Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 15.08.2014 року, укладеним між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], в сумі 17 689,99 грн., яка утворилась станом на 31.08.2015 року, посилаючись на порушення боржником своїх зобовязань за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не зявився, у адресованій суду заяві просив розглядати справу в його відсутність, на задоволенні заявлених вимог наполягав. Відповідач та його представник за дорученням [PERSON] в судове засідання також не зявилися, в наданій суду письмовій заяві просили справу слухати в їх відсутність, відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач має тяжке матеріальне становище, на його утриманні перебувають батьки похилого віку, дружина, яка має інвалідність третьої групи, син є студентом денної форми навчання. При цьому, [PERSON] та його представник не заперечували проти стягнення на користь позивача кредитних коштів у сумі 6630,15 грн., що становить тіло кредиту. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що згідно, із договором б/н від 15.08.2014 року, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов кредитування та обслуговування картрахунку. Після укладення договору між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобовязання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Ці зобовязання, згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, проте, відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Разом з тим, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором кредиту в сумі 17 689,99 грн., яка утворилась станом на 31.08.2015 року, проте, із наданого ним до позову розрахунку такої суми вбачається, що залишок заборгованості складає 7062,96 грн., загальний залишок заборгованості за відсотками становить 297,06 грн., з яких 292,68 грн. залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість та 4,38 грн. залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість, при цьому, як вбачається з наданого суду розрахунку, заборгованість за пенею та комісією у [PERSON] взагалі відсутня. Оскільки, матеріалами справи та наданим суду розрахунком боргу загальний розмір заборгованості відповідача на 31.08.2015 року, тобто на ту дату, на яку позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість, становить саме 7 360,02 грн., то саме в цьому розмірі позовні вимоги підлягають задоволенню. Приймаючи таке рішення, суд виходить з положень ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. При цьому суд не приймає посилання представника відповідача, як на підставу несплати боргу, важке матеріальне становище останнього, оскільки, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, оскільки позивач в судовому засіданні належним чином не довів існування у відповідача станом на 31.08.2015 року заборгованості в сумі 17689,99 грн., суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, у тій сумі, яка доведена розрахунком позивача, наявним в матеріалах справи. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої стороні понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial