Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

В квітні 2018 року позивач [PERSON]. звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] до досягнення ним 23 років у зв'язку з навчанням у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO]. З 01 вересня 2017 року він навчається у Вознесенському професійному ліцею, термін навчання до 30 червня 2019 року. Навчається на денному відділенні, на бюджетній основі . Відповідач не надає матеріальної допомоги на його утримання. Тому позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно з дня пред'явлення позовної заяви і до закінчення сином навчання. Ухвалою суду від 25 квітня 2018 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 15 травня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково визнавав позовні вимоги. Просив врахувати його матеріальний стан та стан здоров'я та стягувати аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно до закінчення сином навчання. 23 травня 2018 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вона наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 12 червня 2018 року на адресу суду від відповідачка надійшло заперечення на відповідь позивача на відзив на позовну заяву. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] частково визнавали позовні вимоги в розмірі 300 грн. аліментів щомісячно до закінчення сином навчання, обгрунтовуючи це тим, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти, оскільки не працює, той дохід, що він не отримує не забезпечує його мінімальні потреби, має незадовільний стан здоров'я, перебуває на обліку у лікаря. Третя особа без самостійний вимог [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступних обставин. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком повнолітнього сина [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 09 грудня 1999 року). [PERSON] навчається у Вознесенському професійному ліцею на денній формі навчання, бюджетна основа, термін навчання становить з 01.09.2017 року по 30 червня 2019 року, з правом отримання стипендії. У відповідності зі ст. 199 СК України якщо повнолітня донька, син продовжує навчання в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно зі ст. 200 СК України за рішенням суду кошти на утримання повнолітньої дитини визначаються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку платника аліментів з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності в останнього інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, тощо. Згідно із ст..182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів,обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] досяг віку, який перевищує 18, але його вік є меншим 23 років, він продовжує навчання на 1 курсі денного відділення в навчальному закладі, у зв'язку із чим, потребує матеріальної допомоги, відповідач є його батьком та в нього наявна можливість надавати матеріальну допомогу синові. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] . не працює, перебуває на обліку у Вознесенському міськрайонному центрі зайнятості, виконує за направленням центру зайнятості громадські роботи в Новогригорівській сільській раді. Отримує нерегулярні, мінливі заробітки. Має у власності земельний пай в розмірі 5,14 га, який перебуває в оренді, за що отримує оренду плату раз на рік. Перебуває на диспансерному обліку в Новогригорівській амбулаторії загальної практики сімейної медицини з 2010 року, діагноз цукровий діабет, гіпертонічна хвороба. Повнолітній син [PERSON], навчається на бюджетній основі, отримує стипендію, проживає разом з позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні. З врахуванням вищевикладеного, матеріального становища та стану здоров'я відповідача, суд прийшов до висновку, що аліменти на утримання повнолітнього сина слід стягувати в частці від його заробітку, а саме 1/6 частину доходу відповідача. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно із п. 3 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» яка передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються , зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст. 88 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 гривень 80 коп.

Outcome: partial