Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який представник підтримав в клопотанні про розгляд справи без його участі, та мотивує тим, що відповідно до кредитного договору № б/н від 12.09.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заборгованість по сумі основного боргу та нарахованим процентам боржником у встановлені строки не була сплачена. Сума заборгованості [PERSON] станом на 30.11.2017 року становить 16851,85 грн. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 16851,85 грн., а також судові витрати в розмірі 1762,00 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову та в обґрунтування своїх заперечень надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дійсно він подав до банку заяву про оформлення на його імя кредитної картки, втім будь-якого документального підтвердження укладання сторонами договору кредитування №б/н від 12.09.2011 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 3600,00 грн., позивачем не надано. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження фактичного вчинення дій з виконання банком взятих на себе обовязків з видачі суми 3600 грн. у якості кредиту [PERSON] на кредитну картку, а саме: підтвердження прийняття відповідачем цього виконання шляхом отримання відповідної платіжної картки, ПІН-коду до неї, зарахуванням обумовленої суми грошей тощо. Пояснив, що він є інвалідомпершої групи та працівники банку не мали права йому видавати кредитні кошти, оскільки він отримує мінімлаьну пенсію. Просить застосувати строки позовної давності до нарахування штрафних санкцій та повідомив суду, що строк дії банківської карти заківчився у березні 2015 року, а до суду позивач звернувся лише в лютому 2018 року. Ухвалою суду від 12.02.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 15.03.2018 року. Ухвалою суду від 11.04.2018 року зазначено проведення заочного розгляду вказаної цивільної справи та рішення від11.04.2018 року позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" задоволені повністю. Ухвалою від 29.05.2018 року заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.04.2018 року скасовано за заявою відповідача [PERSON] і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження на 14.06.2018 року. Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та додані до неї документи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 12.09.2011 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 3600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.9). Відповідач [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 12.09.2011 року, сума заборгованості [PERSON] станом на 30.11.2017 р. становить 16851,85 грн., з них заборгованість: по тілу кредиту 3523,54 грн.; по відсотках за користування кредитом 12049,65 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 778,66 грн (а.с.7-8). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають з кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до Розділу 1 Загальні положення «Умов та Правил надання банківських послуг», які розміщенні на офіційному порталі позивача (www.privatbank.ua), АТ КБ «ПриватБанк», публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого і публікує «Умови та Правила надання банківських послуг», які є публічною офертою та містять умови та правила надання послуг банку його клієнтам. З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2011 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тим самим підтвердив ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, вступивши у кредитні правовідносини з банком, що підтверджується копією анкети-заяви від 12.09.2011 року (а.с.9). Крім того, факт отримання [PERSON] кредитної картки підтверджується фотографією клієнта з карткою, зробленою у відділенні банку (а.с.82). Таким чином, сума заборгованості по тілу кредиту, що становить 3523 грн. 54 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується розміру відсотків за користування кредитом, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування з розрахунку 360 календарних днів на рік. Згідно вимог\~ст.\~251\~ЦК України,\~строком є\~певний період\~у часі,\~зі спливом\~якого пов'язана\~дія чи\~подія,\~яка має\~юридичне значення.\~Терміном є\~певний момент\~у часі,\~з настанням\~якого пов'язана\~дія чи\~подія,\~яка має\~юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. Згідно правової позиції, викладеної в постанові [PERSON] Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі 444/9519/12, відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики, у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. З листа АТ КБ «ПриватБанк» № 30.1.0.0/2-20180622/5268 від 27.07.2018 року вбачається, що [PERSON], згідно кредитного договору № б/н від 12.09.2011 року, отримав картку №4149********6953 зі строком дії до 31.03.2015 року. За таких обставин, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати проценти за кредитом припиняється, тому з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню відсотки за користування кредитом, визначені в розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.09.2011 року, за період з 12.09.2011 року по 31.03.2015 року, що становить 5821,82 грн. З урахуванням викладеного суд вважає необхідним стгнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3523 грн. 54 коп., та відсотки за користування кредитом, за період з 12.09.2011 року по 31.03.2015 року в розмірі 5821,82 грн., а всього 9345 грн. 36 коп. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за штрафом (фіксованою частиною та процентною складовою), слід виходити з наступного. Відповідно до\~положень ст.\~258\~ЦК України,\~для окремих\~видів вимог\~законом може\~встановлюватися спеціальна\~позовна давність:\~скорочена або\~більш тривала\~порівняно із\~загальною позовною\~давністю. Позовна\~давність в\~один рік\~застосовується,\~зокрема,\~до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261\~ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Такий висновок викладено в постанові [PERSON] Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі 444/9519/12, яка відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов'язковими для судів. Оскільки умовами договору визначено періодичність сплати заборгованості щомісячними платежами, тому з часу настання строку погашення чергового платежу необхідно обчислювати початок перебігу строку позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] останній раз сплачував заборгованість за кредитним договором 09.03.2015 року в сумі 20,00 грн. (а.с.7), однак позивач звернувся до суду з вказаним позовом 31.01.2018 року (а.с.44), тобто з пропуском річного строку звернення з вимогами про сплату штрафу. Таким чином, оскільки вимога про стягнення пені за кредитним договором подана позивачем за порушенням строків позовної давності, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно Довідки серія АЖ №006825 [PERSON], [INFO], є інвалідом І групи, на підставі чого відповідач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial