Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.12.2018 р. звернулася до суду із зазначеним позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА», в якому просить: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» на її користь: індекс інфляції за період з 12.10.2015 р. по 12.10.2018 р. в сумі 6972,06 грн.; 3% річних за період з 12.10.2015 р. по 12.10.2018 р. в сумі 1629,00 грн.; моральну шкоду в сумі 25000,00 грн., а всього стягнути 33601,06 грн. Також просила стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 704,80 грн. та 1500,00 грн. витрат за надання правової допомоги. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про відшкодування інфляційних збитків, 3% річних від простроченої суми та стягнення моральної шкоди, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 27.03.2014 р. між гр. [PERSON] (матір`ю позивача) та ПрАТ «СК «Провідна» було укладено договір добровільного страхування майна № СТ/0198350/0636/1. За договором страхування відповідач взяв на себе зобов`язання при настанні страхового випадку відшкодувати завданий збиток у межах страхової суми в порядку та на умовах, передбачених договором страхування, а страхувальник зобов`язався своєчасно сплатити страховий платіж і виконати інші обов`язки, передбачені договором страхування. Предметом договору страхування, був житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . 03.11.2014 р. стався страховий випадок, а саме внаслідок пожежі буд. [ADDRESS] р- ну , був знищений вогнем внаслідок пожежі. Від отриманих травм. Внаслідок пожежі - [PERSON] [INFO] померла. Батько позивача - [PERSON] перебував на лікуванні в Житомирській обласній клінічній лікарні в опіковому відділенні, 26.12.2014 р. він звернувся з відповідною заявою до відповідача, однак кошти не були виплачені. [INFO] р. батько позивача - [PERSON] помер. В подальшому, як вказує позивач, вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогами щодо виконання договору страхування, які залишились поза увагою відповідача, що змусило позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Рішенням Олевського районного суду від 14.11.2016 р. по справі № 287/1/16-ц. в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23 січня 2017 р., рішення Олевського районного суду від 14.11.2016 р. - скасовано та прийнято нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 17000,00 грн., судовий збір в розмірі 1157,52 грн., витрати на отримання правової допомоги в розмірі 2000,00 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, прийнято касаційну скаргу відповідача, та зупинено виконання рішення апеляційного суду Житомирської області від 23.01.2017 р. Постановою Верховного Суду від 12.09.2018 р., касаційну скаргу відповідача відхилено, рішення Апеляційного суду Житомирської області від 23.01.2017 р., - залишено без змін. Позивач посилається на те, що в подальшому відповідачем 12.10.2018 р. були сплачені кошти відповідно до рішення Апеляційного суду Житомирської області в сумі 19000,00 грн. Вказані дії відповідача, що полягають затримці виплати страхового відшкодування, позивач вважає незаконними та просить стягнути з відповідача індекс інфляції та 3% річних за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов`язань. Індекс інфляції позивачем розраховано за період з 12.10.2015 р. по 12.10.2018 р. та складає - 6972,06 грн., 3% річних складає - 1629,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 25000,00 грн., завдану внаслідок неправомірних дій відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 08.01.2019 р. зазначена цивільна справа була передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. від 14.01.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про відшкодування інфляційних збитків, 3% річних від простроченої суми та стягнення моральної шкоди. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 07.03.2019 р. зазначена цивільна справа була передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 08.04.2019 р., призначено судове засідання для розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про відшкодування інфляційних збитків, 3% річних від простроченої суми та стягнення моральної шкоди, по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22.04.2019 р. до суду від представника відповідача ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Як на підставу своїх заперечень, представник ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» вказав на те, що відповідач, в строк та на умовах, передбачених Законом, прийняв рішення про виплату страхового відшкодування та спір про виплату страхового відшкодування розглядався в судовому порядку, тому необгрунтованого прострочення з боку Страховика не відбулося, а позиція щодо передчасного звернення із заявою про виплату страхового відшкодування доводилась відповідачем в судовому порядку. При цьому, представник звернув увагу суду на те, що між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні зобов`язання, а грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Отже, оскільки Договір укладено не з позивачем то правовідносини, що виникли між останньою та ПрАТ «СК «Провідна» є деліктними, а не грошовими. Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. Щодо відшкодування моральної шкоди, представник ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» зазначив, що Договором добровільного комплексного страхування майна та тварин № СТ/0198350/0636/14 не передбачено відшкодування моральної шкоди будь-яким способом. При цьому, позивачем не доведено факт завдання їй моральної шкоди, тобто факт завдання їй моральних страждань, проходження відповідної реабілітації, курсу призначених заспокійливих препаратів або доказів звернення до лікаря-психотерапевта. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 26.09.2019 р. до суду від позивача надійшло клопотання, відповідно до якого позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, просить задовольнити, а справу просить розглядати за її відсутності. Представник відповідача ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи відповідача було повідомлено належним чином. У поданому відзиві на позовну заяву представник просить розглядати справу за відсутності відповідача. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що між ПрАТ «СК «Провідна» (Страховик) та [PERSON] (Страхувальник) було укладено договір добровільного комплексного страхування майна та тварин № СТ/0198350/0636/14 від 27.03.2014 р., відповідно до якого Предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном, зокрема будинку, який знаходиться в [ADDRESS] , домашнє майно та господарські будівлі та споруди, а всього на загальну страхову сумі - 17000,00 грн. За договором страхування відповідач взяв на себе зобов`язання при настанні страхового випадку відшкодувати завданий збиток у межах страхової суми в порядку та на умовах, передбачених договором страхування, а страхувальник зобов`язався своєчасно сплатити страховий платіж і виконати інші обов`язки, передбачені договором страхування. 03.11.2014 р. стався страховий випадок, внаслідок пожежі застрахований будинок та майно було знищено, а страхувальник [PERSON] від отриманих травм [INFO] померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради Олевського району Житомирської області 12.12.2014 р. Її чоловік [PERSON] , перебуваючи на лікуванні в опіковому відділенні Житомирської обласної клінічної лікарні помер [INFO] . Факт пожежі підтверджується довідкою Олевського районного сектору УДКСУ НС у Житомирській області № 534 від 06.11.2014 р. Зазначені обставини встановлені рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 14.11.2016 р. та рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23.01.2017 р., залишеного без змін постановою Верховного Суду від 12.09.2018 р. Встановлено, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 14.11.2016 р., в задоволенні позову [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна, про стягнення суми страхового відшкодування, - відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23.01.2017 р., скасовано рішення Олевського районного суду Житомирської області від 14.11.2016 р. і ухвалено нове, яким стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 17000 грн., судовий збір в розмірі 1157 грн. 52 коп., витрати на отримання правової допомоги в розмірі 2000 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.02.2017 р., відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року у справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна, про стягнення суми страхового відшкодування, в зв`язку з чим зупинено виконання рішення апеляційного суду Житомирської області від 23.01.2017 р. до закінчення касаційного провадження. Постановою Верховного Суду від 12.09.2018 р., рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 січня 2017 р., - залишено без змін та поновлено виконання рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 січня 2017 р. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Гр. [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Жовтневою сільською радою Олевського району Житомирської області 08.06.1977 р., та даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області 03.02.2020 р., згідно якого [PERSON] , в зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Як вбачається з довідки Олевської державної нотаріальної контори, остання повідомляє, що після померлої [INFO] [PERSON] , заяву про прийняття спадщини в шестимісячний термін подала [PERSON] , [INFO] , проживаюча в [ADDRESS] . Інших заяв про прийняття спадщини не надходило. Спадкова справа № 89/2015 р. Судом встановлено, що ПрАТ «СК «Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу 12.10.2018 р. в розмірі 19000,00 грн., шляхом переказу грошових коштів на картковий рахунок позивача, що підтверджується випискою з рахунку. Вказані дії відповідача, що полягають затримці виплати страхового відшкодування, позивач вважає незаконними, в зв`язку з чим звернулася дог суду та просить стягнути з відповідача індекс інфляції та 3% річних за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов`язань. Індекс інфляції позивачем розраховано за період з 12.10.2015 р. по 12.10.2018 р. та складає - 6972,06 грн., 3% річних складає - 1629,00 грн. Заперечуючи проти позову, представник ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» як на підставу своїх заперечень, вказав на те, що відповідач, в строк та на умовах, передбачених Законом, прийняв рішення про виплату страхового відшкодування та спір про виплату страхового відшкодування розглядався в судовому порядку, тому необгрунтованого прострочення з боку Страховика не відбулося, а позиція щодо передчасного звернення із заявою про виплату страхового відшкодування доводилась відповідачем в судовому порядку. При цьому, представник звернув увагу суду на те, що між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні зобов`язання, а грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Отже, оскільки Договір укладено не з позивачем то правовідносини, що виникли між останньою та ПрАТ «СК «Провідна» є деліктними, а не грошовими. Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. Разом з тим, з такими доводами відповідача, суд не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 1 та 5 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі статтею 16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: 1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; 2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; 3) при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом; 4) відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків, якщо це передбачено умовами договору; 5) за заявою страхувальника у разі здійснення ним заходів, що зменшили страховий ризик, або збільшення вартості майна переукласти з ним договір страхування; 6) не розголошувати відомостей про страхувальника та його майнове становище, крім випадків, встановлених законом; 7) надавати відповідним підрозділам Національної поліції інформацію про укладення договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю. Умовами договору страхування можуть бути передбачені також інші обов`язки страховика. