Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

КП БМР «Білоцерківтепломережа» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за надані послуги з постачання теплової енергії, в якому просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 29 180, 22 грн., суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів у розмірі 5 416, 73 грн., три відсотки у розмірі 2 050, 16 грн. та судові витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування позову вказував, що згідно особового рахунку № [NUMBER] , відповідач починаючи з 01.12.2016 по 01.08.2021, має заборгованість за теплову енергію в розмірі 29 180, 22 грн., на яку нараховано інфляційні нарахування в сумі 5 416, 73 грн. та три відсотки річних в сумі 2 050, 16 грн. Боржнику було надіслано попередження про наявність заборгованості з вимогою сплатити її протягом місяця, однак боржник не відреагувала на дану претензію та не сплатила заборгованості. 02 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Розгляд справи призначено на 27 жовтня 2021 року. 27 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача - [PERSON], в якій остання просить розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 27 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Дудник Андрія Володимировича про застосування у даній справі строків позовної давності на часткової відмови в задоволенні позовну. Крім цього, надійшла заява від представника відповідача про розгляд даної справи за відсутності відповідача та його представника. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг». Відповідач [PERSON] з 03.11.2017 є власником квартири [ADDRESS] . З розрахункового листа абонента, особовий рахунок № [NUMBER] , відкритого на ім`я відповідача [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2016 по 01.08.2021 в розмірі 29 180, 22 грн. На вказану суму боргу позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 5 416, 73 грн. та 3 % річних в розмірі 2 050, 16 грн, що підтверджується розрахунковою відомістю суми основного боргу, 3 % річних та інфляційних нарахувань за спожиті послуги з теплопостачання. 01.08.2021 року на адресу [PERSON] було направлено претензію з вимогою в добровільному порядку провести оплату вказаної заборгованості протягом місяця з дати одержання претензії. Однак, на день звернення до суду з даним позовом борг в добровільному порядку не сплачено, що слугувало підставою для звернення до суду. 27 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача - адвоката Дудника А.В. про застосування строку позовної давності у даній цивільній справі та фактичне часткове визнання позовних вимог. Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII). Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2189- VIII, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п.2 ч.1 ст.5 Закону № 2189-VIII). Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є, в тому числі, послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація. Відповідач [PERSON] з 03.11.2017 є власником квартири [ADDRESS] та на його імя у КП БМР «Білоцерківтепломережа» відкрито особовий рахунок по нарахуванню та сплаті коштів за спожиті послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону № 2189-VIII, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, частиною 1 статті 9 Закону № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила). Відповідно до вказаних Правил - централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Відповідно до п.6 Правил - послуги повинні відповідати: з централізованого опалення - нормативній температурі повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу) за умови їх утеплення споживачами та вжиття власником (балансоутримувачем) будинку та/або виконавцем заходів до утеплення місць загального користування будинку. Відповідно до п.18 Правил - розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач, зокрема, має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першою статі 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 256 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) визначено поняття позовної давності, відповдіно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, згідно з вимогами статті 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. Сттатею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Статтею 267 ЦК України визначено наслідки спливу позовної давності, згідно з якими особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про законність його вимог щодо нарахування плати за спожиті послуги з теплопостачання, в той час відповідачем вказані вимоги, зокрема щодо ненадання вказаних послуг, не спростовано, тому суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про задоволення позову. Разом з тим, у зв`язку з тим, що представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне задоволити вказану заяву та застосувавши строки позовної давності, ухвалити рішення про часткове задоволення позовних вимог в межах строків позовної давності, тривалість яких не може перевищувати три роки. Таким чином, з урахуванням того, що позовна заява від КП БМР «Білоцерківтепломережа» надійшла на адресу суду 11 серпня 2021 року, суд вважає за необхідне стягнути на користь даного підприємства із відповідача [PERSON] заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання теплової енергії з урахуванням інфляційних процесів та трьох відсотків річних за період часу із 11 серпня 2018 року до 11 серпня 2021 року. Сума заборгованості за послуги з теплопостачання у відповідача за вказаний період часу складає 18 512, 27 грн., що становить різницю між загальною сумою заборгованості, яка на день подачі позову становила 29 180, 22 грн. та сумою заборгованості, яка станом на 11 серпня 2018 року складала 10 667, 25 грн. Сума заборгованості за нарахованим індексом інфляції у відповідача за вказаний період часу складає 4 501, 92 грн., що становить різницю між загальною сумою, яка на день подачі позову становила 5 416, 73 грн. та сумою заборгованості, яка станом на 11 серпня 2018 року складала 914, 81 грн. Сума трьох відсотків річних у відповідача за вказаний період часу складає 1 754, 73 грн., що становить різницю між загальною сумою заборгованості, яка на день подачі позову становила 2 050, 16 грн. та сумою заборгованості, яка станом на 11 серпня 2018 року складала 295, 43 грн. Судовий збір, згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповдіно до частини другої вказаної статті, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку з частковим задоволенням позовних вимог, із відповідача на користь позивака підлягає сплаті судовий збір в сумі 1 534, 29 грн., що становить 67, 59% від суми сплаченого судового збору за подання позову.

Outcome: partial