Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, індексу інфляції, трьох відсотків річних від простроченої суми. Позовна заява мотивована тим, що 23.11.2016 року ухвалою суду затверджено мирову угоду, укладену 23.11.2016 року між сторонами по цивільній справі № 335/9879/16-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, відповідно до якої: "Позивач [PERSON] відмовляється від свого позову до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 62500 грн. Відповідач [PERSON] , яка діє свідомо, добровільно, за взаємною згодою і попередньою домовленістю з позивачем [PERSON] , розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, домовились про суму боргу в розмірі 60000 грн. Відповідач [PERSON] з дня набрання чинності ухвали суду про затвердження мирової угоди по даній цивільній справі зобов`язується погасити борг, вказаний в пункті 2 даної заяви -60000 грн., на протязі 60 місяців в рівних частках - по 1000 грн., шляхом щомісячного перерахування вказаних сум через Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» на поштову адресу позивача [PERSON] . Відповідач, протягом 24 місяців виконувала ухвалу суду від 23.11.2016 року, а саме до березня 2019 року, та з цього часу утворилася заборгованість у розмірі 45 000, 00 грн., згідно розрахунку заборгованості державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавче провадження за виконавчим листом Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 20.01.2017 року № 335/9879/16, станом на 04 09.2020 року, яку позивач просить стягнути у судовому порядку, а також суму інфляції, яка складає 1 467, 04 грн., та 3 % річних, що складає 1 157, 51 грн. 15.02.2021 року позивачем подана заява про збільшення позовних, де позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за угодою затвердженою ухвалою судом від 23.11.2016 року № 335/9879/16-ц, у розмірі 49 000, 00 грн., 3 % річних у розмірі 12 014, 41 грн., індекс інфляції у розмірі 1700, 11 грн. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзиву суду щодо позову не надала, з заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталася, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в її заяві, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 23.11.2016 року затверджено мирову угоду, укладену 23.11.2016 року між сторонами по цивільній справі № 335/9879/16-ц, пров. №2/335/2061/2016, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, відповідно до якої: "Позивач [PERSON] відмовляється від свого позову до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 62500 (шістдесят дві тисячі п`ятсот) грн. Відповідач [PERSON] , яка діє свідомо, добровільно, за взаємною згодою і попередньою домовленістю з позивачем [PERSON] , розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, домовились про суму боргу в розмірі 60000 (шістдесят тисяч) грн.: Відповідач [PERSON] з дня набрання чинності ухвали суду про затвердження мирової угоди по даній цивільній справі зобов`язується погасити борг, вказаний в пункті 2 даної заяви - 60000 грн., на протязі 60 (шістдесяти) місяців в рівних частках - по 1000 (одній тисячі) грн., шляхом щомісячного перерахування вказаних сум через Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» на поштову адресу позивача [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25.01.2021 року, заборгованість станом на 01.01.2021 року складає (з 29.11.2016 року по 29.08.2020 року) - 49 місяців по 1000 грн., всього 49 000 грн., з них 24 500 грн. (сплачено боржником). Таким чином, заборгованість відповідача за ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, з урахуванням розрахунку державного виконавця станом на 01.01.2021 року, складає 35 500 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Так, згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. В силу ст.ст. 11, 14 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язаннямає виконуватися належним чином відповідно до умов договорута вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, в розумінні ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказане свідчить, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року (провадження № 14-16цс18). Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від N 17 липня 2003 року № 1078. Боржником докази поважності причин невиконання грошового зобов`язання до справи не долучено. Слід зазначити, що наявність судового рішення про задоволення вимог стягувача, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Суд виходить з того, що боржником порушено грошове зобов`язання, прострочено його виконання, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу, яка станом на 01.01.2021 року складає 35 500 грн., суму інфляційних втрат 3670,70 грн. та три проценти річних від простроченої суми 2092,07 грн. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, індексу інфляції, трьох відсотків річних від простроченої суми, підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. Позивач [PERSON] , від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору з відповідача підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: partial