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається у грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить договір про страхування, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Таким чином, правовідношення в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. В даному випадку сторонами договору добровільного комплексного страхування майна та тварин № СТ/0198350/0636/14 від 27.03.2014 р. є страхувальник та страховик. При цьому, такий договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої внаслідок страхового випадку. Завдання потерпілому внаслідок страхового випадку шкоди, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором добровільного комплексного страхування майна та тварин, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. Згідно з аунктом 3 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку. При цьому, потерпілий є стороною такого договору, та наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 1 червня 2016 року у справі № 6-927цс16, від 28.02.2018 року у справі № 149/344/15-ц, від 20 червня 2018 року № 308/3162/15-ц, 686/21962/15-ц), від 19.06.2019 р. по справі № 2-438/12 (провадження № 61-19588св18). Згідно з абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи викладене, оскільки, зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Річні проценти, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, а є способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов`язання. Стаття 625 ЦК розміщена у розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов\\язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі. З урахуванням того, що на правовідносини, що склалися між сторонами у справі поширюється дія ч. 2 статті 625 ЦК України, яка встановлює компенсаторний механізм у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання, ПрАТ «СК «Провідна» зобов`язане сплатити позивачу інфляційні втрати за весь час прострочення виплати страхового відшкодування, а також три проценти річних від простроченої суми страхового відшкодування, з огляду на положення ст.. 625 ЦК України. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З наданого позивачем розрахунку, індекс інфляції за період з 12.10.2015 р. по 12.10.2018 р. та складає - 6972,06 грн., 3% річних складає - 1629,00 грн. При цьому, згідно проведеного судом розрахунку, відповідно до ст. 625 ЦК України, індекс інфляції за період з 12.10.2015 р. по 12.10.2018 р., розрахований на суму 17000,00 грн., становить 6641,08 грн.; 3% річних становить 1531,00 грн. Вказаний розрахунок є вірним, а тому прийнятий судом до уваги при вирішенні даної справи. Враховуючи те, що судом встановлений факт прострочення виконання своїх зобов`язань ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» перед позивачем, суд приходить до висновку про стягнення з ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на користь [PERSON] 3% річних в сумі 1531,00 грн. та інфляційне збільшення боргу в сумі 6641,08 грн. Таким чином, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних в зв`язку з простроченням виплати страхового відшкодування, підлягає задоволенню частково. Щодо вимог про стягнення з ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» моральної шкоди в сумі 25000,00 грн., пов`язаної з порушенням права позивача на отримання страхового відшкодування, тривалої невиплати страхового відшкодування, що призвело до душевних страждань і зміни способу життя, суд зазначає наступне. Згідно із частинами першою, третьою-п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами першою, другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У роз`ясненнях, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовідносини між сторонами регламентуються положеннями Закону України «Про страхування», який не передбачає відповідальності Страховика за недотримання строків виплати страхового відшкодування у вигляді відшкодування моральної шкоди. Таких положень не містять і норми ст. 23 ЦК України. Враховуючи наведене, суд вважає, що такі позовні вимоги не підлягають задоволенню як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки позивачем не надано належних доказів, які підтверджують факт шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням, що виключає цивільно-правову відповідальність та підстави для відшкодування моральної шкоди. При цьому, суд звертає увагу на те, що застосування статті 625 ЦК України вже є особливою мірою відповідальності ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» за прострочення виплати грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнових прав та відшкодування втрат від знецінення грошових коштів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з цього, з ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. Що стосується понесених витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Встановлено, що 20.12.2018 р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги № 7. Згідно Акту про виконання робіт № 7 від 21.12.2018 р. вбачається, що ФОП [PERSON] виконано робіт (надання юридичних послуг згідно договору №7 від 20.12.2018 р.) на суму 1500,00 грн. Оплата вказаних послуг на правничу допомогу підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 19 від 20.12.2018 р. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Позивачем [PERSON] не надано суду документів, які підтверджують надання їй послуг на правничу допомогу саме адвокатом, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial