Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди до його спілкування з сином [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що з 17.07.2010 року він перебував в шлюбі з [PERSON] , рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.07.2020 р. шлюб між ними розірвано. Від шлюбу є син [PERSON] , [INFO] . Після розлучення син проживає постійно зі своєю матір`ю, наприкінці 2019 року відповідач з сином переїхали до своїх батьків в м. Харкові. На початку вересня 2020 року відповідач почала безпідставно відмовляти в побаченні з сином, погодилася лише один раз передати йому дитину для проведення короткого спільного дозвілля. Після чого з дитино відповідач перестала брати слухавку і заблокувала його номер телефону, на дзвінки не відповідала. Як стало відомо позивачу, колишня дружина категорично забороняє йому будь-які контакти з дитиною. Ним було направлено письмовий лист на адресу відповідача з вимогою усунути перешкоди в спілкуванні, однак відповідач також письмовим листом відмовила позивачу. На його звернення службою у справах дітей було надано висновок про доцільність спілкування з дитиною та визначено для цього певний час. Позивач зазначає, що він виріс в благополучній родині, любить свого сина і не може відмовитися від спілкування з ним, а так як відповідач не бажає добровільно вирішити питання про спілкування з дитиною, він вимушений звернутися до суду з цим позовом та визначити спосіб його участі, як батька, у вихованні сина, у зв`язку з чим заявлений позов просить задовольнити в повному обсязі та просить визначити наступні способи його участі у вихованні сина: Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.05.2021 р. підготовче судове засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті. Позивач через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Разом з цим, неодноразово направляла заяви про відкладення раніше призначених судових засідання. З цього приводу, суд зазначає наступне. В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Представником третьої особи - Департамент служб у справах дітей ХМР надано заяву про розгляд справи за їх відсутності та висновок щодо доцільності встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , яким встановлено наступний порядок участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , визначивши час: щосереди з 15:00 год. до 17:00 год., щонеділі з 10:00 год. до 17:00 год., два тижня влітку на оздоровлення дитини. Усі зустрічі за згодою дитини. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу у відсутності сторін. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.10.2020 р. повторно Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №244 від 12.03.2013 року (а.с. 7). Сторони з 17.07.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.07.2020 року (а.с. 9). Відповідно до відомостей Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою 22.09.2020 Департаментом реєстрації ХМР (а.с.10). За цією ж адресою з 28.05.2013 р. зареєстрований їх син [PERSON] згідно інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова, виданої 01.12.2020 р. Департаментом реєстрації ХМР (а.с.11). Фактично [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у своїх батьків, що підтверджується висновком Департаменту служб у справах дітей ХМР від 28.04.2021 р. за №283 (а.с.35-36). Питання щодо доцільності встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засідання комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Харківської міської ради. Враховуючи надані комісією рекомендації та враховуючи право дитини на безпосереднє спілкування з батьком Департаментом служб у справах дітей ХМР надано висновок від 28.04.2021 р. за №283 про доцільність встановлення наступного порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , визначивши час: щосереди з 15:00 год. до 17:00 год., щонеділі з 10:00 год. до 17:00 год., два тижня влітку на оздоровлення дитини. Усі зустрічі за згодою дитини (а.с.35-36). При цьому, комісією Департаменту служб у справах дітей ХМР встановлено, малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у своїх батьків, але останнім часом мати працює за межами України і дитина мешкає разом з бабусею з боку матері. [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , де створені умови для перебування дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 15.04.2021 р., в якому зазначено, що створені ним умови безпечні для проживання дитини (а.с.37). Також, комісією зазначено, що [PERSON] матеріально забезпечений, сплачує аліменти на утримання дитини, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває. Згідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до змісту ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Також відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, але виникли суперечності щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів та позиції дитини, її зайнятості у секціях, віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, та визначити способи участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial