Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом до ФОП [PERSON] про зобов'язання надати споживачу інформацію про продукцію та технічну і фінансову документацію, посилаючись на наступні обставини. 27.11.2012 року між сторонами було укладено Договір купівлі-продажу, предметом якого є купівля позивачем метало-пластикових конструкцій та послуг по облаштуванню балкона. Позивачем було оплачено продукцію та вартість робіт по встановленню конструкцій 14700 грн. Перед підписанням Договору позивач просила відповідача надати можливість ознайомитися зі зразками робіт, на що останній надав адресу сайту ([INFO]), щоб позивач змогла ознайомитися зі зразками. Після перегляду сайту позивач погодилася підписати Договір, але згодом побачила ці ж зразки і на інших сайтах, де вони рекламувалися іншими виконавцями робіт. Відповідач, всупереч ст.15 Закону України Про захист прав споживачів» надав недостовірну інформацію про продукцію та послуги, як про власну, чим ввів позивача в оману, так і не надавши інформацію про справжнього виробника товару. Під час виготовлення виробу, а потім і виконання робіт по встановленню ПВХ конструкції у позивача виникли сумніви щодо дотримання відповідачем будівельних норм та стандартів, тому позивач попросила надати сертифікати відповідності (якості) на ПВХ профіль, армуючий профіль та на готовий виріб, а також просила надати належно оформлену специфікацію, кошторис на виконання робіт і данні про комплектність виробу, але, вказаних документів так і не отримала. Коли виконувалися роботи по встановленню великогабаритної та дуже важкої ПВХ конструкції позивач побачила, що кріплення здійснювалося тонкими монтажними пластинами, що зумовило в подальшому під час експлуатації конструкції дуже сильну вібрацію та хитання, а також мало місце протікання. При цьому, встановлена віконна фурнітура була вся побита. З огляду на відсутність документів, що підтверджують відповідність продукції та робіт стандартам якості, відсутність інформації про виробника, а також документа, що підтверджує факт придбання та оплати товару, порушує права позивача, як споживача цієї продукції, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», на заміну товару, гарантійне обслуговування тощо. Посилаючись на вищезазначені обставини позивач та її представник просили позов задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи, в судовому засіданні пояснили, що відповідачем їм після звернення до суду був переданий акт прийому-передачі виконаних робіт. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судових засідань у справі розгляду справи повідомлений належним чином, - згідно вимог ст. 74 ЦПК України. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача та його представника суд ухвалив про заочний розгляд справи, - на підставі наявних доказів. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 256 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 27.11.2012 року між сторонами було укладено Договір купівлі-продажу, предметом якого є купівля позивачем метало-пластикових конструкцій та послуг по облаштуванню балкона. Позивачем було оплачено продукцію та вартість робіт по встановленню конструкцій 14700 грн., що підтверджується п. 1.5. договору про передплату і розпискою про отримання решти грошової суми, передбаченої п. 1.6. договору. Стаття 4 Закону України Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Згідно зі ст. 6 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію та на вимогу споживача зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції. Такими документами є сертифікат відповідності (якості) та специфікація (технічна документація), а також дані про виробника продукції. З матеріалів справи убачається, що на письмові вимоги позивача, що направлялися рекомендованою кореспонденцією відповідачу, останній такої інформації позивачу не надав. Отже, вимоги позивача, як споживача послуг, щодо надання їй такої інформації, ґрунтуються за положеннях Закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно ч. 11 ст. 8 Закону України Про захист прав споживачів, під час продажу товару продавець зобов'язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу. Доказів надання відповідачем позивачу розрахункового документу відповідач суду не надав. Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що відсутність такого документу порушує її право споживача на гарантійне обслуговування, а тому вимога про зобов'язання видати позивачці розрахунковий документ також підлягає задоволенню. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов'язання надати позивачці договору між відповідачем та виробником продукції, договору оренди офісу відповідача, кошторису на виготовлення продукції, оскільки такі документи стосуються господарської діяльності фізичної особи - підприємця, втручання у яку крім випадків, прямо передбачених законом, заборонено Конституцією України, Господарським кодексом України та Цивільним кодексом України. Факт передачі відповідачем позивачу акта прийому-передачі виконаних робіт визнаний в судовому засіданні позивачем та її представником, тому не підлягає доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України, а вимога про зобов'язання надати вказаний акт є необґрунтованою. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial