Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Державний навчальний заклад «Кіровоградський професійний ліцей імені Героя Радянського Союзу О.С.Єгорова» департаменту освіти і науки Кіровоградської обласної державної адміністрації, по якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]; дитину [PERSON], [INFO], передати на опікування органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради для подальшого влаштування; стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) аліменти у розмірі ? частини усіх видів доходів, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, для утримання дитини [PERSON], [INFO], на користь тих осіб або установ, яким буде передана дитина, до її повноліття; накласти заборону на відчуження житла [ADDRESS] згідно із ст.17 Закону України "Про охорону дитинства", з метою захисту майнових інтересів дитини. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що батько дитини [PERSON] помер [INFO]. Мати [PERSON] згідно з вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.12.2013 р. (справа № 404/10674/13-к) відбуває покарання за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України, не працює, з 1998 року перебуває на обліку в Кіровоградському обласному наркологічному диспансері внаслідок вживання опіоїдів. [PERSON] навчався у закладі з 16.01.2009 р. по 29.05.2012 p., вихованням дитини займалась бабуся [PERSON]. Відповідач не брала участі у вихованні сина, не цікавилась його успіхами, до навчального закладу не зверталась. Згідно з інформацією державного навчального закладу «Кіровоградський професійний ліцей імені Героя Радянського Союзу О.С.Єгорова» департаменту освіти і науки Кіровоградської обласної державної адміністрації від 23.04.2014 р. № 179 за час навчання [PERSON] у ліцеї Відповідач не займалась вихованням сина. Дитина [PERSON] пояснив, що відповідач не займається його вихованням, не цікавиться його життям, матеріально не допомагає, бажає щоб матір позбавили батьківських прав відносно нього. Згідно з висновком від 06.05.2014 р. № 2891/49-05-24 орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечила проти позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. Представник третьої особи Державного навчального заклад «Кіровоградський професійний ліцей імені Героя Радянського Союзу О.С.Єгорова» департаменту освіти і науки Кіровоградської обласної державної адміністрації в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог. В судовому засіданні прокурор Платонова М.А., зазначила, що вважає за доцільне задовольнити позовну заяву та позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON]. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», які мають для суду характер правового звичаю і підлягають застосуванню через статтю 7 ЦК України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.16 зазначеної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.2 ст.171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року) суд надає дитині можливість висловити свою думку і приділяє цій думці належну увагу. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Статтею № 11 цього ж Закону вказано, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». Згідно статті № 12 цього ж Закону вказано, що «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті № 15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею». В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] /а.с. 5/. Батько [PERSON] помер [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції 22.05.2002 року /а.с. 5/. Мати дитини громадянка [PERSON] згідно вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.12.2013 р. (справа № 404/10674/13-к) визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців /а.с. 6-7/. Згідно з інформацією загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 29 Кіровоградської міської ради Кіровоградської області від 23.04.2014 р. № 201 [PERSON] навчався у закладі з 16.01.2009 р. по 29.05.2012 p. та отримав свідоцтво про базову загальну середню освіту, вихованням дитини займалась бабуся [PERSON]. Мати [PERSON] не брала участі у вихованні сина, не цікавилась його успіхами, до навчального закладу не зверталась /а.с. 9/. Згідно з інформацією державного навчального закладу «Кіровоградський професійний ліцей імені Героя Радянського Союзу О.С.Єгорова» департаменту освіти і науки Кіровоградської обласної державної адміністрації від 23.04.2014 р. № 179 за час навчання [PERSON] у ліцеї з 01.09.2012 року по 01.04.2014 року мати [PERSON] не займалась вихованням сина, навчанням сина не цікавилась, до ліцею не з»являлась /а.с. 10/. Заявою від 18.04.2014 року [PERSON] пояснив, що мати не займається його вихованням, не цікавиться його життям, матеріально не допомагає /а.с. 11/. Згідно висновку органу опіки та піклування №2891/49-05-24 від 06.05.2014 року, Орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 30.04.2014 року вважає доцільним позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO] /а.с. 15-16/. В судовому засіданні [PERSON] погодився з позбавленням його матері батьківських прав, оскільки вона їх не виконує, не цікавиться його життям, не підтримує матеріально. При розгляді даної цивільної справи було достовірно встановлено, що відповідач по справі, протягом тривалого часу не займається вихованням свого неповнолітнього сина, не проявляє до нього материнської уваги та турботи, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не піклується про здоров'я, матеріально не утримує. Все вищевикладене, є нічим іншим, як свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх материнських обов'язків по вихованню дитини, тому суд вважає, що до відповідача необхідно застосувати один із заходів сімейно-правової відповідальності, яка настає при винній поведінці батьків, а саме [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Згідно ч.2 ст.166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Розмір аліментів може бути визначеним, як ? частина всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи рішення про накладення заборони на відчуження на майна неповнолітнього, яке належить йому на праві власності, а саме 1/6 частину квартири за адресою: [ADDRESS] суд керувався наступним. Відповідно до ст.. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьківських або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Як вбачається з довідки Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об»єднане бюро технічної інвентаризації» №3-7490-300-3/20 від 29.04.2014 року, [PERSON] має зареєстроване право власності на 1/6 частину [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 31.08.1998 року №26108. За таких обставин, враховуючи необхідність забезпечити збереження майна неповнолітнього [PERSON] суд вбачає підстави для накладення заборони відчуження на належне йому майно. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в доход держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно п.1 ст.367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial