Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування ? частини житлового будинку №6 по провулку Єрківський у м. Звенигородка Черкаської області укладений 26.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Звенигородського нотаріального округу, за реєстром № 4581-недійсним, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 16.10.2013 року у віці 82 років, померла її мати [PERSON], яка являлася інвалідом 1 групи загального захворювання. Під час вчинення та посвідчення правочину 26.12.2011 року, а саме договору дарування ? частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташоване за адресою м. Звенигородка, пров. Єрківський, 6 [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, так як була в депресивному стані з психічними розладами, оскільки з 2009 року страждала змішаною судинною деменцією важкого ступеню, параноїчною формою з втратою соціального функціонування та соціальною дезадаптацією, каріозом-атеросклеротичним, ХСН-1, Хр. дисцикуляторна атеросклеротична енцефалопатія, ХР порушення мозкового кровообігу першого ступеню, вестибуло-атактичний синдром вказане підтверджується випискою хвороби з Черкаської обласної спеціалізованої психіатричної лікарні від 29.09.2010 року, епікризом повідомленням з Черкаської обласної психіатричної лікарні, історією хвороби Звенигородського будинку-інтернату та медичною карткою. З погіршенням стану здоров»я мати не могла самостійно себе доглядати, безконтрольно залишала житловий будинок, потребувала постійного нагляду, так як за матірю доглядала лише вона і в зв»язку з виниклою необхідністю змінила місце проживання, а тому була змушена оформити матір до Звенигородського будинку-інтернату. Вважає, що у 2011 році стан здоров`я матері не міг покращитися, а тому вона не розуміла значення своїх дій під час підписання договору дарування житлового будинку. В судовому засіданні позивач та її представники [PERSON] і [PERSON] підтримали позов та просили суд задовольнити його в повному об`ємі з підстав викладених в позові, зокрема зазначили про те, що [PERSON] дійсно не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а саме підтвердженим в судовому засіданні висновком посмертної судово-психіатричної експертизи,тобто вона нерозуміла,що вона укладає договір дарування ? частини будинку з надвірними спорудами за №6, що знаходиться по пров.Єрківському в м.Звенигородка, Черкаської області. Також просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесені нею судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 247 грн., 3600 грн. за надання правової допомоги адвокатом [PERSON],3600 грн. за надання правової допомоги адвокатом [PERSON] та витрати пов`язані з її явкою до суду ,а саме прибуття із м.Києва до Звенигородського районного суду в сумі 539 грн. Відповідач та його представник [PERSON] заявлений позов не визнали та просять суд відмовити в його задоволенні,так як підстав для його задоволення не має ,оскільки, [PERSON] вчиняла правочин розуміючи значення своїх дій, подарувати будинок було її волевиявленням. [PERSON] мала тимчасові розлади з памяттю в зв»язку з похилим віком, тимчасово була під наглядом лікарів, так як потребувала медичної підтримки для покращення пам»яті.Його рідна сестра [PERSON] поставила матір на облік до лікаря психіатра, щоб її було без забруднень оформити документи на перебування матері в Звенигородському будинку інтернаті.Куди в подальшому і оформила матір,які пояснили ,що вона буде перебувати на лікування в санаторії.Коли йому стало відомо від його однокласниці,яка працює в Звенигородському будинку-інтернаті, що його матір проживає в будинку-інтернаті і просить його забрати її додому,а тому він забрав її до себе додому в с. Стебне, Звенигородського району,Черкаської області та доглядав матір до її смерті. Матір до своєї смерті впізнавала родичів і розуміла свої дії,зокрема своєму правнуку допомагала вивчати англійську мову,так як була вчителем іноземної мови. В силу свого похилого віку їй було важко за собою доглядати. Приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з`явилася про день,час та місце слухання справи була повідомлена належним чином.Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, а при винесення рішення покладається на розсуд суду. Допитані в судовому засіданні свідки суду пояснили: - [PERSON] про те, що [PERSON] на протязі 2011-2012 року проживала по сусідству в с.Стебне, Звенигородського району, Черкаської області. [PERSON] випасала гусей, сапала на городі, дуже любила квіти та доглядала квітник. [PERSON] була чисто одягнута і доглянута. Спілкуючись з нею розповідала, що працювала вчителем англійської мови, має доньку і мала будинок в м. Звенигородка. Розповіла, що [PERSON] забрав її з будинку-інтернату до себе додому і розуміла, що проживає разом з сином. По її стану не було видно, що вона страждає психічними розладами, виглядала на свій вік та була охайною. - [PERSON] про те, що проживає у с. Стебне по сусідству з [PERSON] Приблизно у 2011 року [PERSON] привіз до себе додому матір, [PERSON] На прохання [PERSON] вона наглядала за [PERSON], коли йому і його дружині потрібно було відлучитися з домоволодіння по власним справам, зокрема, вони їздили з дружиною на базар в м.Звенигородку, а іноді вони брали з собою і [PERSON], яка була чемною і вихованою, розповідала, що працювала вчителем, що син забрав її з будинку для пристарілих до себе додому. Те, що [PERSON] втрачала память і мала психічні розлади, вона не помітила. Впізнавала і сина, і невістку, розповідала, що був у неї будинок в м. Звенигородка. За доньку вона нічого не розповідала і не згадувала. - [PERSON] про те, що відповідач по справі є її чоловік і у 2011 році привіз до їхнього місця проживання проживати до них свою матір, яка до цього проживала в Звенигородському будинку для престарілих. Вона допомагала їм пасти гусей, сапати у квітнику, займалася з правнуком англійською мовою, так як була вчителем іноземної мови. [PERSON] в силу свого віку доглядала за собою самостійно: одягалася, вмивалася, користувалася кремом для рук, була охайною та чемною. Купалася за їхньої допомоги. Розповідала, що донька хоче забрати хату і оформила її до будинку пристарілих. Декілька раз їздили з матірю провідували хату у м. Звенигородка. [PERSON] сама виявила бажання оформити будинок на сина, розуміла, що будинок буде належати сину після оформлення документів. Перед смертю за два місяці [PERSON] злягла, але до останньої хвилини свого життя вона розуміла значення своїх дій та керувала ними, ніяких психічних розладів у неї не було. -[PERSON] про те, що вона працює у ФАП с. Стебне, Звенигородського району та проживає по сусідству з [PERSON] Часто провідувала матір [PERSON] - [PERSON], робила їй внутрішньом`язові ін`єкції, які призначав їй лікар терапевт [PERSON], так як був встановлений діагноз [PERSON] ішемічна хвороба серця, кардіосклероз. У часи коли вона відвідувала [PERSON], то остання розуміла свої дії, поводилася в силу свого віку. При спілкуванні з [PERSON], вона їй розповідала, що працювала вчителем англійської мови, скаржилася на доньку, яка здала її до будинку престарілих. Дочку не хотіла бачити. На сина [PERSON] не скаржилася. [PERSON] була одягнута завжди чисто, любила одягнутися гарно, була охайною та дуже любила квіти. На погіршення памяті не скаржилася, при спілкуванні з [PERSON] це не проявлялося, вона розуміла про що розповідає, усіх впізнавала, називала по іменах. - [PERSON] про те, що вона знайома з [PERSON] працювали разом у школі. [PERSON]П бачила 5-6 років назад. У той період вона спілкувалася з донькою [PERSON] Людою, яка їй розповідала, що мати потребує стороннього догляду, так як часто не залишає ключі від будинку, бє вікна, щоб проникнути до будинку, може блудити ярами, пішки ходила до смт. Єрки Катеринопільського району. У цей період [PERSON] працювала в Києві, маму оформила на лікування до психіатричної лікарні, так як хвороба прогресувала. Лікарі радили їй оформити матір до будинку престарілих,що вона і зробила.Коли [PERSON] перебувала в будинку інтернаті для інвалідів та престарілих ,то вона її провідувала декілька раз, але остання не впізнала її, на столі стояла їжа для неї борщ, але вона запропонувала свою тарілку їй. [PERSON] не розуміла своїх дій. Через декілька днів провідувала знову [PERSON], але стан її не покращився, вона знову запропонувала заховати свого светра, також жалілася, що приходить до неї невідома жінка і вимагає книгу про рослини. Поведінка [PERSON] була неадекватна і це проявлялося у міміці лиця, жесті рук, розмові все це вказувало на психічні розлади здоров`я. - [PERSON] про те, що з позивачем [PERSON] вони далекі родичі. Покійну [PERSON] знала при житті на протязі 20 років. Останні роки життя поведінка [PERSON] змінилася, вона могла закритися в будинку і не розуміла, що їй треба відкрити двері дочці зсередини. На протязі 2009 - 2010 років [PERSON] її не впізнавала, хоча на привітання відповідала. При спілкуванні плуталася у розмові. [PERSON] могла вийти на базар, але не розуміла куди їй потрібно було йти, що робити, вона її проводила додому. З розмов сусідів [PERSON] було відомо, що вона часто йде з будинку і на їх запитання куди йде, не давала відповіді. З 2009 року перестала за собою слідкувати, ґудзики на одягу були застібнуті не правильно, носки приспущені. З 2010 року [PERSON] вже була дома нікуди не ходила, не могла сама себе обійти, її доглядала донька [PERSON] Відомо, що [PERSON] лікувалася у Смілянській психіатричній лікарні, так як донька проживала в іншому місті, а в подальшому [PERSON] оформили до будинку-інтернату для інвалідів та престарілих в м. Звенигородка. Пізніше [PERSON] забрав до себе син [PERSON] - [PERSON] про те, що була знайома з [PERSON] Останні роки [PERSON] була хвора, втрачала память, могла пройти далеку відстань від свого будинку, постійно хотіла йти в інші населені пункти, пояснити куди і навіщо та куди саме йде пояснити не могла. Самостійно могла доїхати на автобусі до базару, а далі розгублювалася і не могла згадати, де живе і як добратися додому. Доглядала [PERSON] її дочка [PERSON], одягала її, готувала їжу, купала. [PERSON] самостійно не могла себе обходити, брудний одяг клала до чистого, не розуміла з якого посуду харчуватися. Приблизно з 2009 -2010 року [PERSON] лікувалася в м. Сміла психіатричному відділенні. Весною 2010 року [PERSON] оформили до будинку пристарілих, так як [PERSON] працювала в іншому населеному пункті. В лютому 2011 року [PERSON] забрав до себе додому син [PERSON] - [PERSON] про те, що він працює сільським головою с. Стебне Звенигородського району,Черкаської області. Йому відомо, що в 2011 році [PERSON] забрав з будинку пристарілих до себе додому проживати матір [PERSON] Під час виборів [PERSON] приходив голосувати до Будинку культури разом з мамою. [PERSON] була одягнута охайно. Також коли 27.09.2013 року робився акт обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON], він особисто бачив, що [PERSON] давала відповіді на запитання, розуміла, де вона перебуває, розповіла що до будинку престарілих не хоче. - [PERSON] про те, що працює у Звенигородському будинку пристарілих з 2000 року. [PERSON], як вона знає, була викладачем англійської мови в школі №5 м. Звенигородка. У 2010 році до неї в будинку пристарілих підійшла [PERSON] запитала, чи вона її памятає і попросила передати сину [PERSON], тобто відповідачу по справі, щоб він забрав її з будинку престарілих. Вона її прохання виконала через тиждень, коли зустріла [PERSON] на базарі в м. Звенигородка. [PERSON] перебувала в будинку пристарілих в відділенні для психічнохворих блок №1, 5 поверх. Спочатку син провідував [PERSON], а потім забрав до себе додому. - [PERSON] про те, що працює завідуючою амбулаторією №2 Звенигородського ЦПМСД-сімейним лікарем, терапевтом, зокрема обслуговує і с. Стебне Звенигородського району, Черкаської області. [PERSON] памятає. [PERSON] викликав її до матері, яка скаржилася на болі серця, головні болі та підвищений артеріальний тиск. На виклики приїздила до [PERSON] три - чотири рази. [PERSON] при спілкуванні була адекватна, давала відповіді на її запитання. Виписувала ліки від серцево-судинного захворювання. Їй було відомо, що син [PERSON] забрав матір з Звенигородського будинку престарілих. Останні рази, коли виїздила на виклики, то [PERSON] була уже лежача, проте була чиста і доглянута. [PERSON] розповідала, що лікувалася у психіатричній лікарні м. Сміла, при цьому плакала. Коли [PERSON] померла, вона оглядала труп і виписувала довідку про смерть. Суд заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], уродженка с. Хлипнівка Звенигородського району є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ЯР № 298231 виданого Хлипнівською сільською радою, Черкаської області.(а.с.33). 16.10.2013 року [PERSON] померла, що підтверджується актовим записом про смерть № 275 від 17.10.2013 року (а.с.60). За життя [PERSON] 26.12.2011 року уклала договір дарування ? частини житлового будинку, що розташований за адресою провулок Єрківський 6 м. Звенигородка, відповідною до якого зазначена частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд перейшла у власність [PERSON]А.(а.с.139). Судом встановлено , що [PERSON] з 29.09.2010 року була встановлена 1 група інвалідності безтерміново внаслідок загального захворювання, потребує стороннього догляду, що підтверджується довідкою МСЕК, серія 10АА № 248704. (а.с.20) Відповідно до виписки з історії хвороби Черкаської обласної спеціалізованої психіатричної МСЕК вбачається, що [PERSON] мала діагноз захворювання - змішана судинна деменція важкого ступеню, параноїдна форма з втратою соціального функціонування та соціальною дезадаптацією.(а.с.17,18). Згідно висновку лікарів,спеціалістів КП «Черкаської обласної психіатричної лікарні» вбачається, що [PERSON] за станом здоровя потребувала постійного догляду та поміщення до будинку-інтернату психоневрологічного типу.(а.с.19). В період з 26.10.2010 року по 21.02.2011 року [PERSON],1931 року перебувала в Звенигородському будинку-інтернат для інвалідів та престарілих, що підтверджується довідкою Звенигородського будинку-інтернат для інвалідів та престарілих від 21.02.2011 року(а.с.47) З оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи №2-806/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу ? частини будинковолодіння недійсним вбачається, що при подачі апеляційної скарги на рішення суду від 24.1.2004 року [PERSON] як доказ зазначає, що вона довгий час страждає психоневрологічними захворюваннями, перебуває на медичному обліку. Станом на 2005-2006 роки тяжко хворіла на психоневрологічне захворювання, тому не памятає чи приймала участь у судових захворюваннях.(а.с.146-147). Відповідно до показів свідків зі сторони відповідача [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]Ю, вбачається, що [PERSON] на протязі 2011 року і до дня смерті поводилася та мала вигляд відповідно до свого віку. При спілкуванні з [PERSON] явних проявів розладу памяті не проявлялося. Психічний стан був задовільний. Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що з [PERSON] вони спілкувалися на протязі 2009-2010 років і в цей період поведінка [PERSON] відрізнялася від загально прийнятих норм. Була порушена память, не слідкувала за зовнішнім виглядом, мала нахили до блуду, потребувала стороннього догляду. Відповідно до п.16 Постанови Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Враховуючи покази сторін, свідків, для встановлення психічного стану [PERSON] в день укладення правочину за клопотанням позивача, у справі було призначено посмертну судову-психіатричну експертизу. Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи № 126 від 10.03.2015 року вбачається, що у [PERSON] на час складання договору даруванні від 26.12.2011 року на імя [PERSON] страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді помірно вираженої судинної ( атеросклеротичної та гіпертонічної) деменції, на тлі хронічної дисциркуляторної гіпертонічної та атеросклеротичної енцефалопатії, з хронічною недостатністю мозкового кровообігу, що позбавляло її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції судово-психіатричний експерт [PERSON] суду пояснив про те, що він має вищу медичну освіту та був доповідачем при проведенні посмертної комплексної судово психолого-психіатричної експертизи [PERSON],яка померла 16.10.2013 року. Акт судово-психіатричного експерта №126 від 10.03.2015 року підтримує в повному об`ємі та зазначив, що [PERSON] на час складання договору дарування 26.12.2011 року на ім»я відповідача дійсно страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді помірно вираженої судинної (атеросклеротичної та гіпертонічної) деменції, на тлі хронічної дисцикуляторної гіпертонічної та атеросклеротичної енцефалапатії, з хронічною недостатністю мозкового кровообігу, що позбавляло її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. При проведенні даної експертизи керувалися Наказом МОЗ України №397 від 08.10.2001 року «Про порядок проведення судово-психіатричної експертизи». Суд для проведення експертизи надав всі необхідні документи додаткових непотрібно було, а також непотрібні були і пояснення свідків, оскільки в досліджувальній частині акту зазначені факти, які отримані при дослідженні поданих на експертизу об'єктів,що стосуються психічного стану особи, у різні періоди часу,дані клінічного дослідження особи, виявлені під час проведення експертизи (психічний, соматичний, неврологічний стани тощо),а в мотивувальній частині акту експертизи містить обґрунтоване пояснення даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені і виявлені при дослідженні об'єктів експертизи. Висновок експертизи є обґрунтованим і містить відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції. В процесі розгляду справи відповідач та його представник повторно заявляли клопотання про призначення повторної судово-психіатричної (посмертної) експертизи, але ухвалою Звенигородського районного суду від 09.11.2015 року відмовлено у задоволенні даного клопотання за необґрунтованістю. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК Україниправочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Недійсним згідно з вищезазначеною статтею може бути визнаний правочин,вчинений дієздатною фізичною особою, але в момент ,коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Правочин, вчинений в такому стані, не відповідає загальним вимогам чинності правочину, зокрема відповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі, що передбачено ч.3 ст.203 ЦК України. Згідно до частин 1, 4 статі 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, оцінюючи в сукупності з іншими доказами,показами свідків, які показали, що [PERSON] останні роки життя мала розлади памяті, орієнтації, про те ,що не впізнавала родичів, не слідкувала за своїм зовнішнім виглядом, ставала неспокійною, розгубленою,погіршення психічного стану, висновку судово-психіатричної експертизи №126 від 10.03.2015 року відповідно до якого вбачається, що [PERSON] на момент укладення договору дарування від 26.12.2011 року не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, суд приходить до висновку, що укладений договір дарування слід визнати недійсним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що судові витрати [PERSON] складаються з судового збору в сумі 247 грн., витрат за надання правової допомоги адвокатом [PERSON] в сумі 3600 грн. та витрати за надання правової допомоги адвокатом [PERSON] в сумі 3600 грн.,витрати пов`язані з її явкою до суду, а саме прибуття із м.Києва до Звенигородського районного суду в сумі 539 грн., а всього 7986 грн. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом (частина 2\~статті 79 ЦПК України). Статтею 4 закону України «Про судовий збір» встановлено розмір ставок судового збору, станом на 26.11.2014 року, тобто, на день подачі позову до суду розмір судового збору становив 243 грн.60 коп., як встановлено в судовому засіданні позивачем надмірно сплачено судовий збір в розмірі 247 грн. Відповідно до ст.7 ч.1 п.1 закону України «Про судовий збір» позивачу [PERSON] необхідно повернути надмірно сплачений нею 24 листопада 2014 року судовий збір у розмірі 3 грн. 40 коп., сплачений на розрахунковий рахунок: 31217206700100; отримувач УДКСУ у Звенигородському районі Черкаської області;код отримувача 37864724; банк отримувача ГУ ДКСУ у Черкаській області; код банку отримувача 854018; призначення платежу: судовий збір за позовом [PERSON], квитанція №8723. Судові витрати за надання правової допомоги адвокатом [PERSON] в сумі 3600 грн. підлягають до задоволення, оскільки в матеріалах справи маються підтверджуючі документи, а судові витрати за надання правової допомоги адвокатом [PERSON] в сумі 3600 грн. не підлягають до задоволення з наступних підстав. Закон України "Про адвокатуру" ( що був чинний на час виникнення правовідносин) визначає дотримання Правил адвокатської етики як одного з основних зобов'язань адвоката, які він бере на себе, складаючи Присягу адвоката України. Правила адвокатської етики, схвалені Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 1 жовтня 1999 року протокол від 1 - 2 жовтня 1999 року N 6/VI, визначають уніфіковане тлумачення норм адвокатської етики, у тому числі щодо винагороди адвоката за виконані ним дії по наданню правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. ч. 1 - 6 ст. 33 Правил адвокатської етики в угоді про надання правової допомоги мають бути чітко і недвозначно визначені всі головні умови, на яких адвокат приймає доручення клієнта. Гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обгрунтованим за розміром. Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката. Жодний із факторів, указаних у ч. 3 цієї статті, не має самостійного значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв'язку стосовно обставин кожного конкретного випадку. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі, тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Судом установлено, що 09.06.2015 року адвокат [PERSON] та позивач [PERSON] уклали договір про надання правової допомоги, зокрема в п.4.1 даного договору зазначено, що передоплата послуг адвоката по договору складає безоплатно.(а.с.112) Законом України «Про безоплатну правову допомогу» визначено, що правова допомога - це надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги - це надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації. Таким чином адвокат [PERSON] надавав правову допомогу позивачу [PERSON] безоплатно, як зазначено в договорі про надання правової допомоги від 09.06.2015 року. Також не підлягають до задоволення витрати пов`язані з явкою до суду позивача [PERSON], а саме прибуття із м.Києва до Звенигородського районного суду в сумі 539 грн., оскільки згідно ксерокопії її паспорту вона зареєстрована в [INFO] по пров.Єрківському, 6, а суду не надала доказів, які б підтверджували її місце перебування в м.Києві, зорема в судовому засідання встановлено, що позивач працює у м.Києві не офіційно та проживає у знайомої на квартирі, але договору про оренду житла не укладали. На підставі ст.ст.203,215,225 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними та

Outcome: partial