Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона була в зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] який розірвано відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 01.12.2015 року. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із позивачкою, що підтверджує довідкою про склад сім'ї. Аліменти відповідач сплачував позивачці відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 01.12.2015 року у розмірі 700 гривень щомісячно. Позивачка посилається, що на час прийняття рішення про стягнення аліментів судом відповідач офіційно не працював, тому аліменти були призначені в твердій грошовій сумі. На даний час позивачці стало відомо, що відповідач працює на посаді слідчого в Портофранківському ВП Приморського ВП м.Одеси ГУНП в Одеській області, отримує офіційну заробітну плату, тому враховуючи зазначене на підставі ч.1 ст.192 СК України , ч.4 ст.182 СК України позивачка просить суд змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивачки наполягав на заявлених позовних вимогах. Відповідач надав відзив на позов та зазначив, що позивачка безпідставно посилається на ту обставину, що відповідач відмовляється збільшувати розмір аліментів та посилається, що на сьогоднішній день сплачує позивачці аліменти в розмірі 1000 гривень та не припиняє матеріально забезпечувати сина іншим способом, постійно намагається приймати участь у вихованні дитини, доки позивачка не почала чинити опір відповідачу. Відповідач посилається, що не має змоги сплачувати аліменти у розмірі більше ніж 1500 гривень щомісячно, оскільки у нього на утриманні у нього на утриманні знаходиться малолітня [PERSON], [INFO] - донька [PERSON], з якою відповідач проживає без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] (що підтверджується відповідною Довідкою №281 про склад сім'ї та належним чином завіреними показами свідків/сусідів, які проживають поруч). Зазначає, що цивільна дружина відповідача - [PERSON], потребує серйозного медичного лікування, на що витрачаються значні кошти, яких у сім'ї не має. Окрім того, відповідач знімає в оренду житлове приміщення, де вони разом з новою сім'єю мешкають (про що додається копія договору оренди), сплачує орендну плату у розмірі 5000 гривень щомісячно, а також витрати на комунальні послуги. Окрім того, позивачкою не доведено зміну її матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я у неї або у дитини, як на це вказує ст. 192 СК України. Обставинами, які відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, повинні бути враховані судом є: дохід відповідача є невеликим; інших заробітків чи доходів від здійснення підприємницької чи будь-якої іншої діяльності, відповідач не має, на його утриманні знаходиться хвора дружина та малолітня дитина, він орендує житло, за що сплачує орендну плату та комунальні платежі. Сукупного сімейного доходу не вистачає на всі інші потреби сім'ї відповідача, тому позивач згоден сплачувати аліменти у розмірі 1500 гривень щомісячно. На підтвердження своїх доводів відповідачем було в якості доказів надано договір оренди квартири; копію свідоцтва про народження [PERSON]; копію накладних; копії письмових заяв, копію довідки № 281 про місце проживання відповідача та склад сім'ї. Ознайомившись із відзивом відповідача на позов, позивачкою по справі подано відповідь на відзив, в якому вона посилається на ту обставину, що доводи відповідача безпідставні, а саме звертає увагу , що відповідачем суду надана довідка про склад сім'ї, згідно якої він проживає в квартирі своєї цивільної дружини, [PERSON] та твердження про сплату їй квартирної плати у розмірі 5000 гривень щомісячно, додані квитанції та накладні з аптеки, які не підтверджують хворобу цивільної дружини відповідача, оскільки в той же час як відповідач посилається на необхідність коштів на лікування дружини він сплачує її матері орендну плату за проживання. Крім того позивачка зазначила, що відповідачем не надано довідки про доходи, хоча він факт перебування на посаді слідчого не заперечує, тому підстав для визначення аліментів у твердій грошовій сумі немає. Позивачка посилається, що у відповідача змінився матеріальний стан, він офіційно працює, тому є підстави відповідно до ч.1 ст.192 СК України для збільшення розміру аліментів та визначення їх у частці від доходу. Відповідач в свою чергу надав заперечення на відповідь на відзив та надав в обґрунтування своїх заперечень копії документів, що підтверджують хворобу співмешканки відповідача та довідку про доходи за шість місяців. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши доводи сторін по справі повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши сторони по справі, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 01.12.2015 року. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із позивачкою, що підтверджує довідкою про склад сім'ї. Аліменти відповідач сплачував позивачці відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 01.12.2015 року у розмірі 700 гривень щомісячно. Позивачка посилається, що на час прийняття рішення про стягнення аліментів судом відповідач офіційно не працював, тому аліменти були призначені в твердій грошовій сумі. На даний час позивачці стало відомо, що відповідач працює на посаді слідчого в Портофранківському ВП Приморського ВП м.Одеси ГУНП в Одеській області, отримує офіційну заробітну плату, тому враховуючи зазначене на підставі ч.1 ст.192 СК України , ч.4 ст.182 СК України позивачка просить суд змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] працює у Головному управління Національної поліції в Одеській області на посаді слідчого та має регулярний дохід що за шість місяців складає 71859,65 гривень, що підтверджено довідкою про доходи, копія якої долучена до матеріалів справи. Предметом позову є зміна розміру (способу)стягнення аліментів, в зв'язку з тим, що на момент присудження аліментів до стягнення відповідач не працював та не мав регулярного стабільного доходу, а на даний час його матеріальне становище змінилося, так як він працює та має стабільний заробіток. Позивачка просить визначити в розмірі 1/3 частини доходів відповідача. Відповідач в свою чергу погоджується зі сплатою аліментів в розмірі 1500 гривень щомісячно. З такими доводами відповідача суд погодитись не може виходячи з такого. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому слід зазначити , що відповідач посилається, що він сплачує позиваці аліменти в розмірі 1000 гривень, при цьому доказів підтверджуючих цю обставину не надав, тому таке посилання відповідача є необґрунтоване. Доведеною є та обставина, що згідно рішення суду з відповідача стягуються аліменти в розмірі 700 гривень щомісячно, є значно меншим мінімального розміру аліментів, котрий визначений законодавством. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається дійсно на момент подання позову у відповідача змінилося матеріальне становище, та він має стабільний регулярний дохід та можливість утримувати дитину. Крім того даючи оцінку наданим відповідачем доказам, суд вважає, що наявність дитини у співмешканки відповідача ( надано копію свідоцтва про народження ) не є прямим доказом, того що дана дитина перебуває на утриманні відповідача, та в якому розмірі він її утримує, оскільки у даної дитини інший батько та прямих законних обов'язків по утримання в нього по відношенню до дитини [PERSON] не має. Стосовно інших витрат відповідача слід зазначити, що вони є його особистими витратами, які задовольняють його власні потреби, та впливати будь яким чином на забезпечення достатнього рівня життя його неповнолітньої дитини не можуть. Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів при їх збільшенні суд вважає, що їх визначення у розмірі ? частини доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде достатнім враховуючи інтереси як дитини та і відповідача виходячи з такого. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається, за станом здоров'я, матеріальним становищем ( а саме дохід за шість місяців становить 71859,65 гривень), працевлаштований, утримання інших його неповнолітній дітей відсутнє , тому відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання свого сина у розмірі ? частини від доходу. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Задовольняючи позов, суд бере до уваги, що відповідач сплачує аліменти в розмірі, котрий згідно вищенаведеної норми та з урахуванням Закону України «Про державний бюджет України на 2018 р» не є мінімальним, оскільки є значно меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, а також не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, суд звертає увагу на те, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не позбавляє платника чи одержувача аліментів права звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, відповідно до положень статті 192 СК України, оскільки дана норма дає право особі звернутись до суду і в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи те, що після визначення судом розміру аліментів, значно збільшились витрати на її утримання і даний розмір аліментів не забезпечує звичайних потреб дитини та її гармонійний розвиток, є меншим мінімального розміру аліментів, котрий визначений законодавством, внаслідок збільшення витрат на дитину змінився також матеріальний стан позивача, змінився матеріальний стан відповідача, що в контексті ч.1 ст. 192 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме в частині визначення розміру аліментів. Даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини, оскільки є наближеним до мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 СК України. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначення аліментів у меншому розмірі порушить як вимоги вищенаведеної норми закону, так і конституційні права, гарантії дитини та не забезпечить звичайних потреб та її достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Таким чином, суд враховуючи стан здоров'я, матеріальне становище дитини, її потреби, матеріальне становище платника аліментів та виходячи з визначеного законодавством рівного обов'язку батьків щодо утримання неповнолітніх дітей, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, інфляційних процесів, що відбувалися у державі впродовж періоду з 2015 по 2018 роки, приходить до переконання, що встановлений раніше розмір аліментів рішенням суду підлягає збільшенню, у сукупності наведеного, судом визнається необхідним та достатнім збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення, що присуджені до стягнення з відповідача на користь позивача, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на її користь, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. В силу ч.1 п.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial