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які вказують, що акт від 22.10.2019 року вони не підписували. Оскільки підписи, що були поставлені в акті від 22.10.2019 року були зроблені невідомими особами, [PERSON] звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, внаслідок чого було відкрито кримінальне провадження №12020020190000037 за ч.1 ст. 358 КК України (т. 1 а.с. 111). 13.02.2020 року [PERSON] звернулась до Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області з заявою щодо вчинення домашнього насильства та прийняття законних мір до [PERSON] , з яким було проведено бесіду профілактичного характеру про недопустимість в подальшому протиправної поведінки відносно [PERSON] та попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 129 КК України (т. 1 а.с. 170-173, 222). З довідки КНП «ЦПМСД № 1 м. Вінниці» на адвокатський запит Мазура О.В. від 23.03.2020 року №309 щодо [PERSON] , [INFO] встановлено, що пацієнтка [PERSON] 31.01.2020 року перенесла сильне психоемоційне потрясіння, а саме зустріч з біологічним батьком, якого дитина ніколи не бачила. За направленням сімейного лікаря - 14.02.2020 року, мати з дитиною зверталася до лікаря-невролога в «Центр матері та дитини» зі скаргами. Після нервового навантаження погіршився сон (нічні жахіття), з`явився страх темноти, періодичний головний біль, [PERSON] стала дратівлива та збудлива (т. 1 а.с. 174). Згідно з висновком психолога від 10.03.2020 року на момент проведення огляду загальний стан [PERSON] можна характеризувати як тривожний, напружений, з вираженим внутрішнім дискомфортом, невпевненістю. Спостерігаються невротичні прояви: кусання нігтів, покусування губи, совання на стільці. Особливе посилення вищезазначеного відмічається під час опрацювання методик, які стосуються фігури рідного батька (т. 1 а.с. 175-176). Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.02.2020 року №01-00-011-11278 визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 125-126). Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 22.06.2020 року №01-00-011-29087 визнано недоцільним визначати способи участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , до прийняття судом рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини (т. 1 а.с. 190-192). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого статті 157 цього Кодексу. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1 ст. 151 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У позовній заяві [PERSON] вказала такі підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дочки [PERSON] : 1) відповідач не забрав дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківського піклування; 2) відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Проаналізувавши фактичні обставини справи та надані докази, суд вважає, що позивач не довела суду належними доказами обставини того, що відповідач не забрав дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківського піклування. Зокрема, в матеріалах справи відсутній відповідний акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину [PERSON] , [INFO] , яку батько [PERSON] відмовився забрати з пологового будинку. Суд не бере до уваги покази свідків про те, що відповідач не забрав дитину з пологового будинку, оскільки їх покази не підтверджені відповідними письмовими доказами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20) було висловлено аналогічну правову позицію про те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.02.2020 року №01-00-011-11278 визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 125-126). З вказаного висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради встановлено, що батько дитини [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 18.02.2020 року заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначав, що мав бажання спілкуватися з донькою, але мати дитини чинила йому перешкоди. [PERSON] повідомив, що не надавав кошти на утримання доньки, оскільки не знав адреси, куди їх можна надсилати. Зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, бажає спілкуватися з донькою та просив не позбавляти його батьківських прав. Згідно матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] заперечує проти позбавлення його батьківських прав та вказує, що не втратив інтересу до дитини та до участі у вихованні дитини, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки визнав, не заперечує щодо утримання дитини. Крім того, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні. Як встановлено судом, до звернення з позовом до суду питання про порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною батьками спільно не вирішувалося. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що особа відповідача [PERSON] , його сім`я, є особливо непридатною або явно неблагополучною, що відповідач проживаючи окремо від дитини перешкоджав її фізичному, духовному і моральному розвитку, навчанню, тощо. Також суд враховує, що між батьками дитини були неприязні відносини, що підтверджується неодноразовими зверненнями обох сторін до правоохоронних органів щодо вчинення неправомірних дій. Однак, особисті неприязні відносини між батьками дитини, конфлікти не повинні порушувати інтереси дитини та не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо наданих позивачем доказів про невідвідування батьком дитини садочка, школи, батьківських зборів, лікарні, то на думку суду дані докази не свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, не підтверджують винну поведінку відповідача. Будь-яких доказів наявності виключних обставин і фактів для позбавлення батьківських прав відповідача суду не надано. З огляду на викладене, суд відхиляє висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.02.2020 року №01-00-011-11278, яким визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, оцінивши в сукупності надані докази та встановивши, що [PERSON] заперечує проти позбавлення його батьківських прав та вказує, що не втратив інтересу до дитини та до участі у вихованні дитини, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки визнав, не заперечує щодо утримання дитини, суд вважає, що підстав для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу - позбавлення його батьківських прав відносно дочки недостатньо та вважає, що слід відмовити в задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню доньки [PERSON] , [INFO] та покласти на Службу у справах дітей Вінницької міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем - [PERSON] . Також суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти (станом на день розгляду справи дитині виповнилось 10 років), що дитина проживає разом із матір`ю, а батько проживає окремо, що відповідач [PERSON] є працездатним, інших утриманців не має, відповідач визнав вимоги позивача про стягнення аліментів, тому суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 25.11.2019 року. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Положенням статті 159 СК України передбачено право другого із батьків звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить такі перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особи у здійсненні нею свого права. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним. Як вбачається з висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 22.06.2020 року №01-00-011-29087, визнано недоцільним визначати способи участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , до прийняття судом рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] суд враховує, що орган опіки і піклування не досліджував всі обставини щодо визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною та не ухвалював відповідне рішення як до звернення [PERSON] з даним зустрічним позовом в суд, так і в ході розгляду справи. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною, порушує права батька відповідно до визначеного органом опіки і піклування порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, тому в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Оскільки судом задоволено лише позовні вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини та враховуючи той факт, що позивачка була звільнена від сплати судового збору за вказану позовну вимогу при зверненні до суду, тому згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial