Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

До суду 29.12.2020 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що від фактично шлюбних відносин у них, [PERSON] та [PERSON] , народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що під час вагітності відповідачки їх стосунки почали поступово погіршуватись, проте не зважаючи на це, він постійно цікавиться життям сина. Після народження сина орендував житло для відповідачки та дитини; всіляко намагається матеріально забезпечувати сина: до лютого 2020 року пересилав відповідачці кошти у розмірі 200-250 дол. США, оплачував додаткові витрати на одяг, лікування, тощо. Проте, згодом, почав передавати кошти через мачуху відповідачки, оскільки дізнався, що остання їх використовувала не за призначенням та не для дитини. Посилався на те, що після повернення з-за кордону, хотів побачитись із сином, проте відповідачка стала його приховувати та перешкоджати спілкуванню та їх побаченням, чинить перешкоди у цьому. Зазначав, що у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо порядку участі кожного в вихованні сина, проте зважаючи на його бажання бачитись із дитиною та займатись її вихованням, позивач вимушений був звернутись до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду\~від 31.12.2020\~року провадження\~у справі\~було відкрито\~провадження з\~призначенням підготовчого\~засідання на 15.03.2021 року. Через неявку сторін, розгляд справи 15.03.2021 року відкладено на 19.04.2021 року. У підготовче засідання 19.04.2021р. сторони не з`явилися, представник позивача адвокат Чумаченко С.О. на електронну адресу суду надав заяву про відкладення, розгляд справи відкладено на 24.05.2021 року. У підготовчому засіданні 24.05.2021 року була присутня представник третьої особи - [PERSON] , яка повідомила, що документи із приводу даного питання знаходяться на розгляді в службі у справах дітей. Представник позивача - адвокат Чумаченко С.О. на електронну адресу суду надав заяву про відкладення, відповідачка у підготовче засідання не з`явилася. У зв`язку з відсутністю сторін та висновку органу опіки та піклування Приморської РА ОМР, розгляд справи відкладено на 05.07.2021 року. Через неявку сторін, розгляд справи 05.07.2021 року та 30.08.2021 року відкладався. Ухвалою суду від 30.08.2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 20.09.2021 року. У судовому засіданні 20.09.2021 року були присутні позивача та його представник [PERSON] , які позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Також була присутня представник третьої особи [PERSON] , яка просила долучити до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування від 17.09.2021 року про визначення способу участі батька у вихованні сина. Розгляд справи був відкладений на 05.10.2021р. для повторного сповіщення відповідачки. У судовому засіданні 05.10.2021 року були присутні: позивач та його представник [PERSON] , також заявилась відповідачка. Представник третьої особи надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за їх відсутності. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, пояснили, що після повернення позивача з-за кордону відповідачка почала перешкоджати бачитись із сином. Позивач посилався на те, що на теперішній час він має посвідку на проживання, а тому просив визначити спосіб зустрічей наступним чином: кожної суботи з 10.00 год. по неділю 20.00 год. без присутності матері, а додаткові побачення, літні та зимові канікули, святкові дні, дні народження за їх взаємною домовленістю. Відповідачка у судовому засіданні підтвердила, що деякий час не давала позивачу бачитись із сином (приблизно у грудні 2020 року) по особистим причинам. При цьому не заперечувала, що з весни 2021р. позивач добре відноситься до сина та надала згоду на визначення такого порядку спілкування, про який просить позивач у судовому засіданні та він регулярно що неділі бере до себе дитину за її згодою. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх осіб, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступного. Із матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] у м. Одесі народився [PERSON] , про що складено актовий запис №296 та Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повторно 16.12.2020 року видано свідоцтво про народження серії і- [NUMBER] (а.с.14). Батьками дитини записані: [PERSON] батько та [PERSON] мати. Згідно пояснень сторін, офіційного шлюбу між сторонами не було. На теперішній час, романтичні відносини між сторонами припинені. Згідно тверджень позивача, що визналось відповідачем, починаючи із грудня 2020 року вона за власних особистих причин перестала давати батьку бачитись із сином. Судом встановлено, що позивач є громадянином Італії, проте має посвідку на постійне місце проживання в Україні № [NUMBER] , орган видачі 5103, дата видачі 13.01.2021 року. Проживає в орендованій квартирі за адресою [ADDRESS] . Приморською районною адміністрацію Одеської міської ради як органом опіки та піклування до суду було подано висновок від 17.09.2021 року №01-11/1678/2-вих., з якого вбачається, що 26.08.2021 року спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради проведено обстеження умов проживання батька, про що складено акт обстеження умов проживання та встановлено, що для дитини є окреме спільне місце, в наявності одяг та взуття по сезону, є іграшки, книжки, комп`ютер; батьком створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування, на засідання комісії мати дитини не з`являлась. Згідно висновку був визначений наступний порядок участі батька у вихованні малолітнього сина шляхом систематичних зустрічей батька з дитиною І-ІІІ тижня з суботи з 10.00 год. до неділі 20.00 год., без присутності матері, літні канікули, зимові канікули, святкові дні та дні народження за попередньою домовленістю між батьками. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.496 ЦПК України). Частина 2 ст.\~1\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно правових відносин, якщо хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства, тощо. Відповідно до ч. 1\~ст. 73 Закону України «Про міжнародне приватне право»: іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів, позивачі мають право на звернення з позовом безпосередньо до суду України. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12 - 15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного\~зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки,\~які проживають\~окремо від\~дитини,\~зобов`язані\~брати участь\~у її\~вихованні і\~мають право\~спілкуватися з\~нею, якщо судом визнано,\~\~що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. За ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь. За змістом статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Разом із тим положеннями частини п`ятої статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. ВС у\~постанові від 19.09.2018 у справі №756/7995/15-ц зауважив, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. У даних правовідносинах спілкування батька з дитиною і його бажання підтримувати постійний зв`язок з дитиною є адекватною реакцією людини у життєдіяльності і сприяє розвитку особистості дитини будучи важливим елементом в її вихованні. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. За розглядом справи судом встановлено, що у сімейних відносинах, які склалися між сторонами цієї справи дійсно наявний спір про порядок участі у спілкуванні та вихованні дитини, адже позивач бажає спілкуватися із дитиною, в той час як відповідач (мати дитини) не погоджувалася із цим. І тільки під час судового розгляду справи відповідачка висловила свою згоду з тим щоб батько дитини, який проживає в м.Одесі, має своє житло та працевлаштований, відсутні докази щодо його негативної поведінки, бачився з дитиною щонеділі без її присутності, що між ними фактично і відбувається. Орган опіки і піклування провів дослідження даних обставин і висловив позицію про доцільність забезпечення участі батька у вихованні сина. За викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позову позивача та вважає за можливе їх задовольнити шляхом зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди гр. Італійської Республіки [PERSON] ( [INFO] ) у вихованні та спілкуванні з дитиною, [PERSON] , [INFO] . Визначаючи конкретний порядок участі позиваа у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання та розвитку дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року (ст. 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України\~«Про охорону\~дитинства» від\~26\~квітня 2001\~року та прийняв до уваги те, що сторони у судовому засіданні дійшли згоди щодо наступного порядку участі батька у вихованні дитини: - Побачення кожної суботи з 10.00 год. по неділю 20.00 год. без присутності матері [PERSON] , при цьому обов`язок щодо забирання дитини за місцем проживання [PERSON] та послідуючого повернення [PERSON] покласти на [PERSON] ; -\~додаткові побачення,\~літні та\~зимові канікули,\~святкові дні,\~дні народження,\~з сином\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~визначаються за\~домовленістю між\~батьками [PERSON] ( [INFO] ) та гр. Італійської Республіки Ваноні [PERSON] ( [INFO] ); При цьому, суд вважає за можливе відступити під графіку спілкування, визначеного органом опіки та піклування, зважаючи що, на думку суду, вік дитини та можливий розпорядок її дня це дозволяє, а також зважаючи, що саме на такий порядок спілкування погодились сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial