Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідачів на свою користь солідарно борг за договором позики в сумі 22 086 240 грн., 12 % річних за період з 07.02.2014 року по 30.06.2016 року (включно) в розмірі 6 353 575,89 грн., інфляційні збитки за період з 07.02.2014 року по 30.06.2016 року (включно) в розмірі 19 303 373,76 грн., 3 % річних за період з 07.02.2014 року по 30.06.2016 року (включно) в розмірі 1 588 393,97 грн., а також судовий збір у розмірі 6 890 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.01.2013 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого позикодавець передав, а позичальники прийняли у власність 8 063 550 грн., що еквівалентно 990 000 доларів США за міжбанківським курсом долара США до гривні на момент відкриття торгів станом на день укладення договору, строком до 06.02.2014 року. 23.05.2015 року [PERSON] повернуто частину позики у розмірі 2 067 880 грн., що еквівалентно 100 000 доларів США. 10.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно якого передано право вимоги за Договором позики від 06.02.2013 року. 22.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно якого передано право вимоги за Договором позики від 06.02.2013 року. Решту грошових коштів відповідачами не повернуто, на підставі чого позивач звернувся із відповідним позовом до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. 07.01.2013 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого позикодавець передав, а позичальники приймають у власність 8 063 550 грн., що еквівалентно 990 000 доларів США за міжбанківським курсом долара США до гривні на момент відкриття торгів станом на день укладення договору, строком до 06.02.2014 року. Факт одержання грошових коштів підтверджується відповідною розпискою [PERSON] від 07.01.2014 року. 10.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно якого передано право вимоги за Договором позики від 06.02.2013 року. 22.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно якого передано право вимоги за Договором позики від 06.02.2013 року. Таким чином, [PERSON] одержав право вимагати належного виконання боржниками всіх зобов'язань за Основним договором. 23.05.2015 року [PERSON] повернуто частину позики у розмірі 2 067 880 грн., що еквівалентно 100 000 доларів США. На даний час відповідачі свої обов'язки за договором позики не виконали, решту коштів не повернули. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що відповідачі не виконали свої зобов'язання за договором позики, а відтак зобов'язані повернути позивачу суму грошових коштів у розмірі 990 000- 100 000 = 890 000 доларів США, що станом на 04.08.2016 року еквівалентно 22 086 240 грн. Крім того, за умовами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно п. 7 Договору позики від 06.02.2013 року якщо позивачльник1 своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 процентів річних від простроченої суми за період прострочки. Так, враховуючи, що період прострочення повернення суми позики з 07.02.2014 року по 30.06.2016 року (включно) становить 875 днів, з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню 12 % річних у розмірі: 22 086 240 * 12 / 100 / 365 * 875 = 6 353 575,89 грн. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі N 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Так, із Договору позики від 06.02.2013 року вбачається, що позичальник прийняв у власність від позикодавця 8 063 550 грн., що еквівалентно 990 000 доларів США. У відповідності до розписки від 07.01.2013 року [PERSON] отримано у позику від [PERSON] 990 000 доларів США. Таким чином, грошове зобов'язання в даному випадку є таким, що виражене в іноземній валюті, а саме доларах США, а тому не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача інфляційні збитки. Разом з тим, приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Враховуючи, що сторонами у Договорі передбачено проценти річних у розмірі 12 % річних від простроченої суми за період прострочки, то позовна вимога щодо стягнення з відповідачів на користь позивача 3 % річних задоволенню не підлягає. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial