Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що наказом №68-п від 12.07.2012 року його було призначено на посаду заступника голови керівника апарату Сумської обласної організації ФСТ «Динамо» України. Наказом № 36 від 29.09.2015 року його було піддано дисциплінарному стягненню у вигляді догани. Наказом від 04.01.2016 року №4-п його було звільнено з роботи у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15.03.2016 року було скасовано накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та поновлено на роботі. В той же час, наказом ФСТ «Динамо» України №18/1 від 17.03.2016 року його було з порушенням вимог закону переведено на посаду заступника голови СОО ФСТ «Динамо» України, а наказом ФСТ «Динамо» України № 23 від 25.04.2016 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обовязків та систематичне порушення трудової дисципліни. Наказом ФСТ «Динамо» України №28-п його було звільнено з роботи у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Зазначив, що він ніяких порушень трудової дисципліни не допускав, сумлінно виконував покладені на нього обовязки, а винесені накази не відповідають вимогам закону. Зазначив, що незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності та незаконним звільненням з роботи, порушені його трудові права та йому завдано моральну шкоду. Тому просить стягнути з ФСТ «Динамо» України на його користь 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, стягнути з СОО ФСТ «Динамо» України на його користь 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, стягнути з відповідачів понесені по справі судові витрати понесені на правову допомогу. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримала та зазначили, що після подачі даного позову до суду відповідачі скасували накази про переведення, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з роботи. В той же час, питання відшкодування моральної шкоди, що була завдана незаконними діями відповідачів, позивачу не відшкодована. Тому просили задовольнити позов в частині відшкодування позивачу моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Представник відповідачів позов заперечила та пояснила, що усі спірні накази були скасовані, позивача було поновлено на роботі в посаді заступника голови керівника апарату СОО ФСТ «Динамо» України. Зазначила, що відповідачі самостійно відновили порушені права позивача, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди, а тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи сторін в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом № 68-п від 12.07.2012 року позивача було призначено на посаду заступника голови керівника апарату Сумської обласної організації ФСТ «Динамо» України. Наказом №4-п від 04.01.2016 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, про що у трудовій книжці було зроблено запис під № 32. Як вбачається з копії трудової книжки (а.с. 19) 17.03.2016 року позивача було поновлено на роботі, а запис під № 32 вказано як недійсний. Представником відповідача у судовому засіданні не заперечувалося, що вказаний наказ про звільнення позивача з роботи було скасовано, а позивача було поновлено на роботі на підставі судового рішення. Також встановлено, що 17.03.2016 року ФСТ «Динамо» України було видано наказ №18/1-п відповідно до якого позивача переведено з посади заступника голови керівника апарату СОО ФСТ «Динамо» України на посаду заступника голови СОО ФСТ «Динамо» України. (а.с. 20) 18.03.2016 року на виконання наказу №18/1-П від 17.03.2016 року СОО ФСТ «Динамо» України під №6 о/с було видано аналогічний наказ про переведення позивача з посади заступника голови керівника апарату СОО ФСТ «Динамо» України на посаду заступника голови СОО ФСТ «Динамо» України (а.с. 21) Наказом №23-п від 25 квітня 2016 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання своїх посадових обовязків і систематичне порушення трудової дисципліни, що виразилося у порушенні вимог внутрішнього трудового розпорядку, а також свідомому невиконанні наказів та розпоряджень керівництва (а.с. 22) Наказом №28-п від 27 квітня 2016 року позивача було звільнено з роботи на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Також встановлено, що наказом ФСТ «Динамо» України № 39/1-п від 02 червня 2016 року даним відповідачем самостійно скасовані накази №18/1-П від 17.03.2016 року, № 23-П від 25.04.2016 року, № 28-П від 27.04.2016 року, поновлено позивача на посаді заступника голови керівника апарату СОО ФСТ «Динамо» України з 18.03.2016 року. Також вказаним наказом зобовязано СОО ФСТ «Динамо» України ввести до штату посаду заступника голови-керівника апарату, виплатити позивачу середній заробіток за період з 18.03.2016 року по час поновлення на роботі. (а.с. 73) Як вбачається з преамбули вказаного наказу № 39/1-п він виданий з метою забезпечення додержання діючого законодавства про працю. На виконання вказаного наказу ФСТ «Динамо» України № 39/1-п від 02 червня 2016 року, 19.07.2016 року (а.с. 74) СОО ФСТ «Динамо» України видано наказ № 19 о/с яким: скасовано наказ №6 о/с від 18.03.2016 року про переведення позивача, скасовано наказ № 10 о/с від 27.04.2016 року про звільнення позивача, поновлено позивача на роботі в посаді заступника голови керівника апарату з 18.03.2016 року, введено в штатний розклад СОО ФСТ «Динамо» України посаду заступника голови керівника апарату, прийняте рішення про оплату позивачу середнього заробітку за період з 18.03.2016 року по час поновлення на роботі. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема, за п 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен з'ясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 зазначеної постанови, за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Отже, законодавством передбачено, що підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення. У силу ст. 10 ЦПК України саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку, за який до нього застосовано заходи дисциплінарного впливу у вигляді догани чи звільнення з роботи. Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обовязків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Наведене вище обставини та норми закону вказують на те, що позивача було незаконно переведено на іншу посаду, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та в подальшому звільнено з роботи. Про незаконність наказів про переведення позивача на іншу посаду та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності свідчить й той факт, що відповідачі самостійно скасували ці накази з метою додержання вимог законодавств про працю. Судом встановлено, що період вимушеного прогулу позивача у звязку з його незаконним звільненням з роботи: з 27.04.2016 року по 19.07 2016 року (час постановлення наказу СОО ФСТ «Динамо» України про фактичне поновлення позивача на роботі). Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди завданої працівнику. За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пленум Верховного Суду України в постанові № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що незаконне притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та незаконне звільнення позивача суттєво порушило його життєві звязки, позбавило більш ніж на 2 місяці позивача заробітку, змусило його докладати додаткових зусиль для організації свого життя, призвело до моральних страждань, нервових переживань. У звязку з чим, на думку суду позивач поніс немайнові втрати, а тому заподіяння йому моральної шкоди в результаті цього для суду є очевидним. В той же час, необхідною і достатньою, доведеною і такою, що підлягає стягненню з роботодавця (яким є СОО ФСТ «Динамо» України), враховуючи принцип розумності та справедливості, а також того, що відповідачі самостійно відновили порушені права позивача, суд вважає грошову компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 2000 грн. Доказів того, що позивачу спричинено моральну шкоду в більшому розмірі суду не надано. На підставі викладеного, суд вважає що на користь позивача необхідно стягнути з СОО ФСТ «Динамо» України 2000 грн. грошової компенсації завданої позивачеві моральної шкоди. Також, з СОО ФСТ «Динамо» України на користь позивача, пропорційно задоволеній частині позовних вимог та враховуючи фактичну зайнятість представника позивача у даній справі, підлягають стягненню 1000 грн. на відшкодування судових витрат понесених позивачем на правову допомогу. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з СОО ФСТ «Динамо» України на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial