Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього боргу за договором позики коштів від 25 грудня 2014 року в сумі 47 500,00 (сорок сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп., процентів за договором позики коштів від 25 грудня 2014 року, обрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України станом на 31.03.2019 року в сумі 36 307 грн. (тридцять шість тисяч триста сім) грн. 00 коп., боргу за договором позики коштів від 13 січня 2015 року в сумі 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) дол. США, що еквівалентною у національній валюті України гривні станом на 01.04.2019 року за офіційним курсом НБУ є сума 68 000,00 (шістдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. (27,20 / 1 дол. США), індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 36 146,00 (тридцять шість тисяч сто сорок шість) грн. 00 коп., трьох процентів річних від простроченої суми - 5 952,00 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят два) грн. 00 коп., а всього боргу в сумі 146 405,00 (сто сорок шість тисяч чотириста п`ять) грн. 00 коп. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачем 25 грудня 2014 року та 13 січня 2015 року складені та власноручно підписані розписки - зобов`язання у присутності свідка [PERSON] , за умовами яких позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 47 500,00 (сорок сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. із зобов`язанням повернення боргу до 27 січня 2015 року та грошові кошти в сумі 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) дол. США на термін 4 (чотири) місяці із зобов`язанням повернення боргу. 09 червня 2016 року між позикодавцем, позичальником та у присутності свідка [PERSON] відбулася звірка суми позичених коштів у гривнях та доларах США, за умовами яких обумовлено продовження дії договору до часу вимоги позикодавця про повернення коштів, що також підтверджується складенням та власноручним підписанням цих умов позичальником у розписці від 25 грудня 2014 року та від 13 січня 2015 року, за узгодженими підписами позикодавця та свідка [PERSON] . Таким чином, відповідач отримав від позивача кошти в сумі 47 500,00 (сорок сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. та 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) дол. США., які він зобов`язаний був повернути на першу вимогу позивача. 09 листопада 2018 року та 26 лютого 2019 року на адресу місця проживання відповідача позивачем були надіслані рекомендованим листом з повідомленням претензії про повернення коштів з вимогою їх повернути на протязі строків визначених позикодавцем у претензіях. Однак, відповідач станом на 31 березня 2019 року борг позивачу не повернув, чим на думку позивача прострочив виконання грошового зобов`язання, що стало підставою для звернення позивача до суду з відповідними вимогами. У позові позивачем проведено формулярний розрахунок: 1) процентів за договором позики коштів від 25 грудня 2014 року в сумі 47 500,00 (сорок сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. за період з 28 січня 2015 року по 25 лютого 2019 року; 2) втрат від інфляції за період з лютого 2015 року по січень 2019 року; 3) 3 % річних за період з 28 січня 2015 року по 25 лютого 2018 року. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості є безпідставними та необґрунтованими зважаючи на те, що 16.06.2017 року відповідачем було сплачено позивачу частину боргу за договором позики від 13 січня 2015 року в сумі 500 доларів США, що визнається позивачем. Крім того відповідач, посилаючись на висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.12.2018 року у справі № 910/23734/17, стверджує, що претензії позивача від 09 листопада 2018 року та 26 лютого 2019 року, що надіслані останнім на адресу місця проживання відповідача саме рекомендованими листами з повідомленнями про повернення коштів з вимогою їх повернути на протязі строків визначених позикодавцем у претензіях, що також підтверджує позивач відповідними касовими чеками, є лише доказами надіслання поштових відправлень, однак ці докази не підтверджують які саме документи відправлялися у поштових відправленнях. Зазначає, що тільки поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення підтверджують які саме документи пересилались стороною. Таким чином, на думку відповідача, повернення боргу, який був визначений моментом пред`явлення вимог позивача, закінчується 10.05.2019 року, а тому на час подачі відповідачем відзиву був відсутній предмет спору щодо повернення боргу. Також відповідач вважає, що позивачем не правильно застосовані норми статей 530, 612, 625 ЦК України, з урахуванням змін до договору позики щодо нарахування процентів за договором позики, втрат від інфляції та розрахунку 3% річних від суми боргу. Зважаючи на викладене відповідачем у відзиві, останній просить суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В судове засідання позивач не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, у клопотанні позивач підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 25 грудня 2014 року між позивачем [PERSON] (далі - кредитор, позикодавець, позивач) та [PERSON] (далі - боржник, позичальник, відповідач) було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 47 500,00 (сорок сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. На підтвердження укладення договору позики грошових коштів у національній валюті України гривні, відповідачем 25 грудня 2014 року була складена та власноручно підписана розписка - зобов`язання у присутності свідка [PERSON] , за умовами якої позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 47 500,00 (сорок сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. із зобов`язанням повернення боргу до 27 січня 2015 року (а.с. ). 09 червня 2016 року між позикодавцем, позичальником та у присутності свідка [PERSON] відбулася звірка суми позичених коштів у гривнях, за умовами якої обумовлено продовження дії договору до часу вимоги позикодавця про повернення коштів, що також підтверджується складенням та власноручним підписанням цих умов позичальником у розписці від 25 грудня 2014 року, за узгодженими підписами позикодавця та свідка [PERSON] 13 січня 2015 року між позикодавцем та позичальником було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) дол. США на термін 4 (чотири) місяці. На підтвердження укладення договору позики грошових коштів в іноземній валюті - доларах США, відповідачем 13 січня 2015 року була складена та власноручно підписана розписка у присутності свідка [PERSON] , за умовами якої позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) дол. США із зобов`язанням повернення боргу до 13 травня 2015 року (а.с. ). 09 червня 2016 року між позикодавцем, позичальником та у присутності свідка [PERSON] відбулася звірка суми позичених коштів у доларах США, за умовами якої обумовлено продовження дії договору до часу вимоги позикодавця про повернення коштів, що також підтверджується складенням та власноручним підписанням цих умов позичальником у розписці від 13 січня 2015 року, за узгодженими підписами позикодавця та свідка [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що відповідач отримав від позивача грошові кошти у національній валюті України гривні в сумі 47 500,00 (сорок сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. та грошові кошти в іноземній валюті - доларах США в сумі 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) дол. США., які він зобов`язаний був повернути на першу вимогу позивача. Судом також встановлено, що 16 червня 2017 року відповідачем було сплачено позивачу частину боргу за договором позики грошових коштів в іноземній валюті - доларах США від 13 січня 2015 року в сумі 500 (п`ятсот) доларів США, що підтверджується письмовою претензією позивача від 09 листопада 2018 року про повернення коштів (а.с. ) та визнається позивачем у цій претензії. 09 листопада 2018 року на адресу місця проживання відповідача позивачем була надіслана рекомендованим листом з повідомленням претензія про повернення коштів з вимогою їх повернути на протязі 10 (десяти) днів з моменту отримання претензії. 26 лютого 2019 року на адресу місця проживання відповідача позивачем була надіслана рекомендованим листом з повідомленням обґрунтована претензія (а.с. ) про повернення поштовим грошовим переказом або іншим законним способом (зокрема, виконання зобов`язання внесенням боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори згідно ст.537 ЦК України) протягом тридцяти днів від дня пред`явлення цієї вимоги (отримання боржником вимоги надісланої кредитором рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання боржника): 1) борг за договором позики коштів від 25 грудня 2014 року в сумі 47 500,00 (сорок сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.; 2) проценти за договором позики коштів від 25 грудня 2014 року, обраховані на рівні облікової ставки Національного банку України, в сумі 35 511 грн. (тридцять п`ять тисяч п`ятсот одинадцять) грн. 00 коп.; 3) борг за договором позики коштів від 13 січня 2015 року в сумі 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) дол. США, що еквівалентною у національній валюті України гривні станом на 25.02.2019 року за офіційним курсом НБУ є сума 67 529,00 (шістдесят сім тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн. 00 коп. (27,012 / 1 дол. США). Відповідач отримав претензію позивача від 26 лютого 2019 року особисто 28 лютого 2019 року, однак станом на 31 березня 2019 року (протягом тридцяти днів від дня пред`явлення цієї претензії) борг позивачу не повернув. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Згідно вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справах № 6-63цс13 від 18.09.2013 року, № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року, № 6-1662цс17 від 18.10.2017 року. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справах № 6-79цс14 від 02.07.2014 року, № 6-369цс15 від 02.09.2015 року, № 6-1412цс16 від 07.09.2016 року. Суд, розглядаючи дану справу, зважає на доводи відповідача про те, що письмові претензії позивача від 09 листопада 2018 року та 26 лютого 2019 року, що надіслані останнім на адресу місця проживання відповідача саме рекомендованими листами з повідомленнями про повернення коштів з вимогою їх повернути на протязі строків визначених позикодавцем у претензіях, що також підтверджує позивач відповідними касовими чеками, є лише доказами надіслання поштових відправлень, однак ці докази не підтверджують які саме документи відправлялися у поштових відправленнях. Суд враховує висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.12.2018 року у справі № 910/23734/17 щодо того, що тільки поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення підтверджують які саме документи пересилались стороною. Однак, суд зважає також на ті встановлені судом обставини справи, що між сторонами по справі станом на час ухвалення цього рішення спір про повернення коштів за договорами позики триває і не вичерпаний; станом на час ухвалення цього рішення відповідачем не повернуті позивачу обумовлені у розписках частини коштів, з урахуванням належних позивачу за договором позики коштів від 25 грудня 2014 року процентів; станом на час ухвалення цього рішення доказів повернення відповідачем позивачу обумовлених у розписках частини коштів, суд не має. Зокрема, станом на час ухвалення цього рішення відповідач не повернув позивачу особисто під розписку або поштовим грошовим переказом або іншим законним способом: 1)борг за договором позики коштів від 25 грудня 2014 року в сумі 47 500,00 (сорок сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.; 2) проценти за договором позики коштів від 25 грудня 2014 року, обраховані на рівні облікової ставки Національного банку України, в сумі 35 511 грн. (тридцять п`ять тисяч п`ятсот одинадцять) грн. 00 коп. Правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України у справі № 6-284цс17 від 01 березня 2017 року роз`яснено, що стягнення боргу в іноземній валюті проводиться за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом Відповідачем станом на час ухвалення цього рішення не повернуто позивачу частину боргу за договором позики коштів від 13 січня 2015 року в сумі 2 000,00 (дві тисячі) дол. США, що еквівалентною у національній валюті України гривні станом на 01.04.2019 року за офіційним курсом НБУ є сума 54 400,00 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста) грн. 00 коп. (27,20 / 1 дол. США). Таким чином суд вважає, що при не поверненні відповідачем позивачу станом на час ухвалення цього рішення боргу за договором позики коштів від 25 грудня 2014 року в сумі 47 500,00 (сорок сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп., процентів за договором позики коштів від 25 грудня 2014 року, обрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України, в сумі 35 511 грн. (тридцять п`ять тисяч п`ятсот одинадцять) грн. 00 коп. та частини боргу за договором позики коштів від 13 січня 2015 року в сумі 2 000,00 (дві тисячі) дол. США, що еквівалентною у національній валюті України гривні станом на 01.04.2019 року за офіційним курсом НБУ є сума 54 400,00 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста) грн. 00 коп. (27,20 / 1 дол. США), маються достатні правові підстави стягнути з відповідача: 1) борг за договором позики коштів від 25 грудня 2014 року в сумі 47 500,00 (сорок сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.; 2) проценти за договором позики коштів від 25 грудня 2014 року, обраховані на рівні облікової ставки Національного банку України станом на 31.03.2019 року в сумі 36 307 грн. (тридцять шість тисяч триста сім) грн. 00 коп.; 3) борг за договором позики коштів від 13 січня 2015 року в сумі 2 000,00 (дві тисячі) дол. США, що еквівалентною у національній валюті України гривні станом на 01.04.2019 року за офіційним курсом НБУ є сума 54 400,00 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста) грн. 00 коп. (27,20 / 1 дол. США); індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 36 146,00 (тридцять шість тисяч сто сорок шість) грн. 00 коп.; 4) три проценти річних від простроченої суми - 5 952,00 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят два) грн. 00 коп. Доводи відповідача про те, що позивачем не правильно застосовані норми статей 530, 612, 625 ЦК України, з урахуванням змін до договору позики щодо нарахування процентів за договором позики, втрат від інфляції та розрахунку 3% річних від суми боргу, судом не беруться до уваги, оскільки вони не обґрунтовані та повністю спростовуються доказами наведеними у матеріалах справи. При цьому суд зважає на ті обставини, що наведена позивачем у змісті позовних вимог сукупна сума боргу - 146 405 (сто сорок шість тисяч чотириста п`ять) грн. 00 коп., не відповідає сукупній сумі боргу, проведеному позивачем у розрахунках, які містяться у позові, із урахуванням сплачених відповідачем позивачу 16 червня 2017 року частину боргу за договором позики грошових коштів в іноземній валюті - доларах США від 13 січня 2015 року в сумі 500 (п`ятсот) доларів США, оскільки дійсна сума боргу становить 180 305 (сто вісімдесят тисяч триста п`ять) грн. 00 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI суд вважає судові витрати у виді судового збору стягнути з відповідача на користь позивача в сумі 1464,05 (одна тисяча чотириста шістдесят чотири) грн. 05 коп.

Outcome: partial