Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач 20 серпня 2013 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги, з урахуванням уточнення, обґрунтовані тим, що 03 березня 2006 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №7401-cred. Відповідно до умов договору відповідач [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі на термін до 04.06.2007 року у розмірі 15000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом та зобов'язався погашати заборгованість в строки та в порядку, передбачені кредитним договором. Відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору не виконав взяті на себе кредитні зобов'язання, внаслідок чого станом на 22 вересня 2013 року утворилась заборгованість на загальну суму 24028 грн. 78 коп., а саме: 5065 грн. 08 коп. - заборгованість за кредитом, 18963 грн. 70 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. На забезпечення зобов'язань відповідача [PERSON] 03 березня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №П7401- cred, згідно якого [PERSON] зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником [PERSON] його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 16 травня 2008 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за даним кредитним договором у сумі 7382 грн. 42 коп., з яких 5121 грн. 56 коп. - заборгованість за кредитом, 2260 грн. 86 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. 19.12.2008 року відділом державної виконавчої служби Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку (надалі-ВДВС) виконавчий лист, виданий за даним рішенням суду, було повернуто стягувачу у зв'язку із відсутністю майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними. Відповідачем [PERSON] 20.11.2008 року було проведено платіж за кредитним договором у сумі 1000 грн., що було спрямовано на погашення відсотків за кредитним договором. Позовна давність, встановлена сторонами у договорі, становить 5 років. Оскільки відповідачами зобов'язання за кредитним договором не виконані, позивач просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість по процентам за кредитним договором №7401-cred від 03 березня 2006 у розмірі 16702 грн. 84 коп.. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Таранова Т.І. підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просила уточнений позов задовольнити в повному обсязі, також вважає, що з урахуванням проведення 20.11.2008 року відповідачем [PERSON] платежу за кредитним договором у розмірі 1000 грн., позовна давність, встановлена сторонами у договорі строком 5 років, з огляду на приписи ч.1 ст.264 ЦК України не сплила. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що між ним і позивачем дійсно 03.03.2006 року був укладений кредитний договір, згідно якого він отримав 15000 грн., заборгованість в повному обсязі він не погасив, у зв'язку із чим рішенням Петровського районного суду м.Донецька від 16 травня 2008 року з нього було стягнуто заборгованість за даним кредитним договором. 20.11.2008 року ним було сплачено 1000 грн. на погашення заборгованості згідно зазначеного рішення суду під час його примусового виконання. Просив у позові відмовити, застосувавши позовну давність. Про укладення між позивачем і [PERSON] договору поруки йому не відомо, крім того, зазначив, що зазначена порука припинилася, оскільки позивач не пред'явив вимогу до поручителя протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання, з цих підстав просив відмовити у позові. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день слухання справи, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03 березня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №7401-cred, відповідно до умов якого відповідачу [PERSON] надано кредит у сумі 15000 грн. на споживчі цілі, на строк до 04.06.2007 року, погашення якого повинно відбуватися згідно із затвердженим графіком (додаток 1 до договору) (п.1.4 Договору). Відповідно до умов кредитного договору за користування кредитом відповідач зобов'язався сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, виходячи зі ставки 32% на рік до дати погашення кредиту згідно графіку і п.п.2.4.1., 3.3., 3.4. договору (п.3.1. Договору). Кошти для погашення заборгованості спрямовуються для сплати, насамперед, винагород і комісій, далі прострочених процентів по кредиту, далі процентів по кредиту, далі простроченої заборгованості за кредитом, далі пролонгованої заборгованості по кредиту. Частина суми, що залишилася, спрямовується на погашення заборгованості по кредиту (п.3.3 Договору). Повне погашення заборгованості по кредиту здійснюється не пізніше 04.06.2007 року. При непогашенні кредиту у встановлені графіком і договором строки, заборгованість в частині своєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту розрахунок процентів здійснюється відповідно до п.3.2 Договору з дати виникнення прострочення заборгованості. При порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань по погашенню кредиту, згідно Графіку і п.п. 1.4., 2.3.1., 3.3. даного договору при порушенні п.2.2.8. даного договору позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом в розмірі річних, розрахованих від суми залишку непогашеної згідно графіку заборгованості за кредитом (п.3.2. Договору). Сплата процентів за користування кредитом, передбачених в пункті 3.2. даного договору, провадиться не пізніше 28 числа кожного поточного місяця (п.3.3. Договору). Строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, неустойки встановлено сторонами тривалістю 5 років (п.5.6. Договору). Строк дії договору встановлено до повного виконання сторонами зобов'язань за договором (п.6.1. Договору) (а.с.8-11). 03 березня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №П7401- cred, згідно якого [PERSON] зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником [PERSON] його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором №7401-cred від 03.03.2006 року, в повному обсязі таких зобов'язань та згідно його умов. Поручитель та боржник відповідають перед кредитором (позивачем) як солідарні боржники. Встановлено строк дії договору до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с.12). Згідно витягу зі Статуту Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с.15). Згідно ст.ст. 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. Статтею 1048 ч.1 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання, згідно зі ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з чч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві [PERSON] кредит у розмірі 15000 грн., що визнається відповідачем [PERSON] і встановлено рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 15 листопада 2008 року. Натомість відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав та згідно розрахунку заборгованості на 22.09.2013 року його заборгованість за кредитним договором становить 24028 грн. 78 коп., а саме: 5065 грн. 08 коп. - заборгованість за кредитом, 18963 грн. 70 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.59). Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 16 травня 2008 року позов Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 березня 2006 року задоволено, стягнуто заборгованість, що утворилася станом на 22 грудня 2007 року, у розмірі 7382 грн. 42 коп., з яких 5121 грн. 56 коп. - заборгованість за кредитом, 2260 грн. 86 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.56-57). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно із ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. На виконання рішення суду відповідачем [PERSON] сплачено 1000 грн., що підтверджується квитанцією 1 від 19.11.2008 року (а.с.49). Згідно листа ВДВС від 18.11.2013 року №25526 виконавчий лист про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми 7382 грн. 42 коп. 19.12.2008 року повернуто стягувачу у зв'язку із відсутністю майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними (а.с.48). Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-301, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, і не виключає стягнення процентів, пені та штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку), оскільки зобов'язання залишається невиконаним відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Таким чином, позивачем правомірно нараховано проценти за користування кредитом за період з 23.12.2007 року, та які підлягають сплаті відповідачем [PERSON] Між тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а до ст.259 ЦК України - позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п.1.4 кредитного договору строковий кредит відповідачу надавався до 04 червня 2007 року, п.5.6. - встановлено строк позовної давності за даним кредитним договором тривалістю 5 років, п.6.1. - даний кредитний договір до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором (а.с.8-10). Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У відповідності до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається із матеріалів цивільної справи №2-1115/08, які було оглянуто в судовому засіданні, ЗАТ КБ «Приватбанк» позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03.03.2006 року було пред'явлено 26.03.2008 року (а.с.61). Відповідно до положень чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачем [PERSON] було заявлено в суді до ухвалення судового рішення про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України. Ствердження представника позивача про те, що строк позовної даності не порушено, оскільки останній платіж за кредитним договором було проведено 20.11.2008 року в рахунок сплати відсотків за користування кредитом, тобто відповідачем [PERSON] вчинено дії, що свідчить про визнання свого боргу або іншого обов'язку, внаслідок чого відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності перервався і з 20.11.2008 року почався заново, суд вважає безпідставними, оскільки з квитанції 1 від 19.11.2008 року вбачається, що сплату 1000 грн. в рахунок погашення кредиту було проведено відповідно до рішення суду, під час його примусового виконання. З урахуванням наведеного, перебіг позовної давності перервався 26 березня 2008 року пред'явленням до суду позову. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] отримав кредит, але належним чином не виконав свої обов'язки за кредитним договором щодо погашення заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості за процентами станом на 22.09.2013 року заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті процентів становить 16280 грн. 65 коп. (а.с.64-84). Враховуючи нарахування процентів та встановлення договором їх сплату щомісяця, дію договору до повного виконання зобов'язання, позовна давність підлягає обчисленню окремо по кожному простроченому платежу. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності є обґрунтованими, поважних причин пропуску позивачем строку суд не вбачає. У зв'язку із викладеним, позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за процентами за кредитним договором №7401-cred від 03 березня 2006 року підлягають частковому задоволенню, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за період з 20.08.2008 року по 22.09.2013 року. Заборгованість за процентами за період з 22.12.2007 року до 20.08.2008 року стягненню не підлягає внаслідок спливу позовної давності, внаслідок чого в цій частині в задоволенні позову відмовляється. При вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по процентам за кредитним договором №7401-cred, укладеним 03.03.2006 року між позивачем і відповідачем [PERSON], згідно договору поруки, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України). Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином виконав свої обов'язки щодо надання кредиту, а відповідач [PERSON] отримав суму кредиту, але належним чином не виконав свої обов'язки за кредитним договором. Договором поруки, укладеним між позивачем і відповідачем [PERSON], не визначено строку припинення поруки, проте в кредитному договорі чітко визначено строк виконання зобов'язання - 04.06.2007 року, про що також зазначено у договорі поруки. За таких обставин у відповідача право пред'явити вимогу до поручителя [PERSON] про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів виникло, починаючи з 05 червня 2007 року, протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до поручителя банк пред'явив лише в 2013 році, направивши 11.07.2013 року письмове повідомлення (а.с.4-7), та звернувшись із позовом 20.08.2013 року, тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, договір поруки №П7401-cred, укладений 03 березня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON], припинився, у зв'язку із чим позовні вимоги про стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за процентами за кредитним договором №7401-cred від 03 березня 2006 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON], задоволенню не підлягають. Згідно зі ст.ст. 79, 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір", з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог позивача в розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial