Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини В обґрунтування вказаного позову [PERSON] зазначив, що 22 травня 2009 року мати позивача - [PERSON], склала нотаріально посвідчений заповіт, згідно з яким вона заповіла позивачу все належне їй майно. [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та свідоцтвом про право на спадщину за законом. 14 червня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть за актовим записом № 4794. Після її смерті відкрилась спадщина на вказану квартиру. Після смерті матері позивач тривалий час не міг прийти до нормального психологічного стану, а тому питань щодо необхідності оформлення майнових прав на спадкове майно у нього не виникало. Позивач зазначає також, що 22 червня 2016 року він звернувся до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що відкрилась після смерті його матері. Постановою державного нотаріуса ПДДНК Паруснікової [PERSON] йому було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії з підстав пропуску ним строку для звернення до нотаріуса із вказаною заявою. Ураховуючи вищевикладене, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просить суд визначити додатковий строк у шість місяців для прийняття спадщини після смерті [PERSON] з дня набрання рішенням законної сили. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом у ході розгляду справи встановлено, що 22 травня 2009 року мати позивача - [PERSON], склала нотаріально посвідчений заповіт, згідно з яким вона заповіла позивачу все належне їй майно (а.с. 11). Указаний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 986. Факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] була матірю [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.13). [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 14, 15). [PERSON] 14 червня 2015 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть за актовим записом № 4794 (а.с. 16). Після її смерті відкрилась спадщина на вказану квартиру. Після смерті матері у позивача був тривалий психічний розлад. При цьому у подальшому 22 червня 2016 року позивач звернувся до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що відкрилась після смерті його матері (зворот а.с. 88). Постановою державного нотаріуса ПДДНК Паруснікової [PERSON] від 22 червня 2016 року було відмовлено позивачу у вчиненні відповідної нотаріальної дії з підстав пропуску позивачем строку для звернення до нотаріуса із вказаною заявою (а.с. 17). Відповідно до\~ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно\~із ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі № 6-85цс12 від 26.09.2012, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, правила ч. 3\~ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З розяснень, наданих у п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", вбачається, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3\~ст. 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2\~ст. 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст. 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК\~для прийняття спадщини. Як на підставу для задоволення позову позивач посилався на відсутність та тривалий пошук оригіналів документів на будинок та земельну ділянку, а також свідоцтво про народження позивача, які необхідні для прийняття спадщини, а також на те, що внаслідок смерті матері він зазнав сильного душевного хвилювання та зміни в своєму житті, тому не міг усвідомлювати необхідність вжиття заходів для оформлення спадщини. Суд вважає, що наведені позивачем обставини є поважними причинами пропуску ним строку для прийняття спадщини, оскільки були пов'язані з об'єктивними, істотними труднощами для нього на вчинення цієї дії. Строк для прийняття спадщини в першу чергу встановлюється для упорядкування цивільно-правових відносин громадян, зокрема, з метою визначення правового статусу спадкового майна, оскільки, якщо спадщину не приймають спадкоємці черги, яка закликається до спадкування, то право на спадщину переходить до спадкоємців наступної черги, а за відсутності таких взагалі, майно набувається територіальною громадою за місцем відкриття спадщини. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Вирішуючи дану справу, суд враховує, що до цього часу спадщина [PERSON] іншими спадкоємцями не приймалась, він є єдиним спадкоємцем після смерті матері, вона за життя склала заповіт, яким заповідала майно саме йому, а тому позивачем наведені обґрунтовані докази щодо пропуску строку на прийняття спадщини. Таким чином, суд вважає, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущений з поважних причин, а тому є підстави у відповідності до вимог ч.3\~ст.1272 ЦК України\~визначити додатковий строк для подання позивачем заяви про прийняття спадщини терміном два місяці, який на розсуд суду буде достатній для подання заяви про прийняття спадщини, у звязку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи заяву позивача (а.с. 96), суд вважає за необхідне судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial