Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № HAЕНRК09770836 від 27.11.2006 року в сумі 35151,88 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 351,52 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № HAЕНRК09770836 від 27.11.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 7126,05 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. [PERSON] належним чином свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 13.08.2014 року має заборгованість за кредитним договором у сумі 35151,88 грн., яка складається з наступного: - 4566,25 грн. - заборгованість за кредитом; - 12708,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1114,91 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 16762,67 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги уточнив в частині стягнення судових витрат додавши рахунок на оплату оголошення у газеті про виклик відповідача у судове засідання, просив їх задовольнити, проводити розгляд справи у його відсутності та у разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача ухвалити по справі заочне рішення (а.с. 39-41). Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, оскільки згідно з ч. 5 ст. 76 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, та через оголошення у пресі, про що свідчить № 139 газети «Слобідський край» від 20 листопада 2014 року, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надала (а.с. 40). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. 27 листопада 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № HAЕНRК09770836, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 7126,05 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5,6). ПАТ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав належним чином. Відповідно до п.1.1 кредитного договору [PERSON] зобов'язалася щомісяця в період з 16 по 20 число надавати банку кошти у сумі 457,14 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконувала, згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 13.08.2014 року має заборгованість - 35151,88 грн., яка складається з: - 4566,25 грн. - заборгованість за кредитом; - 12708,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1114,91 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 16762,67 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором ( а.с. 4). Згідно вимог ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з висновками Постанови Верховного Суду України від 03.09.2014 року № 6-100цс14, суд має право самостійно зменшити розмір неустойки за умови, що останній значно перевищує суму збитків. Згідно із с. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Як установлено судом, пунктом 4.1 договору передбачено, що у разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобов'язується сплачувати банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені, відповідно до ст. 253 ЦК України, обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Крім того, ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання (разом із нарахованими процентами та комісією), суд вважає за необхідне стягнути пеню в межах річного строку, зменшивши її розмір на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки її розмір значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором, і стягнути пеню у сумі 3285,40 грн. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial