Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У липні 2013 року прокурор звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] (далі також відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на користь Житомирської обласної ради в особі обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського витрати на лікування особи, яка потерпіла від злочину в сумі 3771 грн. 62 коп. Позов обґрунтовувався тим, що у результаті вчиненого [PERSON] злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України потерпілій [PERSON] були завдані тілесні ушкодження, через які вона в період з 19.03.2013 по 05.04.2013 перебувала на стаціонарному лікуванні у обласній клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського, вартість якого склала 3771 грн. 62 коп. Посилаючись на те, що обласна лікарня перебуває у комунальній власності і фінансується за рахунок обласного бюджету прокурор просив витрачені кошти повністю стягнути з відповідача. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяви, проти заочного розгляду справи не заперечував та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що є докази в матеріалах справи (а.с. 15, 16), про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі суду не направляв, тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення прокурора, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно вироку Романівського районного суду Житомирської області від 28 травня 2013 року у справі №290/621/13-к вбачається, що 18 березня 2013 року [PERSON], знаходячись в будинку по місцю свого проживання, що розташований по [ADDRESS], розпиваючи спиртні напої із своєю співмешканкою [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, умисно наніс електрокабелем чисельні удари по сідницях, верхніх і нижніх кінцівках тіла [PERSON], заподіявши тілесні ушкодження у вигляді саден правого стегна і правової гомілки, синця і садна правого передпліччя, синця правої сідниці, які відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров'я. Продовжуючи свої злочинні дії [PERSON] умисно наніс долонями рук два удари по голові [PERSON], заподіявши тілесні ушкодження у вигляді синців навколо очей, синця підборіддя, крововиливу під мякі мозкові оболонки правої задньої скроневої ділянки, крововиливу під тверду мозкову оболонку лівої тімяної ділянки, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Зазначеним вироком Романівського районного суду Житомирської області від 28 травня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на 5 років, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки (а.с. 6). Згідно вимог ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду. Відповідно до довідки обласної клінічної лікарні ім. О.Ф.Гербачевського №782 від 12.04.2013 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні з 19.03 по 05.04.2013, загальна вартість лікування за 17 календарних ліжко-днів склала 3771,62 грн. (а.с. 4). Згідно із ч. 1 ст. 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Як передбачено Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Враховуючи доведеність в судовому засіданні причинного зв'язку між злочином, вчиненим [PERSON] та перебуванням потерпілої [PERSON] на стаціонарному лікуванні, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про необхідність відшкодування відповідачем витрат на таке лікування у розмірі 3771,62 грн. При цьому, ч. 3 ст. 1206 ЦК України передбачено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" N 11 від 07 липня 1995 року, витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину, понесені обласною клінічною лікарнею ім. О.Ф. Гербачевського, яка перебуває у комунальній власності і фінансується за рахунок обласного бюджету підлягають відшкодуванню з відповідача до бюджету відповідної територіальної громади - Житомирської обласної ради, а не на корить самого лікувального закладу за рахунок якого він фінансується. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 229 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial