Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить: -визнати, що інформація у виступі відповідача [PERSON] на сесії [PERSON] районної ради, яка транслювалася на телебаченні ТРК «Броди» від 20 вересня 2015 року та розміщена на веб.сайті ТРК «Броди» «На межі територій та епох», в якій відповідач зазначає негативну інформацію про позивача та викладає не перевірені факти, не відповідає дійсності, шкодить його діловій репутації та наносить шкоду його інтересам; -визнати, що інформація у рішенні № 785 від 17.09.2015 року [PERSON] районної ради Львівської області «Про звернення [PERSON] районної ради до Прем»єр-міністра України, Голови державного агентства лісових ресурсів України, Верховної Ради України, Національного антикорупційного бюро України, Львівської обласної державної адміністрації та Львівської обласної ради щодо призначення директора ДП «[PERSON] лісгосп», яке розміщене на веб.сайті «brody-rada.com.ua», в якій відповідач зазначає негативну інформацію про позивача та викладає не перевірені факти, не відповідає дійсності, шкодить його діловій репутації та наносить шкоду його інтересам; -зобов»язати [PERSON] спростувати по телебаченню ТРК «Броди» «На межі територій та епох» неправдиву інформацію про позивача та принести публічні вибачення; -зобов»язати [PERSON] районну раду спростувати неправдиву інформацію про позивача, викладену у рішенні № 785 від 17.09.2015 року [PERSON] районної ради Львівської області «Про звернення [PERSON] районної ради до Прем»єр-міністра України, Голови державного агентства лісових ресурсів України, Верховної Ради України, Національного антикорупційного бюро України, Львівської обласної державної адміністрації та Львівської обласної ради щодо призначення директора ДП «[PERSON] лісгосп», яке розміщене на веб.сайті «brody-rada.com.ua» та принести публічні вибачення на сесії [PERSON] районної ради; -судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримав. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав частково. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, справу розглянуто у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] районної ради Львівської області в судове засідання не з»явився, справу розглянуто у його відсутності. Окрім того, суду представлено заперечення голови районної ради [PERSON] від 20.10.2015 року № 02.18-398. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, свідка, дослідивши матеріали справи та відеозапис, зясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Встановлено, що 17 вересня 2015 року на сесії [PERSON] районної ради Львівської області заступник начальника виробничого відділу ДП «[PERSON] лісгосп» [PERSON], не маючи повноважень від адміністрації, профспілкового комітету чи трудового колективу ДП «[PERSON] лісгосп», в своєму виступі, серед іншого, зазначив: «...за [PERSON] йде сильний шлейф бруду, шахрайства, ... він збирав паспорта ... він збирав людей зі страхом звільнення на антимайдан ...». Крім того, цього ж дня на сесії прийнято рішення № 785 «Про звернення [PERSON] районної ради до Премєр-міністра України, Голови державного агентства лісових ресурсів України, Верховної Ради України, Національного антикорупційного бюро України, Львівської обласної державної адміністрації та Львівської обласної ради щодо призначення директора ДП «[PERSON] лісгосп», в додатку до якого зазначено: «[PERSON], депутати [PERSON] районної ради, обурені наміром призначити на посаду директора [PERSON] лісового господарства [PERSON]. Ця особа здобула недобру репутацію не тільки за своє провальне керівництво на різних посадах в лісовій галузі, а й за пристосуванство, прислужництво режимові. Зокрема, у 2004 році, коли він перебував на посаді генерального директора ДЛГО "Львівліс", Львівська обласна рада висловила йому недовіру за порушення Конституції України та законодавства під час проведення виборів Президента України, тобто за організацію фальсифікацій. Займаючи посаду директора ДП «Золочівське лісове господарство», [PERSON] був причетний до маніпуляцій з фінансово-матеріальними ресурсами. Вказане підтверджено висновками державної фінансової інспекції про виявлені на підприємстві фінансові порушення на загальну суму 6546,18 тис. грн., в т.ч. втрати ресурсів на 3552,20 тис. грн. (недоотримання фінансових ресурсів - 2733,82 тис. грн.; незаконні витрати ресурсів - 818,38 тис.грн.) та інші фінансові порушення на суму 2993,97 тис. грн. У 2014 році вже була спроба призначити [PERSON] директором ДП «[PERSON] лісгосп». Зусиллями громади району, трудового колективу підприємства вдалося не допустити цього ганебного призначення. Повернення на посаду цієї людини ми розцінюємо як реванш старої злочинної влади». Згаданий вище виступ [PERSON] транслювався 20 вересня 2015 року на ТРК «Броди» і зберігається на сайті «На межі територій та епох» та є доступним для всіх громадян, а рішення сесії районної ради та додаток до нього знаходяться на веб-сайті «brody-rada.com.ua». Позивач стверджує, що відомості, повідомлені [PERSON] на сесії та викладені у рішенні [PERSON] районної ради принижують його честь, гідність і ділову репутацію, оскільки характер висловлювань у зверненні створює негативне враження і відношення до нього, а наведена інформація є неправдивою. Він просить врахувати, пропрацював у лісовій галузі понад 33 роки на посадах від слюсаря до начальника Львівського обласного управління лісового господарства, з характеристики, виданої начальником Львівського ОУЛМГ вбачається, що за час роботи зарекомендував себе здібним керівником, добрим організатором та господарем. На підтвердження того, що поширена інформація є недостовірною, позивач суду представив: -характеристику, видану начальником Львівського ОУ ЛМГ [PERSON] на [PERSON]В.(а.с. 13), -постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно службових осіб ДП «Золочівське лісове господарство», винесену прокуратурою Золочівського району Львівської області від 27.08.2012 року за наслідками розгляду матеріалів ревізії ДФІ Львівської області фінансово- господарської діяльності ДП «Золочівське лісове господарство» з 01.01.2009 по 31.10.2011 року (а.с. 104-106); -постанову Золочівського районного суду Львівської області від 16.02.2012 року про відмову у притягненні [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 164-14 [PERSON] за матеріалами, скерованими стосовно позивача ДФІ у Львівській області у справі №1310/23/2012; -постанову Золочівського районного суду Львівської області від 30.03.2012 року про визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника ДФІ у Львівській області від 12.01.2012 року про накладення на [PERSON] штрафу за ч. 1 ст. 164-2 [PERSON] у справі 1310/228/2012 (а.с. 102-103); -постанову Бродівського районного суду Львівської області від 19.10.2012 року про визнання незаконною постанови першого заступника начальника ДФІ у Львівській області про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] за ст. 164-2 ч.І [PERSON] у справі № 2а-415/12 (а.с. 107-112); -звіт незалежного аудитора щодо достовірності відображених фактів порушень ДФІ у Львівській області в актах ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Золочівське лісове господарство» за період з 2009 по 2012 роки; -висновок експертного економічного дослідження Київського НДІСЕ №8217/12-45 від 07.09.2012 року за актами ревізій ДФІ у Львівській області фінансово-господарської діяльності ДП «Золочівське лісове господарство» за період 2009-2012 років; -постанову прокуратури Львівської області про закриття кримінального провадження від 28.02.2013 року відносно [PERSON]В за відсутністю в діях складу злочину за матеріалами ревізії ДФІ у Львівській області фінансово-господарської діяльності ДП «Золочівське лісове господарство» (а.с. 113-117); -постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2013 року у справі № 2а-783/12/1370, якою скасовані вимоги ДФІ у Львівській області за матеріалами проведеної ревізії фінансово- господарської діяльності ДП «Золочівське лісове господарство». Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 9 Закону України «Про інформацію» передбачено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію. Це право передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій. Реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших осіб. Статті 297 та 299 ЦК України встановлюють право на повагу до честі і гідності особи, а також на повагу до ділової репутації. Ст. 302 ЦК України встановлює обовязок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. За загальним правилом відомості, що порочать особу, повинні спростовуватись у спосіб найбільш близький до способу їх поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на сході громадян, зборах трудового колективу, заміни документу та ін.). У постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» зазначено, що відповідно до положень ст. 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та Законів України не посягати на права та свободи честь і гідність людей. Згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та Законів України не посягати на права та свободи честь і гідність людей. З пояснень представника відповідача [PERSON] [PERSON], отриманих в судовому засіданні вбачається, що відповідач брав участь в обговоренні питання, яке розглядалось на сесії районної ради щодо призначення керівника підприємства, на якому він працює, як представник цього підприємства і висловлював свої оціночні судження та погляди на ті чи інші події, не звинувачуючи при цьому у жодному злочині [PERSON] Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Відповідно до п. 2 ст. 10 цього закону обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. Відповідно до вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Голова [PERSON] районної ради Львівської області [PERSON] в у письмовому запереченні від 20.10.2015 року № 02.18-398 на позов стверджує, що рішення від 17.09.2015 року № 785 «Про звернення [PERSON] районної ради до Премєр-міністра України, Голови державного агентства лісових ресурсів України, Верховної Ради України, Національного антикорупційного бюро України, Львівської обласної державної адміністрації та Львівської обласної ради щодо призначення директора ДП «[PERSON] лісгосп» прийняте на підставі звернення багаточисельного колективу ДП «[PERSON] лісгосп», з врахуванням присутності, виступів та вимог працівників цього підприємства на сесії ради (а.