Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач, - Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за опалення. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача суду у своїй позовній заяві зазначив, що Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов'язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Боржнику виставлялись рахунки відповідно до тарифів на теплову енергію які установлені: а) рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про упорядкування тарифів на послуги теплопостачання в м. Кривому Розі» №584 від 13.08.2008р., опалення за 1 Гкал - 245 грн., за період з 01 вересня 2008 року по 01 січня 2011 року. б) а з 01 січня 2011 року затверджено постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1844 від 14 грудня 2010 pоку, тариф на теплову енергію для населення - 224,58 грн. за 1 Гкал (без ПДВ). Позивач, виконуючи свої обов'язки, постійно поставляв теплову енергію у вигляді централізованого опалення, але відповідач у порушення ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України, ст. 20, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в повному обсязі оплату, за отримані послуги не робив, внаслідок чого його заборгованість за період з 01 березня 2010 року по 01 лютого 2014 року, за централізоване опалення склала 7356 гривень 69 копійок. Позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, на підставі якої 28 липня 2014 року Жовтневим районним судом міста [PERSON] було видано судовий наказ № 212/8144/14-ц; 2-н/212/2963/14. Але на підставі ст. 105-1 ЦПК України, за заявою боржника, судовий наказ 27 квітня 2015 року було скасовано. Тому позивач просив суд постановити рішення яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» суму боргу по оплаті послуг з централізованого опалення в розмірі - 7356 гривень 69 копійок, та стягнути з відповідача [PERSON] на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» витрати по сплаті судового збору у розмір 1378 гривень 00 копійок. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі посилаючись на зазначені вище обставини справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи його було судом повідомлено належним чином про причину своєї неявки останній суд не сповістив. В судовому засіданні 13 червня 2016 року відповідач [PERSON] позов не визнав у повному обсязі, та суду зазначив що договір на постачання теплової енергії між ним та позивачем не укладався. позивач не міг йому надати технічно, так як з 2006 року у нього встановлено систему автономного опалення, про що він у письмовій формі повідомив позивача у нього з позивачем відсутні будь-які правові відносини, таким чином вимоги позивача незаконні, необґрунтовані, не підлягають задоволенню, відсутні правові підстави для стягнення з нього заборгованості по оплаті за теплову енергію. Судом в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі мешкає у квартирі [ADDRESS], та не сплачує у повному обсязі комунальні послуги гарячого водопостачання.. Суд, вислухавши сторони, та дослідивши матеріали цієї цивільної справи, вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» повинні бути задоволенні частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 Житлового кодексу Української РСР, громадяни зобов'язані додержувати правил користування жилими приміщеннями. Згідно зазначених правил, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 р. №572 Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У п.5 ч.3 сг.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 р.. плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно наданих позивачем письмових доказів доведено той факт що Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» в період з 01 березня 2010 року по 01 лютого 2014 року здійснювало постачання теплової енергії в помешкання квартири [ADDRESS] в якій мешкає відповідач у справі [PERSON]. Відповідно до загальних положень про правочин на відповідача покладається обовязок по сплаті наданих йому послуг постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу, у звязку з чим було відкрито особистий рахунок на імя [PERSON] № [NUMBER] для проведення оплати послуг позивача. В порушення вимог вищезазначених норм закону відповідач своєчасно не вносив плату за надані йому послуги тому за зазначений період за ним рахується заборгованість по сплаті послуг з гарячого водопостачання та опалення яка складає 7356 гривень 69 копійок, що підтверджено письмовими доказами, саме, - довідкою про заборгованість, довідкою про проживання відповідача у вказаній вище квартирі, витягом з фінансово-лицьового рахунку, та іншими матеріалами справи. В даному випадку недотримання письмової форми договору між підприємством позивача та відповідачем про постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу не має наслідком його недійсність оскільки даний вид договору є публічним, та за своєю природою є фактично договором приєднання, проживаючи в квартирі в якій наявна мережа з централізованого опалення мешканці житла споживають послуги з гарячого водопостачання та опалення, та згідно до закону несуть обовязок по сплаті спожитої послуги, тому суд вважає необґрунтованим твердження відповідача що він не користується наданими позивачем послугами з централізованого опалення, в звязку щ тим що, у нього встановлена система автономного опалення, оскільки відповідачем не надано суду доказів в підтвердження, того факту що ним отримано встановлений законом дозвіл компетентних органів в тому числі підприємства позивача на встановлення системи автономного опалення, та відімкнення його житла від системи централізованого опалення, а також припинення нарахування в звязку з зазначеним комунальних платежів за послуги централізованого опалення. З наданого позивачем суду розрахунку заборгованості відповідача за надані послуги з централізованого опалення сума заборгованості на період з 01 липня 2011 року по 01 грудня 2014 року з урахуванням строку позовної давнини складає 4799 гривень 35 копійок. Під час розгляду справи представником позивача по справі не надано суду ніяких доказів того, що строк позовної давнини був пропущений ним з поважної причини, а тому, суд не вважає можливим задовольнити позов у повному обсязі. Заборгованість відповідача за останні три роки в межах строку позовної давнини скаладє 4799 гривень 35 копійок, тому суд задовольняє позов частково, у зазначеній вище сумі.

Outcome: partial