Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що 04.08.2015 року позичила [PERSON] 3900 доларів США, які остання зобовязалась повертати по 500 доларів США в строк з 20 по 23 число кожного місяця з відсотками у розмірі 200 доларів США. Остаточний розрахунок підлягав проведенню протягом восьми місяців, що стверджується розпискою від 04.08.2015 року. Наприкінці серпня 2015 року [PERSON] повернула їй відсотки в сумі 200 доларів і борг в сумі 200 доларів, а в подальшому ніяких грошей їй не повернула і взагалі почала переховуватись від неї. В установлений строк позика не була повернута, тому просить стягнути з [PERSON] 157990 гривень суми позики, 3% річних за прострочення грошового зобовязання за 13 місяців в сумі 388,80 гривень та індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 14275, 79 гривень, а також понесені судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в сумі 1726,55 гривень та витрат на правову допомогу в сумі 2000 гривень. В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримала і просила задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленням про отримання судового виклику, про причини неявки не повідомила, будь-яких клопотань або заперечень з приводу предявлених вимог не подала. Копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатком отримала 08.02.2017 року. Вислухавши пояснення сторони позивача та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що відповідно до договору позики, укладеного між сторонами 04.08.2015 року відповідач отримала у борг грошові кошти від позивача в сумі 3900 доларів США, які остання зобовязалась повертати протягом восьми місяців по 500 доларів США, в строк з 20 по 23 число кожного місяця зі сплатою відсотків в розмірі 200 доларів США, що стверджується письмовою розпискою датованою 04.08.2015 року. На виконання укладеного сторонами договору відповідач 22.08.2015 року повернула позивачу 200 доларів США боргу та 200 доларів США відсотків. Даний договір відповідає формі договору позики, передбаченої ст. 1047 ЦК України. Так, відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зі змісту вищевказаної норми закону випливає, що договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Щодо факту отримання грошових коштів, зазначених у розписці, відповідач заперечень не подала. Оригінал розписки оглянутий судом в судовому засіданні. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наданої розписки слідує, що відповідач отримала кошти 04.08.2015 року строком на вісім місяців, тобто до 04.04.2016 року, тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 5029, 43 гривень, виходячи з проведеного наступним чином розрахунку: сума боргу 3700 доларів США (неповернута позика, еквівалент 164052, 08 гривень): 100% : 365 х 3% х 373 дні прострочення зобовязання = 5029, 43 гривень. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань задоволенню не підлягають, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. У звязку з цим при вирішенні питання про повернення боргу не може враховуватись індекс інфляції, який установлений відносно гривні, а не іноземної валюти. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України " Про судові рішення у цивільній справі" №14 від 18.12.2009 року, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Тобто стягнення заборгованості проводиться за курсом НБУ станом на 12.04.2017 року, що згідно інформації з офіційного сайту Національного банку України склав 26, 89378500 гривень. Таким чином, заборгованість в сумі 3700 доларів США у перерахунку за вказаним курсом складає 99507 гривень, заборгованість за процентами 64545, 08 гривень. Загальна сума позики, що підлягає стягненню: 164052, 08 гривень (позика) + 5029, 43 гривень (3% річних) =169081, 51 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно квитанції від 24.10.2016 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1726, 55 гривень та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень, що стверджується квитанцією №2410 від 24.10.2016 року. Отже, вказані понесені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial