Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] до до [PERSON], [PERSON] , [PERSON] третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Миколаївської сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказала, що є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.09.2015 року на свідоцтвом про права на спадщину за заповітом. Вказаний житловий будинок належав його матері - [PERSON], яка за життя прописала у будинку відповідачку та її неповнолітніх дітей. Відповідачі у вказаному будинку не проживали жодного дня, ніяких особистих речей у будинку ніколи не було, що підтверджується Актом проведеної перевірки факту проживання від 14.02.2018 року . Місто проживання та перебування відповідачів на теперішній час позивачеві не відомо. Ніяких домовленостей між позивачем та відповідачами, щодо проживання у будинку, не існує. Через те, що у будинку прописані відповідачі, позивач позбавлений права розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, добровільно відповідачка не виписується і позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. На підставі ст.ст. 16,319,321,386,391,405 ЦК України, ст.ст. 71,150 ЖК України, ст. 4,9,28,128,175,177 ЦПК України позивач прохає суд задовольнити його позовні вимоги, а саме Визнати [PERSON], [INFO] [PERSON] , [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON] надав суду письмову заяву про слухання справи у його відсутність, позов підтримав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні 20.09.2018 року пояснила, що відповідач у житловому будинку [ADDRESS] не проживає. До сільської ради відповідач інколи звертається за отриманням довідок. Пояснила, що відомості про її дітей, згідно погосподарської книги також, внесені, що вони також проживають з матір'ю за вказаною адресою, але відповідач належним чином не виконала всі необхідні дії для внесення реєстрації дітей до державного реєстру. Відповідач не надала їм письмової згоди батька дітей щодо їх реєстрації за вказаною адресою та не сплатила адміністративний збір через що відомості щодо реєстрації дітей ними не були направлені до державного реєстру. Ніяких пільг відповідач не має, соціальної допомоги не отримує. Їм відомо, що відповідач проживає у [ADDRESS]. Представник визнала, що підстав вважати, що діти відповідача зареєстровані, за вказаною адресою разом з відповідачем, немає. Відповідачка та її представник в судове засідання не з'явились, відповідачка надала суду письмову заяву від 01.06.2018 року про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала, прохає відмовити у задоволенні позову, вказала свою адресу де вона мешкає., а саме [ADDRESS]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони проживають у [ADDRESS], були знайомі з померлою власницею будинку, знайомі з позивачем, який став власником будинку після смерті його матері. Відповідача [PERSON] вони знають, але підтвердили, що вона ніколи не проживала у будинку [ADDRESS] і більше останніх десяти років вони її не бачили взагалі. Ніколи не бачили її дітей і їм не відомо чи має вона дітей взагалі. Підтвердили, що ні вона ні діти ніколи не проживали за вказаною адресою. Судом встановлено, сторони по справі перебували у цивільно правових відносинах урегульованих нормами цивільного законодавства. Вислухавши сторони по справі, свідків, вивчивши письмові докази суд прийшов до переконання, що цивільний позов необхідно задовольнити частково з оглядом на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.09.2015 року № 44201936 ( а.с.8). Відповідач по справі, згідно запису погосподарської книги № 18 ст.81 зареєстрована у вказаному будинку з 07.06.2007 року , разом з дітьми [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою сільського голови від 08.02.2018 року ( а.с.9) . Відповідач та її діти ніколи не проживали у житловому будинку [ADDRESS], їх особистих речей у будинку не має, що підтверджується показаннями представника позивача, показаннями представника третьої особи та Актом проведення перевірки факту проживання від 14.02.2018 року (а.с.10). За утримання будинку та комунальні платежі здійснює позивач, що підтверджується наданими ним квитанції ( а.с.11-12). Перед відкриттям провадження по справі, судом були направлені запити до адресно - довідкового підрозділу управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ТУ ДМА України у Дніпропетровській області для уточнення місця реєстрації відповідача та її дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 20.03.2018 року судом отримані довідки від вказаної установи з відмітками, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Діти відповідача [PERSON], [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрованими не значаться, що підтверджується довідками вказаної установи ( а.