с. 21-22). Проте, з таким висновком районної ради погодитись неможливо, оскільки у зверненні, адресованому голові [PERSON] районної ради Львівської області за підписом голови профспілкового комітету ДП «[PERSON] лісгосп» [PERSON] № 617 від 16.09.2015 року, яке зареєстроване [PERSON] районною радою 16.09.2015 року за № 02.06.-44, йдеться про підтримку кандидатури на посаду директора ДП «[PERSON] лісове господарство» [PERSON] і жодним чином не згадується [PERSON] (а.с. 26-38). Також безпідставними є покликання [PERSON] районної ради на рішення сесії Львівської обласної ради № 237 від 24.11.2004 року (а.с. 23), яке долучено районною радою до заперечення, оскільки позивачем суду представлено доказ того, що рішенням обласної ради № 244 від 02.12.2004 року вказане рішення призупинено (а.с. 68), а 14.12.2004 року рішенням обласної ради № 254 рішення № 237 від 24.11.2004 відмінено (а.с. 69). Аналогічно безпідставним є посилання [PERSON] районної ради на рішення Львівської обласної ради № 253 від 14.12.2004 року «Про порушення Конституції України та чинного законодавства під час проведення виборів Президента України і заходи з недопущення фальсифікації під час повторного голосування 26.12.04р.» (а.с. 70-72), в якому йдеться про звернення до Президента України та в.о. Премєр-міністра України з вимогою про звільнення із займаних посад 14 посадових осіб Львівщини, в т.ч. Генерального директора ДЛГО «Львівліс» [PERSON], адже трудовий колектив лісівників Львівщини двічі в листопаді 2004 року звертався із зверненнями до Львівської обласної ради та до Голови Львівської обласної ради [PERSON] про відсутність фактів фальсифікацій та зловживань зі сторони лісівників Львівщини на виборах Президента України, адже [PERSON] не був звільнений з посади керівника ДЛГО «Львівліс» на підставі цього рішення обласної ради, а продовжував працювати на керівних посадах управління лісового і мисливського господарства Львівської області та не притягувався до жодної відповідальності правоохоронними органами України за фальсифікацію на виборах Президента України в 2004 році. На підтвердження цього суду позивачем представлено копію трудової книжки [PERSON]В.(а.с. 56-62), заведеної 04.04.1978 року, де в графах 15, 16, 17 є записи: «01.01.2005 року - призначено за погодженням з ОДА, на посаду начальника управління», наказ №415-к від 01.11.2004 року; «01.01.2005 року прийняв присягу державного службовця та присвоєно 7 ранг державного службовця», наказ № 517-к від 31.12.2004 року; «з 08.04.2005 року призначений за погодженням з ДКЛГ України на посаду заступника начальника Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства», наказ № 82к від 08.04.20105 року. В подальшому з 02.10.2008 року по 14.02.2014 року [PERSON] працював директором ДП «Золочівське лісове господарство». Також в ході судового розгляду справи не здобуто доказів того, що [PERSON] був уповноважений виступати на сесії [PERSON] районної ради від імені ДП «[PERSON] лісове господарство». Не знайшло свого підтвердження і висловлювання [PERSON] на сесії [PERSON] районної ради про те, що [PERSON], працюючи на посаді директора ДП «Золочівське лісове господарство», змушував працівників підприємства виїжджати для участі в акції анти майдану у 2013-2014 роках на підтримку [PERSON], адже суду не представлено жодного доказу про такий факт, натомість, позивач на підтвердження спростування цього представив суду лист Золочівського РВ ГУ МВС України № 10460 від 30 вересня 2015 року про те, що досудове розслідування по даному факту не проводилось (а.с. 66). Таким чином, твердження відповідачів про те, що позивач, займаючи керівні посади, чинив тиск на працівників, забирав в них паспорти та змушував підтримувати злочинну владу [PERSON] є голослівними. За наведених вище обставин суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про визнання поширеної відповідачами про нього інформації неперевіреною та такою, що не відповідає дійсності, шкодить його діловій репутації та наносить шкоду його інтересам підлягають до задоволення. Проте, суд не вправі зобов»язати відповідачів вибачитися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено чинним законодавством. Отже, позовна вимога в цій частині до задоволення не підлягає. Виходячи із вимог п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» в позовному провадженні не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка містяться в рішеннях органів місцевого самоврядування, для яких законом установлено інший порядок оскарження. Тому вимога позивач про зобов»язання [PERSON] районної ради спростувати інформацію про позивача, викладену у рішенні [PERSON] ради від 17.09.2015 року № 785 до задоволення не підлягає.

Outcome: partial