Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 12.06.2014 по 22.10.2014 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] у вихованні сина участі не приймає, з ним не займається. Йому відомо, що їхній син [PERSON] набув інвалідність першої групи внаслідок ДТП, має ушкодження здоров`я та потребує постійного лікування й реабілітації. Оскільки син знаходиться на індивідуальному графіку навчання, до школи не ходить, внаслідок чого у нього часто виникають психологічні проблеми, він став дуже вразливий і постійно потребує психологічної підтримки. Тому просить суд стягувати аліменти з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 100% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.12.2020 і до повноліття дитини; стягувати додаткові витрати на дитину, необхідні для лікування та реабілітації, в розмірі 800 грн. щомісячно та витрати на правову допомогу в сумі 3500 грн. Відповідач [PERSON] , якому надсилалась копія позовної заяви з додатками, відзив на позов не подав. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 22.10.2014 розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Від сумісного проживання у сторін є син [PERSON] , [INFO] (а.с.6). За змістом ст. 180 СК України,- батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України,- при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України,- розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, законодавцем чітко встановлений мінімальний розмір аліментів, який гарантовано повинен отримувати стягувач. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивач не довела суду належними та допустимими доказами достатність заробітку платника аліментів для стягнення з нього аліментів в розмірі не менше ніж 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимогами ч.1 ст.183 СК України узгоджено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України,- аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вищезазначених обставин, та враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, 1980 р. народження; також, у справі відсутні докази про наявність у [PERSON] захворювань, а тому суд вважає необхідним стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01.12.2020. Вирішуючи вимоги про стягнення додаткових витрат із відповідача на користь позивача, пов`язаних з утриманням дитини, яка є інвалідом, суд виходить з такого. З посвідчення серії [NUMBER] від 09.10.2017 вбачається, що [PERSON] , 2007 р. народження, є інвалідом з дитинства до 18 років (а.с.7). Відповідно до ст. 185 СК України,- той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Зібрані у справі докази підтверджують наявність особливих обставин, оскільки спільна дитина сторін цього спору є дитиною-інвалідом, за наявності яких закон зобов`язує того з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, брати участь у додаткових витратах на дитину. За правилами ч.2 ст.185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З аналізу вказаної норми слідує, що розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. До участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами можна притягати лише батьків дитини. Оскільки у цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні суду окремо (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що позивач просить присудити із відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини - інваліда, сина [PERSON] , [INFO] , в сумі по 800 грн. щомісячно, проте на підтвердження вказаних обставин не надала належних та допустимих доказів таких витрат, які вона фактично понесла або передбачає понести, не обґрунтувала визначений нею розмір додаткових витрат, які просить суд стягувати із відповідача, не довела обставин, які підлягають доказуванню за вказаними вимогами, у зв`язку із чим, суд вважає, що в цій частині позову також слід відмовити через недоведеність. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що дана вимога є такою, що не підлягає задоволенню. Щодо стягнення з [PERSON] суми витраченої правової допомоги в сумі 3500 грн. суд зазначає наступне. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України,- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачем не було надано документально підтверджених понесених нею витрат на правову допомогу у сумі 3500 грн. (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн., так як позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.

Outcome: partial