Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Посилалася на те, що вони з відповідачем перебували у цивільному шлюбі. Від цих стосунків у них 19.12.2013 року народилася донька [PERSON]. За їх спільною заявою відповідач [PERSON] визнав себе батьком [PERSON], про що свідчить запис у свідоцтві про народження. З моменту народження дитини відповідач по мірі можливості надав допомогу на утримання малолітньої дитини, однак протягом останнього часу уникає їх, не спілкується з ними, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Відповідач працює у Львівському регіональному структурному підрозділі Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на посаді техніка з радіонавігації та радіолокації першої категорії. Вона не працює, оскільки має на утриманні ще одну дитину-інваліда та самостійно не в змозі забезпечити належне утримання дитини, матеріальне становище в них важке. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частини від його доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини, просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі ? частки від його доходів. Крім того вказував на те, що ним у добровільному порядку було сплачено на користь позивача аліменти на утримання дитини за листопад-грудень 2015 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі. 19.12.2013 року у них народилася донька [PERSON]. Запис про батьківство дитини зроблено за спільною заявою сторін та зазначено батьком дитини [PERSON] (а.с.2). Сторони на даний час спільно не проживають, малолітня донька проживає разом із матірю. Зазначені обставини відповідач не заперечував. [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із пояснень відповідача видно, що він працює у Львівському регіональному структурному підрозділі Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на посаді техніка з радіонавігації та радіолокації першої категорії та отримує стабільний дохід у вигляді грошового забезпечення. Ця обставина підтверджена, дослідженою в судовому засіданні довідкою №15.7.7-109/ВК від 20.06.2014 року (а.с.4). Суд враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 СК України обовязок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і відповідно до цієї норми на позивачці також лежить обовязок по утриманню дитини. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч.3 ст.183 Сімейного кодексу України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1167 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років 1455 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної [PERSON] РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідача інших неповнолітніх дітей немає, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позов слід задовольнити частково: стягнути із відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів.

Outcome: partial