Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на повнолітню дитину у звязку з навчанням, який мотивувала тим, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 09.12.2002 року. Від цього шлюбу в неї народився син [PERSON] ([INFO]), батьком якого в Свідоцтві про народження записаний відповідач. Син проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні. Позивач не в змозі сама утримувати їх спільну із відповідачем дитину. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працює і спроможний сплачувати аліменти. У звязку з навчанням сина в Уманському державному педагогічному університеті імені [PERSON] на денній формі навчання, позивач вважає, що вона має право на отримання аліментів від відповідача на утримання їх спільної дитини на період його навчання. Вказане стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення сином навчання, тобто до 30.06.2019 року. В судове засідання позивач не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги просила задовольнити, у разі неявки відповідача дала свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи в порядку, визначеному ст. 76 ч.3, 8 ЦПК України, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання без поважних причин, на підставі наявних в справі даних і доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюб з [PERSON], який було розірвано 09.12.2002 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 3). Від шлюбу з відповідачем народився син [PERSON] (24.12.1997 року), батьками якого в Свідоцтві про народження (а.с. 4) вказані сторони спору. Дитина проживає разом з матірю в м. Липовець по вул. Черняховського 23, що підтверджується даними в довідці Липовецької міської ради (а.с. 5). З довідки Уманському державному педагогічному університеті імені [PERSON] (а.с. 6) вбачається, що [PERSON] навчається на І курсі денного відділення з 01.09.2015 року, термін навчання - до 30.06.2019 року. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст. 199 СК України). Відповідно до ст. 199 ч.3 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Враховуючи те, що син проживає разом з позивачем, а також те, що він навчається, у позивача виникло право на отримання аліментів від відповідача на утримання їх спільної дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як слідує зі змісту ст. 200 ч.1 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, якими є: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідач не повідомив суд про наявність обставин, що мають істотне значення при вирішенні судом питання щодо розміру аліментів та не надав суду доказів того, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини. Враховуючи те, що обовязок утримувати дітей покладається на обох батьків, в тому числі і на позивача, беручи до уваги встановлені судом обставини, а також те, що станом на 1 січня 2016 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць, згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" становить 1\~378 гривень, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], у розмірі 689 гривень щомісячно до закінчення сином навчання, тобто до 30.06.2019 року. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю. Згідно з ст. 88 ч.3 ЦПК України, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial