Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

сторони в шлюбі з 14.02.2013р., дітей не мають. [PERSON] 21.02.2018р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала в основному тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, він не поважав її як дружину, сварився з нею, в квітні 2013р. вигнав її з дому, з цього часу припинили подружні стосунки, спільно не проживають, просила розірвати шлюб, відновити її дошлюбне прізвище та стягнути судові витрати. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, при зверненні із позовом до суду подала заяву у якій позов підтримала, просила про розгляд справи у її відсутності (а.с.9). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належно (а.с.22). Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснюється. Оскільки сторони належним чином повідомлені про дату час і місце судового засідання, до суду не зявились, причин неявки не повідомили, суд приходить висновку про ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Із змісту позову та оригіналу свідоцтва про шлюб (а.с.7) убачається, що сторони в шлюбі з 14.02.2013р., дітей не мають, в квітні 2013р. припинили подружні стосунки, проживають окремо. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON], як убачається із змісту позову (а.с.3-4), не бажає поновлювати сімейні стосунки з відповідачем, настоює на розірванні шлюбу. Про байдужість відповідача до перебування в шлюбі з позивачкою, свідчить його ставлення до розгляду справи в суді, і зокрема - неявка в судове засідання по справі. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування позивачки до збереження шлюбних відносин порушуватиме її права на особисту свободу, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. За змістом\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться відповідними органами держаної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. За положенням ч. 6 ст. 15 цього Закону, той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органи держаної реєстрації акту цивільного стану під час держаної реєстрації розірвання шлюбу. Зі змісту ч. 8\~ст. 294 ЦПК України\~вбачається, що вимога про вибір прізвища, тобто його зміну, вирішується судом виключно у справах окремого провадження, тобто при відсутності спору між сторонами щодо розірвання шлюбу, що передбачено ч. 3\~ст. 293 ЦПК України. Позивачкою [PERSON] заявлено вимогу про відновлення дошлюбного прізвища у справі, що розглядається в порядку позовного провадження. За положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З огляду на те, що законодавством при розгляді цивільних справ у позовному провадженні про розірвання шлюбу не передбачено вирішення питань, що стосується зміни прізвища особи, яка бере участь у справі, на її вимогу, окрім справ, що розглядаються у порядку окремого провадження, а позивачкою не доведено факту порушення її прав у зв'язку з необхідністю зміни її дошлюбного прізвища Маціканич, суд вважає, що вимоги позивачки в частині відновлення її дошлюбного прізвища є передчасними, та тому в їх задоволенні відмовляє.\~\~ Судові витрати у справі складають 704 грн. 80 коп. (а.с.1) та у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: partial