Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 171,25 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01.08.2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір №DNRMRX99440102, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 2589.40 грн., за умови сплати 24% річних на залишок заборгованості за кредитом. Відповідач у зв'язку з порушенням зобов'язання має заборгованість за договором, яка станом на 24.03.2014 року становить 35 171.25 грн. та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 2579,40 грн., заборгованості за відсотками 12 161,98 грн., пені 17 218,57 грн., штрафу у фіксованій частині 500 грн., штрафу у відсотковій частині 1 651,01 грн. В судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розряду справи до суду не надходило. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Судом встановлено, що 01 серпня 2006 року відповідачем [PERSON] складено заяву позичальника № DNRMRX99440102, згідно якої позичальник виявила бажання отримати кредитні кошти в сумі 2589,40 грн. Зазначеною заявою погоджено строк надання кредиту до 01.08.2008 року, при умові сплати 24% річних. При підписання заяви позичальника [PERSON] засвідчила свою згоду та ознайомленість з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифами, які у сукупності складають кредитно-заставний договір. Крім того, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що умовами договору від 01.08.2006 року, який укладений в формі заяви про отримання банківських послуг та приєднання до Умов та Правил надання споживчого кредиту фізичним особам, визначено збільшений термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, відсотків, винагороди за користування кредитом, неустойки (пені та штрафів) тривалістю в 5 (п'ять) років, а також встановлено, що при порушенні позичальником строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості. Згідно з п.5.3 Умов нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п.5.1, 5.2, 5.3 цих умов, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником. Таким чином, правила п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, які встановлюють річний строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) в даному випадку не застосовуються, оскільки сторонами в договірному порядку збільшено строки позовної давності. Відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного позивачем станом на 24.03.2014 року та не спростованого відповідачем, заборгованість складає 35 171,25 грн., де заборгованість за тілом кредиту - 2579,40 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 12 161,98 грн., штраф у фіксованій частині 500 грн.; штраф у відсотковій частині 1651,01 грн., пені 17218,57 грн. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтями 525 та 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язань. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки заборгованість по тілу кредиту складає 2579,40 грн., заборгованість по відсоткам 12 161,98 грн., позивачем крім того пред'явлено до стягнення 500 грн. фіксованого штрафу та 1651,01 грн. штрафу у відсотковому співвідношенні, при цьому отримані відповідачем кошти є споживчим кредитом, суд вважає нарахований позивачем розмір пені не співвмірним реальним збиткам, заподіяним фінансовій установі внаслідок неповного виконання зобов'язання відповідачем. Суд також приймає до уваги й обсяг виконання зобов'язання відповідачем, нерівність прав та обов'язків сторін за укладеним договором, оскільки більшість прав визначено на користь кредитора, з покладенням чисельної кількості обов'язків на боржника, в тому числі обов'язку зі сплати підвищеної відсоткової ставки та трьох видів неустойки за договором. За таких обставин, суд вважає за доцільне та справедливе присудити до стягнення з відповідача на користь позивача пеню в розмірі непогашеного тіла кредиту в сумі 2579,40 грн., оскільки за внутрішнім переконанням суду такого розміру неустойки, яка слугує забезпеченню виконання зобов'язання боржником, буде достатнім для відновлення порушеного права позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача з відповідача понесені витрати на сплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial