Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме що заявник [PERSON] постійно проживала разом зі спадкодавцем, своїм вітчимом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 1988 року до [INFO]. Мотивуючи свої вимоги тим, що з часу, коли її мати вийшла заміж за [PERSON] , вона фактично проживала з ними за вищевказаною адресою. Вона придбала у вітчима 46/100 частини житлового будинку [ADDRESS] та успадкувала частину зазначеного житлового будинку після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В 1997 році вона змінила свої прізвище та по - батькові, взявши прізвище та по-батькові свого вітчима [PERSON] В її медичній картці зазначена фактична адреса її проживання: [ADDRESS] . Крім того, факт спільного проживання підтверджується фотознімками. Від заявника та представника заявника надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Просили заяву задовольнити в повному обсязі. Представник зацікавленої особи у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , свідченням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [PERSON] 03 травня 1988 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] », свідченням чого є свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] та свідоцтво про таїнство вінчання від 03.05.2015 року (а.с. 13, 24). [PERSON] , [INFO] змінила прізвище та по-батькові на « [PERSON] », свідченням чого є свідоцтво про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] (а.с 8). [PERSON] придбав у [PERSON] споруджуваний будинок за адресою: [ADDRESS] , зазначений за літ. Ф-2 в довідці - характеристиці БТІ № 6270 від 19.06.1996 року, що підтверджується договором № 253 купівлі - продажу нерухомого майна від 25.07.1996 року, посвідченого та товарній біржі "Нерухомість Південь" та зареєстрованого в МБТІ 05.08.1996 року за № 20449 (а.с. 19). [PERSON] придбала у [PERSON] 46/100 частки житлового будинку, розташованих на 661 кв. м. земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , свідченням чого є договір № 6 купівлі - продажу нерухомого майна від 13.03.2000 року, посвідченого на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н». [INFO] [PERSON] померла, свіченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 12). Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.02.2017 року, визнано за [PERSON] право власності на ј частку від 13/100 часток, що становить 13/400 часток житлового будинку за [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами , що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] [INFO] [PERSON] помер, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11). Згідно відмітки в паспорті [PERSON] серії [NUMBER] , заявниця зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 25 березня 2003 року (а.с. 7). Згідно письмових пояснень свідка [PERSON] , вбачається вона знає заявницю з 1996 року, коли вона зі своїми батьками купили будинок [ADDRESS] . Після смерті її матері, вона проживала разом з батьком по вищевказаній адресі. [PERSON] піклувався про [PERSON] , допомагав їй та вважав її своєю рідною донькою. Заявник зазначає, що після смерті вітчима [PERSON] , вона звернулася до держаної нотаріальної контори за консультацією щодо прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Проте, їй в усній формі повідомили про те, що потрібно встановити факт проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно письмових пояснень свідка [PERSON] , вбачається він знає заявницю з 1996 року, коли вона зі своїми батьками купили будинок [ADDRESS] . Після смерті її матері, вона проживала разом з батьком по вищевказаній адресі. [PERSON] піклувався про [PERSON] , допомагав їй та вважав її своєю рідною донькою. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частинами 1,2 ст.54 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Згідно п.1 розділу VІІ Прикінцевих положень СК цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, які виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. До 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України (1970 року), який визнавав тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану ( ч.2 ст.6 цього Кодексу). З наведеного вбачається, що можливість встановлення даного юридичного факту передбачена Цивільним Процесуальним Кодексом України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Положення ст. 273 ЦПК України 1963 року передбачали можливість встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті одного з подружжя. В інших випадках встановлення фактів проживання однією сім`ю у період до 01 січня 2004 року законодавством не передбачено. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 Постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п.5 ст.273 ЦПК може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають. Лише з набранням чинності 01 січня 2004 року Сімейним кодексом України, пунктом 2 статті 3 вказаного Кодексу було визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пункт 4 даної статті зазначає, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З огляду на викладене, суд позбавлений права встановлювати факт проживання однією сім`єю як доньки [PERSON] з батьком [PERSON] з 1988 року по 01 січня 2004 року . Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто, суд вправі задовольняти заяви про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з п.-п., 21, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до частини шостої даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Встановлення вказаного факту має для позивача юридичне значення, оскільки від цього залежить можливість оформлення спадкових прав. Оскільки факт спільного проживання вказаних осіб в період з 01 січня 2004 року по день смерті [PERSON] - [INFO], знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та був доведений належними доказами, у зв`язку з чим позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial