Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивачки середню заробітну плату у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні (з 27.12.2019 по 05.03.2020) у сумі 40473,9 грн. Позов мотивує тим, що у період з 06.11.2015 року по 26.12.2019 року позивачка працювала секретарем Конятинської сільської ради. Відповідач не повідомив письмово позивача в день звільнення 26.12.2019 року, не повідомив про нараховані суми належні для виплати при звільненні, та не здійснив розрахунок. 06.03.2020 року позивачу була виплачена відповідачем заробітна плата в сумі 15945,72 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту перерахування заробітної плати на картку позивача 06.03.2020 року пройшло 45 робочих дні, позивачка просить стягнути середній заробіток за час затримки в розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, в поясненнях посилались на обставини викладені в позовній заяві. Позивачка пояснила, що вчасно не звернулась до суду з цим позовом через дію карантину в Україні, та догляд за хворою матір`ю, яка померла [INFO] . Представник відповідача в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, представник відповідача надав відзив. З наданого відзиву вбачається, що позовні вимоги відповідач не визнає в повному обсязі. Відповідач просить відмовити в позові через відсутність вини відповідача, оскільки на момент звільнення позивачки в кошторисі сільської ради були відсутні кошти для виплати позивачці розрахунку при звільненні в повному обсязі. Також, позивачка пропустила тримісячний строк позовної давності передбачений ст. 233 КЗпП. Дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 11.01.1988 року по 26.12.2019 року позивачка перебувала у трудових відносинах з Конятинською сільською радою, з 06.11.2015 року працювала секретарем Конятинської сільської ради (а.с. 8-13 - копія трудової книжки серії [NUMBER] ). 26.12.2019 року позивачка була звільнена згідно рішення Конятинської сільської ради № 192-VII від 24.12.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Пунктом 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно з пунктом, 3 та 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата: доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Фактичний час затримки розрахунку складає 48 робочих днів (з 27.12.2019 року по 05.03.2020 року). Так, оскільки позивачку звільнено у грудні 2019 року, для розрахунку середнього заробітку необхідно брати її заробітну плату за жовтень 2019 року і листопад 2020 року, яка становить згідно з довідкою про доходи 5670 грн. та 13860 грн. відповідно. Кількість робочих днів за ці місяці складає 43 дні (22 дні в жовтні, та 21 день в листопаді). Таким чином, середньоденна заробітна плата позивачки становить 454,19 грн. ((5670 грн. + 13860 грн.) : (22 +21)). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 21 801,12 грн. (454,19 грн. х 48 робочих днів). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз. 5 п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в рішенні. З огляду на зазначене, питання щодо справляння і сплати податків й інших обов`язкових платежів у такому випадку вирішуватиметься при виконанні рішення суду. Щодо доводів представника відповідача про пропуск позивачкою строку звернення до суду згідно ст. 233 КЗпП України, суд зазначає наступне. Зі змісту частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Вказані висновки відповідають правовій позиції викладеній у рішенні Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 370/1754/15-ц та у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 500/6631/16-ц. Судом встановлено, що повний розрахунок по заробітній платі відповідачем з позивачем при звільненні не проведено, а заборгованість сплачена 06.03.2020 року. Крім того, згідно п. 1 глави 19 Перехідних положень КЗпП під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, визначений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду позивачкою з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі не сплив. Виходячи із встановлених обставин справи, наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, оцінених судом в сукупності згідно з приписами процесуального закону, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 21 801,12 грн. В іншій частині позову відмовити. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам. Судові витрати позивача складають 840,8 грн. Позовні вимоги задоволено на 53,86% (21801,12 х 100 : 40473,9 = 53,86 %)), отже з відповідача на користь позивача належить стягнути 452,85 грн. судового збору (840,8:100 х 53,86 % = 452,85). На підставі викладеного,

Outcome: partial