Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , [INFO] , з яким [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 1977 року. У зв`язку із раптовою смертю, письмового розпорядження на випадок смерті, [PERSON] не зробив. Після одруження, у 80-их роках позивач з чоловіком побудували житловий будинок в [ADDRESS] , де проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний побут. Однак, відповідний правовстановлюючий документ на житло не виготовили. На сьогоднішній день позивач продовжує жити за вказаною адресою, несе витрати по утриманню житла в належному стані, обробляє земельну ділянку, тощо. Інших спадкоємців, які б протягом встановленого законом строку звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України, немає. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, до якої входить земельна ділянка (пай) та житловий будинок [ADDRESS] . Бажаючи реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті чоловіка, позивач вчасно звернулася в нотаріальну контору із відповідною заявою, на підставі якої заведено спадкову справу та 09.12.2008 видано свідоцтво про право на частину спадщину за законом (земельний пай). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене будинковолодіння позивачу відмовлено. Причиною такої відмови стала відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на ім`я померлого. Також нотаріусом роз`яснено, що спадкове господарство відноситься до типу колгоспного двору, що позбавляє можливості визначити конкретну частку спадкодавця. Згідно архівних даних Коломийського ОКП МБТІ станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок та господарські споруди по [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно записів по господарської книги за 1991-1995 роки вищевказане господарство відноситься до колгоспного двору (довідка №406 від 31.05.2021). Станом на 15.04.1991 в спадковому господарстві проживали та були зареєстрованими: [PERSON] , 1957 року народження - голова колгоспного двору, помер [INFO] ; [PERSON] , 1958 року народження - дружина голови двору, позивач; [PERSON] , 1979 року народження, син, відповідач. Спору щодо спадкового майна немає. Позивач фактично вступила в управління спадковим майном, продовжує жити у спільнопобудованому господарстві, виготовила технічну документацію на будинок за власні кошти, самостійно обробляє земельну ділянку та сплачує земельний податок, доглядає господарку тощо. Однак, не може належним чином реалізувати своє спадкове право через обставини, вказані в Постанові нотаріуса. Все це змушує позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно за законом, зокрема на будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] . Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бундзяк У.М. подала до суду заяву про проведення засідання у відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надіслав до суду заяву про проведення розгляду справи без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі [ADDRESS] станом на 31.12.2012 не зареєстровано, що стверджується копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 9538 від 13.11.2020. Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 274013100 від 09.09.2021 слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ,встановлено, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди споруджено в 1986 р.Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО "Придністров`я" на підставі договору № 115 від 06.05.2021, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] станом на 07.05.2021 становить - 96400 грн. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Житловий будинок за адресою [ADDRESS] розміщений на земельній ділянці, площею 0,09 га, що стверджується довідкою № 683 від 16.08.2021, виданою Чортовецьким старостинським округом. Випискою з по господарських книг Чортовецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, виданою 17.05.2021 Чортовецьким старостинським округом доводиться, що в господарстві по [ADDRESS] (назва вулиці не змінювалась) [ADDRESS] були зареєстровані: -за 1986-1990 роки, 1991-1995 роки, 1996-2000 роки: [PERSON] , [INFO] , голова колгоспного двору; [PERSON] , [INFO] , дружина; [PERSON] , [INFO] , син; -за 2001-2005 роки, 2006-2010 роки, 2011-2015 роки, 2016-2023 роки: [PERSON] , [INFO] , голова двору; [PERSON] , [INFO] , син. За господарством закріплені земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, для ведення особистого селянського господарства, для ведення товарного с/г виробництва. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Отже, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору. Згідно записів в по господарських книгах за 1991-1995 роки, у колгоспному дворі за адресою [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , голова двору; [PERSON] , [INFO] , дружина; [PERSON] , [INFO] , син, що доводиться довідкою № 406, виданою 31.05.2021 Чортовецьким старостинським округом. Судом встановлено, що колишнім членам колгоспного двору [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належало по 1/3 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] були подружжям, одружилися 12 лютого 1977 року, про що 12.02.1977 складено відповідний актовий запис № 9, що доводиться копією свідоцтва про шлюб (повторно) серії [NUMBER] , виданого 14.06.2016. Те, що відповідач [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] стверджено копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 14 квітня 1979 року. Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах . Голова колгоспного двору (член колгоспного двору) [PERSON] помер [INFO] в с. Чортовець Городенківського району Івано-Франківської області, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.05.2002 Чортовецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На час смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (актовий запис № 25 від 25.05.2002), був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом із ним також були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , дружина; [PERSON] , [INFO] , син, що доводиться довідкою № 405, виданою 31.05.2021 Чортовецьким старостинським округом. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках спадкодавця [PERSON] є його дружина [PERSON] (позивач) та син [PERSON] (відповідач), які прийняли спадщину після його смерті, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступила в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Із копії спадкової справи № 1349/2008, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що спадкоємець першої черги за законом [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , так як вона проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. [PERSON] державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. 09.12.2008 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 86,37 в кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натур, що належала померлому [PERSON] на підставі сертифікату серії РН № 228038. До складу спадщини [PERSON] входить також частина (1/3 частка) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 649/02-31 від 25.06.2021 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] на житловий будинок [ADDRESS] , з посиланням на те, що даний житловий будинок у органах БТІ не зареєстровано. Оплату житлово-комунальних послуг житлового будинку по [ADDRESS] здійснює позивач [PERSON] , що стверджується наданими суду копіями рахунків про оплату. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п.2 ч.1 ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є відмова власника від права власності. Згідно ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. З матеріалів справи вбачається, що спадковий житловий будинок по [ADDRESS] належав до колгоспного двору, головою якого був [PERSON] ; станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Кожному із них належала частка в спадковому житловому будинку. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. Копією спадкової справи, наданої державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори стверджується, що після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину. У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, спадкоємець [PERSON] (відповідач) також прийняв спадщину після смерті батька, у рівних частках з позивачем, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступив в управління та володіння спадковим майном. Крім того, відповідач [PERSON] , як колишній член колгоспного двору, в поданій до суду заяві вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Однак, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. З наведеного слідує, що даний позов підлягає до часткового задоволення, а саме за позивачем слід визнати право власності на 1/2 (1/3 - належить позивачу як колишньому члену колгоспного двору, 1/6 - успадкована після смерті чоловіка [PERSON] ) частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині позову слід відмовити у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] , який теж є членом колгоспного двору, на даний час може на власний розсуд розпоряджатися своїм майном та його право не порушується та ніким не оспорюється чи не визнається, тому у нього немає перешкод в оформленні права власності на належне йому майно. Крім того, подана відповідачем заява про визнання позовних вимог суд не розцінює, як відмову від належної йому частини житлового будинку у передбаченому Законом порядку. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: partial