Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивачі 28.11.2017р. звернулись до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просять суд стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду у розмірі 1 500 000,00 грн. кожному. Позовна заява мотивована тим, що [INFO]. під час виконання трудових обов'язків на ПАТ «ЄВРАЗ ДМЗ» внаслідок нещасного випадку загинув [PERSON] який був чоловіком [PERSON], батьком [PERSON] та [PERSON] Внаслідок смерті [PERSON] його рідним завдано моральну шкоду, яка відповідно до ст.1187 ЦК України відшкодовується власником джерела підвищеної небезпеки. Представником відповідача надано суду відзив на позов, у якому він посилаючись на недоведеність розміру завданої моральної шкоди, а також на відсутність підстав для відшкодування підприємством моральної шкоди, оскільки до нещасного випадку призвели дії самого померлого та інших співробітників, зокрема [PERSON], [PERSON], просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивачами надано суду відповідь на відзив, у якій вони посилаючись на встановлений законом обов'язок володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодувати моральну шкоду, незалежно від того хто її завдав, а також на доведеність розміру завданої моральної шкоди, просять позовні вимоги задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, проте їх представник, - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, участі у судових дебатах не брав. Представники ПАТ «Дніпровський металургійний завод», - Крамаренко Г.М. та Бровко\~О.М., Кудіянов В.В. у судовому засіданні, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов, позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Кудіянов В.В. участі у судових дебатах не брав. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши викладені у позовній заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд доходить до висновку про достатність правових підстав для частково задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 13.11.2014р., актовий запис № 8130, [PERSON] помер [INFO]. (т.1, а.с.10). Згідно з трудовою книжкою [NUMBER] [PERSON] починаючи з 30.04.1990р. перебував у трудових відносинах з відповідачем (т.1, а.с.14-15). Відповідно до попереднього лікарського свідоцтва про смерть № 893/л від 13.11.2014р. смерть настала внаслідок нещасного випадку у зв'язку з виробництвом на ПАО «Євраз ДМЗ ім. Петровського» (т.1, а.с.11). З Акту № 11 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 26.12.2014р. та Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельними наслідками, що стався [INFO]. о 23 годині 15 хвилин, на ПАТ «ЄВРАЗ-ДМЗ ім. Петровського», які були складені комісією, утвореною на підставі наказу від 13.11.2014р. № 236-Р, виданого Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Дніпропетровській області (т.1, а.с.17-30), вбачається, що [INFO]. приблизно о 22 годині 30 хвилин під час прийому - передачі зміни розливник бригади № 4 киснево-конверторного цеху (ККЦ) [PERSON] повідомив розливника сталі бригади № З ККЦ [PERSON] про те, що на 29-му розливному полку тріснув квадрат опорної балки пересування розливного стану. На змінно-зустрічних зборах розливник сталі № 3 [PERSON] повідомив старшому змінному майстру виробництва ККЦ [PERSON] про несправність балки ходу сталерозливного стану № 29. [PERSON] дав завдання розливнику сталі [PERSON] викликати чергового слюсара-ремонтника, щоб той оглянув несправність. [INFO]. на зміну з 23 години [INFO]. по 07 годину 12.11.2014 року черговий слюсар-ремонтник цеху з ремонту і обслуговування металургійного обладнання сервісного центру киснево-конверторного цеху [PERSON] прийшов до слюсарної майстерні киснево-конверторного цеху о 22 годині 40 хвилин разом з напарником слюсарем-ремонтником ЦРіОМО СЦ ККЦ [PERSON]. Після зміно-зустрічних зборів розливник сталі [PERSON] прийшов на дільницю розливки та приблизно о 22 год. 50 хв. долив плавку на сталерозливному стенді № 29, яка залишилася після бригади № 4. Закінчивши відливання плавки перегнав сталерозливний стенд № 29 під наступну плавку ближче до тупика електромостового крану № 19. Приблизно о 22 годині 55 хвилин на телефон [PERSON] зателефонував розливник сталі киснево-конверторного цеху [PERSON] та запросив до слухавки слюсара- ремонтника [PERSON], якому повідомив, що на 29 розливному полку тріснув квадрат опорної балки пересування розливного стану. Слюсар-ремонтник [PERSON], повідомив напарнику [PERSON], що піде огляне - справність та повернеться. О 23 год. 10 хв. слюсар-ремонтник [PERSON] прийшов у розливне відділення до сталерозливного стенду № 29. Розливник сталі ККЦ [PERSON] показавши слюсару-ремонтнику ЦРіОМО СЦ ККЦ [PERSON] несправність, пішов встановлювати сталерозливний стенд № 29 під плавку, так як в цей час під'їхав електромостовий кран № 3 з ковшем. В цей час, ковшовий ККЦ [PERSON] надав команду машиністу електромостового крану № 19 ККЦ [PERSON] на очищення ковша від шлакометалевого настилу, після того як електромостовий кран № 3 поставить плавку на сталерозливний стенд № 29. Комісія вважає, що оглянувши несправність з розливного майданчика, та зрозумівши, що необхідно проводити зварювальні роботи слюсар-ремонтник ЦРіОМО СЦ ККЦ [PERSON] самостійно, нікого не повідомивши, піднявся на прохідну галерею та вийшов на верхню балку пересування сталерозливного стенду № 29 для визначення способів виконання цієї роботи. Після того, як плавка була встановлена на сталерозливний стенд № 29 електромостовий кран № 3 від'їхав у бік міксеру, звільняючи простір для виконання технологічних робіт електромостовому крану № 19. О 23 годині 15 хвилин кран № 3 від'їжджав до сталерозливного стенду № 1, а кран № 19 після надання звукового сигналу почав рух. Машиніст електромостового крану № 3 [PERSON] оглянувся і побачив, що слюсар-ремонтник [PERSON] знаходиться на фермі, яка з'єднує верхню та нижню балки пересування сталерозливного стенду, тримаючись лівою рукою за перехідну галерею спиною до крана № 19 на шляху його пересування. Відразу, за допомогою селекторного зв'язку, [PERSON] надав команду машиністу крана № 19 - «Стій». Машиніст електромостового крану № 19 [PERSON] відразу зупинив кран. Бригадир розливників сталі ККЦ [PERSON] негайно викликав старшого змінного майстра виробництва ККЦ [PERSON] і майстра виробництва [PERSON]. Прибувши о 23 годині 20 хвилин на місці [PERSON] негайно за телефоном викликав заводську швидку допомогу і разом з розливальниками сталі піднявся на місце нещасного випадку. О 00 год. 10 хв. було зроблено кардіограму [PERSON] на ЕКГ - ізолінії. Лікар міської швидкої медичної допомоги констатувала діагноз: «біологічна смерть». Вищевказані обставини також підтверджуються пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані у судовому засіданні Смерть [PERSON] відповідно до Висновку судової медичної експертизи № 893/ЛЕ/251 від 11.12.2014р., виконаної КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР, насильницька і настала від тупої сумісної травми тіла, закритої травми грудної клітки, голови і правих верхньої і нижньої кінцівок, що супроводжувалось численними переломами ребер, перелом лівої ключиці, розривами лівої легені і розвитком шоку, що підтверджується судово-медичного експертизою трупу (т.1, а.с.33-35). Актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 893/Л від 11.12.2014 року встановлено, що на підставі даних судово-медичного дослідження трупа гр. [PERSON], з огляду на відомі обставини випадку і дані додаткових дослідження зроблений наступний підсумок, смерть [PERSON] насильницька і настала від тупої сумісної травми тіла: закритої травми грудної клітини, голови і правих верхньої і нижньої кінцівок, що супроводжувалась численними переломами ребер переломом лівої ключиці, розривами лівої легені і розвитком шоку, що підтверджується судово-медичним дослідженим дослідженням трупу (т.1, а.с.36-42). За фактом смерті [PERSON] Ленінським ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження № 12014040690004463, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувані 12.11.2014р. за попередньою кваліфікацією за ч.2 ст.272 КК України (порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою). Постановою слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Семенкової С.М. від 31.07.2018р. кримінальне провадження № 12014040690004463 від 12.11.2014р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (т.2, а.с.33-34). Вказаною постановою, зокрема, встановлено, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні 05.03.2015р. призначено та проведено судову інженерно-технічну експертизу з питань безпеки життєдіяльності та охорони праці. Відповідно до висновку № 1125-15 від 27.11.2015р. виявлено деякі відступи від вимог нормативних актів в діях старшого змінного майстра виробництва [PERSON], але це не є безпосередньою причиною смертельного травмування слюсара-ремонтника [PERSON] Відповідно до висновку комісійної інженерно-технічної експертизи № 5291-16 від 23.06.2016р., згідно поставлених питань, експерти прийшли до висновку, що в відступах від вимог законодавчих і нормативно-правових актів з боку старшого змінного майстра виробництва [PERSON], в даній виробничій ситуації [INFO]. створилися лише передумови по виникненню події нещасного випадку, тобто зазначені відступи не є безпосередньою причиною травмування, а дії слюсара-ремонтника [PERSON] при проведенні огляду несправності на 29 розливному полку розлому квадрата опорної балки пересування розливного стенду, знаходяться у безпосередньому причино-наслідковому зв'язку із смертельним травмуванням останнього (т.2, а.с.35). Таким чином, суд не бере до уваги послання представників відповідача на те, що до нещасного випадку та загибелі [PERSON] призвели дії інших співробітників. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". На виконання вимог Закону України про охорону праці Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпрі у лютому, березні та квітні 2015 року здійснено виплати, а саме [PERSON] виплачено одноразову виплату в разі смерті на сім'ю у розмірі 425 167,80 грн., [PERSON] виплачено одноразову виплату у разі смерті (утриманцям) у розмірі 85 033,56 грн. та суми щомісячних виплат родинам померлих у загальному розмірі 19 959,29 грн. (т.1, а.с.43-44). Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України. Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За змістом ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом пункту 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. З аналізу зазначених норм закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві. З вищевказаних актів вбачається, що нещасний випадок який стався з [PERSON] пов'язаний з виробництвом. Окрім того, факт того, що такий випадок стався під час виконання ним службових обов'язків не оспорюється відповідачем у справі. Відповідно до наявних в матеріалах справи свідоцтв [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого, а [PERSON] його дружиною, а відтак мають право на відшкодування моральної шкоди. Суд не бере до уваги посилання представників відповідача на те, що нещасний випадок стався саме з вини потерпілого, оскільки винні дії померлого [PERSON], що сприяли виникненню нещасного випадку не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову його дружини та дітей про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві. Водночас стосовно заявленого позивачами розміру завданої їм моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За змістом ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Повно та всебічно дослідивши причини виникнення і характер обставин, які спричинили завдання моральної шкоди позивачам, розмір і глибину душевних страждань позивачів, пережитих останніми у зв'язку із смертю рідної людини, а також обставини які призвели до загибелі [PERSON], суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню кошти у сумі 70 000,00 грн. кожному на відшкодування завданої моральної шкоди, що відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial