Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № DO1DAN90940048 від 18.04.2008 року у розмірі 117411,71 грн, яка утворилась станом на 06.12.2017 року і складається з: 8901,91 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 1709,80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом 106800,00 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов»язання за договором. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18.04.2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 69153,50 грн. на термін до 17.04.2015 року, а відповідач зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором. Відповідач зобов'язання, що виникають з кредитного договору належним чином не виконував внаслідок чого виникла заборгованість, яка утворилась станом на 06.12.2017 року. При цьому позивач зазначав, що сума заборгованості за кредитним договором, яку він просить стягнути є лише частиною із усією заборгованості, яку має відповідач перед банком, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому кредитодавець на свій розсуд вимагає від боржника саме вказану частину суми заборгованості за кредитом. Також позивач просить стягнути з відповідача понесений ним судовий збір при зверненні з позовом до суду в розмірі 1762,00 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив їх задовольнити та просив врахувати письмову відповідь на відзив та заперечення (а.с.65-67,123-124). Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в суд не з»явився. Від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в присутності його представника - адвоката [PERSON]. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову і просила відмовити у його задоволенні та застосувати до вимог позивача строки позовної давності, оскільки відповідач останній платіж на погашення заборгованості сплатив 26 вересня 2009 року, а всі інші платежі після цієї дати з нього утримувались в примусовому порядку. В матеріалах справи мається відзив на позовну заяву(а.с.39-41) та заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача (а.с.99-100) з яких вбачається, що позовні вимоги відповідач не визнає, оскільки вважає, що він банку нічого не винен, так як в лютому місяці 2010 року повернув банку предмет застави - автомобіль Марle C51 SMA 7151, державний номер [NUMBER], кошти від реалізації якого погасили його борг. Також зазначає, що позивач пропустив строк позовної давності звертаючись з вимогами до нього, оскільки останній платіж ним був здійснений 26.09.2009 року і після цієї дати заборгованість ним по кредитному договору добровільно не погашалась. Таким чином вважає, що загальний та спеціальний строк позовної давності сплив і просить застосувати до вимог позивача вказаний строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. В запереченнях позивача на відзив (а.с.65-67, 103-105) зазначено п.17.10 Умов договору сторонами кредитного договору був збільшений строк позовної давності до 5 років, тому позивач вважає, що заява відповідача про застосування строку позовної давності не повинна братися до уваги, бо позивач звернувся до суду з вимогами 08.02.2018 року, тобто в межах позовної давності, враховуючи те, що строк виконання зобов»язань за договором спливає 17.04.2015 року. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. 18.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № DO1DAN90940048, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 69153,50 грн. на наступні цілі : 63700,00 грн. - з метою придбання позичальником автомобіля, 3508,50 грн. - на оплату перших страхових платежів за Договорами страхування на перший рік дії кредиту, 34,00 грн. - на оплату коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі, 1911,00 грн. - на оплату винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту (а.с.8-19). Відповідач за договором зобов»язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15,96 річних. Строк погашення кредиту до 17.04.2015 року шляхом внесення щомісячного платежу в період з 24 по 28 числа кожного місяця в розмірі 1483,47 грн., який складається з суми кредиту, винагороди та процентів за користування. Кредитним договором передбачено, що забезпеченням виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором є автомобіль Марle C52SMA7151, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], який належить на праві власності позичальнику, що підтверджується свідоцтвом реєстрації транспортного засобу № [NUMBER] від 17.04.2008 року та відповідно до п.17.9 кредитного договору (а.с.17) знаходиться за адресою [ADDRESS], тобто у позичальника. В судовому засіданні встановлено, що останній раз, відповідач добровільно погашав заборгованість за кредитом в вересні 2009 року, а саме 29.09.2009 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, який додано до матеріалів справи (а.с.5-7). Також в судовому засіданні встановлено, що вищевказаний забезпечений автомобіль, 03.02.2010 року був переданий позичальником - [PERSON] представникам банку для його реалізації (а.с.42-43). З виписки по рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період з 18.04.2008 по 03.05.2018 року (а.с.87-93) вбачається, що 08.09.2011 року вищевказаний автомобіль був реалізований і кошти від його реалізації в сумі 6972,00 грн. були спрямовані на погашення кредитної заборгованості [PERSON], а саме 770,09 грн. - на погашення заборгованості по кредитному договору, 2715,91 грн. - на погашення пені по кредитному договору та 3486,00 грн. - на погашення заборгованості по кредиту (а.с.90 зворотній бік). Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні представник позивача. У зв»язку з невиконанням відповідачем зобов»язань за кредитним договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13.04.2012 року стягнуто з [PERSON] та на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за договором № DO1DAN90940048 від 18.04.2008 року у розмірі 150157,26 грн., яка утворилась станом на 27.02.2012 року і складається з: 61371,68 грн. - заборгованості за кредитом; 39304,53 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3739,20 грн. - заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 38353,41 грн. - заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250,00 грн. - штрафу (фіксована частина); 7138,44 грн. -штрафу (процентна складова). 24.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7744, згідно якого з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» був стягнута заборгованість за кредитним договором № DO1DAN90940048 від 18.04.2008 року у розмірі 385166,93 грн. На підставі примусового виконання вказаного виконавчого напису з відповідача була стягнута в примусовому порядку сума в розмірі 9040,46 грн., що підтверджується випискою з розрахунку (а.с.87-93) і не оспорювалось представником позивача. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15.02.2017 року (а.с.44-46), яке є чинним з 07.03.2017 року, виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 24.12.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 7744, яким з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнута заборгованість за кредитним договором № DO1DAN90940048 від 18.04.2008 року у розмірі 385166,93 грн., визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відповідач зобов'язання, що виникли з кредитного договору належним чином не виконував, коштів від реалізації автомобіля не вистачило для повного погашення заборгованості, у зв»язку з чим за відповідачем рахується заборгованість, яка утворилась станом на 06.12.2017 року(з урахуванням сум, що були стягнуті з відповідача рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13.04.2012 року), в розмірі 117411,71 грн., яка складається з такого: 8901,91 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 1709,80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом 106800,00 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов»язання за договором. Вказана заборгованість підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.5-7). Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п.17.1.5 кредитно-заставного договору № DO1DAN90940048 від 18.04.2008 року датою погашення відповідачем кредиту визначено 17.04.2015 року. Згідно вимог кредитного договору (а.с.9,15), погашення заборгованості здійснюється, шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до статті 17.8 Договору, до складу яких входять платежі за винагородою, процентами та Кредитом. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення Кредиту, на суму неповернутого Кредиту. Нарахування неустойки за цим Договором здійснюється протягом 3(трьох) років з дня коли відповідне зобов»язання повинно було бути виконане відповідною Стороною. В судовому засіданні представник відповідача заявив про застосування до вимог позивача строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст..259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. Зі змісту кредитного договору вбачається, що сторонами був збільшений строк позовної давності до 5 років за вимогами про стягнення Кредиту, винагороди та процентів за користування Кредитом, неустойки. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 08.02.2018 року. Враховуючи п»ятирічний строк позовної давності, який був обумовлений сторонами в кредитному договорі, вимоги позивача підлягають задоволенню в межах строку позовної давності. Як вбачається з розрахунку заборгованості позивач фактично просить стягнути заборгованість, яка виникла у відповідача в період з 28.02.2012 року по 06.12.2017 року. З вказаного розрахунку також вбачається, що нарахування процентів відповідачу здійснювалось позивачем лише до 14.04.2014 року. Станом на вказану дату розмір заборгованості становить 57246,90 грн. З даного розрахунку також вбачається, що в період з травня 2016 року по 26.10.2017 року відповідачем було погашено процентів на суму 9040,46 грн. З пояснень сторін було встановлено, що вказане погашення відбувалось примусово, шляхом утримання з заробітної плати відповідача вказаних сум, на підставі виконавчого напису від 24.12.2015 року. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2891цс16 від 08 листопада 2017 року. Враховуючи наведене, погашення процентів на суму 9040,46 грн. не є добровільним погашенням боргу з боку відповідача і тому не можуть вважатися діями, що перериває перебіг позовної давності. Виходячи з наведеного, а також враховуючи п»ятирічний строк позовної давності з відповідача підлягають стягненню суми нарахованих процентів за період з 08.02.2013 року по 14.04.2014 року (по день їх нарахування позивачем). З розрахунку заборгованості вбачається, що за вказаний період нараховано процентів в розмірі 7319,46 грн. (57246,90 грн. - 49927,44 грн.). А враховуючи те, що з травня 2016 року по 26.10.2017 року відповідачем, примусово, було погашено процентів на суму 9040,46 грн., суд вважає, що сума нарахованих процентів (в межах строку позовної давності) в розмірі 7319,46 грн., на день розгляду справи, є погашеною. І тому підстав для її стягнення суд не вбачає. Що стосується сум пені, які просить стягнути позивач, то враховуючи строки позовної давності, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягають суми нарахованої пені за період з 08.02.2013 року по 14.04.2014 року в розмірі 64926,04 грн. (137145,18 грн. - 72219,14 грн.). Крім цього від цієї суми слід відняти суму в розмірі 1721,00 грн.( 9040,46 грн. - 7319,46 грн.), яка була сплачена відповідачем в примусовому порядку в рахунок погашення процентів. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню суми нарахованої пені за період з 08.02.2013 року по 14.04.2014 року в розмірі 63205,04 грн. = 64926,04 грн. - 1721,00 грн. Пеня нарахована позивачем за період з 14.04.2014 року по 06.12.2017 року стягненню з відповідача не підлягає виходячи з такого. Відповідно дост. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, до таких населених пунктів віднесено і Білозерське Донецької області, де є зареєстрований відповідач, що підтверджується інформацією виконавчого комітету Білозерської міськради від 22.02.2018 року (а.с.35). Враховуючи наведене, суд вважає, що на договірні правовідносини між сторонами у справі розповсюджується дія Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і тому позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми нарахованої останньому пені за період з 14.04.2014 року по 06.12.2017 року задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача комісії у розмірі 1709,80 грн. суд виходить з наступного. В позовній заяві Банк не зазнаначає за які послуги стягується комісія і яким чином вона розрахована. В судовому засіданні представник банку також не зміг пояснити вищевказаних обставин. Відповідно дост. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В позовній заяві та в розрахунку заборгованості за кредитом позивачем зазначено, що станом на 06.12.2017 року у відповідача існує заборгованість за комісією в розмірі 1709,80 грн. При цьому, ні з кредитного договору, а ні зі змісту позовної заяви не вбачається підстав щодо нарахування вказаної комісії. Таким чином, суд вважає, що доводи позивача про заборгованість за комісією в розмірі 1709,80 грн. - матеріалами справи не підтверджуються. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того,що у відповідача за кредитним договором існує заборгованість за комісією у вказаному розмірі, а тому вимога про стягнення вказаної заборгованості за комісією - задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також розяснення постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 948,52 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (53,83 %).

Outcome: partial