Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивачка 22 травня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем із 23 грудня 2000 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. В період шлюбу сторони придбали автомобіль марки «MITSUBISHI» МОДЕЛЬ «SPASE STAR», 2002 року випуску, д/н [NUMBER]. В січні 2017 року подружжя сторони придбали квартиру [ADDRESS], яка була приватизована на трьох осіб [PERSON], [PERSON] та [PERSON] батька відповідача. Також, за час шлюбу сторонами був збудований житловий будинок №7 по вул..\~Медиків в с. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, будівництво якого закінчено, та який фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлено з вини відповідача. Земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок виділена відповідачу для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка згідно державного акту на землю серії ЯЕ №163993 від 07.08.2007 року приватизована на відповідача. У звязку із тим, що відповідач перешкоджає позивачці реалізувати її право на отримання частини набутого за час шлюбу вказаного майна, відмовляючись належним чином оформлювати право власності на збудований будинок, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом, в якому просить поділити майно подружжя виділивши [PERSON] у особисту приватну власність автомобіль MITSUBISHI марки SPACE STAR 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 50 000 грн.; квартиру № 57 загальною площею 57,7 кв.м., житловою 42,5 кв.м. яка знаходиться на 4 поверсі у будинку № 14 по вул. Буденного м. Дніпропетровськ. Яка складається з 3-х кімнат житловою площею 42,5 кв.м. в тому числі: 1-а кімната - 12,8 кв.м., 2-а кімната - 10,2 кв.м., 3-а кімната - 19,5 кв.м.. кухня - 5,1 кв.м., ванна - 2,2 кв.м, вбиральня (суміщена) - 1,0 кв.м., коридор 5,3 кв.м., вбудований шкаф - 0,7 кв.м., балкон - 0,9 кв.м., вартістю 150 000 грн. На загальну суму - 200 000 грн. Виділити [PERSON] у особисту приватну власність домоволодіння, яке розташовано на земельній ділянці 0,1397 га по вул. Медиків, буд. №7 у смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, вартістю - 200 000 грн. Позивачка в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить задовольнити (а.с.61). Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Проти позову не заперечує. Позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі (а.с.60). У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, практику Верховного Суду України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши надані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 23 грудня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м.\~Дніпропетровська, між сторонами укладено шлюб (а.с.25). Від шлюбу народилась дитина [PERSON] [INFO] (а.с.25). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25 січня 2001 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] набули на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] (нині [PERSON]) у м. Дніпропетровську (нині м. Дніпрі) (а.с.19). 27 серпня 2011 року помер [PERSON], після смерті якого [PERSON] успадкував 1/3 частину вказаної квартири, оформивши належним чином свої спадкові права (а.с.20). На підставі рішенні Іларіонівської селищної ради [PERSON] надано право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих споруд загальною площею 0,1397 га за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт Іларіонове, вул.. Медиків, буд. 7 (а.с.13,14). В 2007 році подружжя збудувало житловий будинок на вищевказаній ділянці, який складається із житлового будинку літ. А-1, загальною площею 97,3 кв.м., ганку літ.а, площею 1,8 кв.м., бані літ. Б, сараю літ. В площею 7,6 кв.м., гаражу літ. Г площею 45,0 кв.м., №1 хвіртки, №2 воріт, №3 огорожі (а.с.53-57). Також, в період шлюбу придбано автомобіль марки «MITSUBISHI» модель «SPASE STAR», тип загальний легковий універсал-В, номер шасі/кузова: XMCLNDG3A3F022208, д/н [NUMBER] (а.с.5). У відповідності до п.22\~постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя": поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України та\~ст. 372 ЦК України. Згідно зі ст.. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст..368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За ч.1 ст.. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст.. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст.. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери,паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. У відповідності до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст. 319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ч.1\~ст. 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Суд враховує те, що сторони фактично досягли згоди щодо порядку поділу майна подружжя, про що свідчать їх письмові заяви про прийняття позовних вимог та підтримання. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме: в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON], право власності на автомобіль марки «MITSUBISHI» модель «SPASE STAR», тип загальний легковий універсал-В, номер шасі/кузова: XMCLNDG3A3F022208, д/н [NUMBER] та на квартиру [ADDRESS], та в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON], право власності на домоволодіння, яке розташовано на земельній ділянці площею 0,1397 га за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт Іларіонове, вул..\~Медиків, буд. №7. Вирішуючи питання щодо судових витрат згідно зі ст. 88 ЦПК України, із відповідача на користь позивачки належить стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн. З урахуванням вищенаведеного,

Outcome: partial