с. 18,19,27). Діти відповідача [PERSON] та [PERSON] народились у м. Першотравенську , Дніпропетровської області , реєстрація їх народження відбувалась також у м. Першотравенську міським управлінням юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON] серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] ( а.с.44,45). Вказані обставини підтверджують, що відповідач дійсно ніколи не проживала у будинку [ADDRESS], який належить на праві приватної власності позивачеві. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрованими за вказаною адресою не значаться і ніколи не проживали. З 4 квітня 2016 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», що встановлює нові правила реєстрації місця проживання громадян. Функцію з реєстрації місця проживання передано до виконавчих органів територіальних громад, відтак підрозділи міграційної служби припинили здійснення реєстрації місця проживання. Після народження дитини на батьків лягає обов'язок щодо реєстрації її місця проживання протягом трьох місяців з дня державної реєстрації народження, який закріплений частиною першою статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». В законодавстві України передбачають можливість зареєструвати місце проживання новонародженої дитини під час проведення державної реєстрації народження дитини, зокрема: згідно частини шостої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» (далі - Закон) за бажанням батьків чи одного з них для реєстрації місця проживання дитини документи, визначені Законом, можуть бути подані органам державної реєстрації актів цивільного стану під час проведення державної реєстрації народження дитини. Органи державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, направляють зазначені документи органам реєстрації для реєстрації місця проживання новонародженої дитини. Для реєстрації місця проживання новонародженої дитини подаються: 1. письмова заява (додаток 7 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 (далі - Правила); 2. свідоцтво про народження дитини; 3. квитанція про сплату адміністративного збору; 4. документ, що засвідчує особу законного представника (батьків, усиновлювачів). - у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно статті 11-1 Закону за реєстрацію місця проживання сплачується адміністративний збір. Отже, судом встановлено, що відповідач до відкриття провадження по справі не визначила та не зареєструвала належним чином місце проживання її дітей. Надані довідки третьої особи підтверджують, що такими відомостями зазначені тільки у погосподарській книги. Також у вказаній довідці, третя особа не зазначає коли саме , з якого часу запис щодо реєстрації місця проживання дітей був внесений . Отже, суд прийшов до висновку, що вказана довідка є неналежним доказам і відомості вказані в ній спростовані у судовому засіданні в частині начеб то реєстрації місця проживання дітей відповідача разом з нею за адресою будинок [ADDRESS]. Суд вважає, що в частині визнання [PERSON], [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право на користування житловим будинком необхідно відмовити через не доведеність факту реєстрації вказаних осіб у житловому будинку [ADDRESS]. Задовольняючи позов в частині визнання [PERSON] такою, що втратила права користування житловим будинком [ADDRESS] суд вважає доведеним, що відповідачка не проживала у вказаному будинку після її реєстрації у ньому , а саме з 2007 року, проживає постійно разом з дітьми у [ADDRESS]. Вказану адресу відповідач зазначає у наданих суду заявах ( а.с.43) та у дорученні на представництво її інтересів суді ( а.с.59). Також третя особа зазначає, що відповідач проживає разом з дітьми по вказаному адресу у м. Першотравенську. Згідно з Актом проведення перевірки факту проживання від 14.02.2018 року (а.с.10) відповідач і її діти ніколи не проживали у будинку власником якого є позивач, але відповідачка зареєстрована у ньому за згодою попереднього власника з 2007 року, що позбавляє позивача права розпорядитися житловим будинком на власний розсуд. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно з статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності, користування чи розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ст. 405 ЦК України житлом члени сім'ї власника житла , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 12 ЦПК України передбачає, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат суд враховує, що при зверненні до суду позивач не сплачував судового збору в порядку п.10 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому

Outcome: partial