Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Служба у справах дітей, яка діє в інтересах малолітніх: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулася із позовом до суду до [PERSON] та [PERSON] про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачі є батьками вказаних неповнолітніх дітей, проте ухиляються від їх виховання та утримання. Зокрема, посилається на те, що відповідачі зловживають спиртними напоями, не дбають про своїх дітей, у будинку відповідачів незадовільний санітарно - гігієнічний стан, відсутні продукти харчування, діти не доглянуті, часто хворіють. Вказує на те, що сім'я знаходиться на обліку в центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, як така, що опинилася в складних життєвих ситуаціях з травня 2016 року; що неодноразово здійснювали виїзд, проводили профілактичні бесіди з відповідачами про необхідність створення належних умов проживання для дітей, однак, ситуація в даній сім'ї не покращилася. Посилаючись на зазначені обставині просила суд відібрати у [PERSON] та [PERSON] їх малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав та стягнути із відповідачів аліменти по 400 гривень з кожного на кожну дитину на їх утримання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд дітей не забирати. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в її відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК) передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважити дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно ч.ч.1, 4 ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод проголошує «1. Кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб». Отже, для вирішення питання, чи є втручання обґрунтованим згідно з п.2 статті 8, слід врахувати, чи переслідувало втручання законну мету і якщо так, чи було втручання необхідним, зокрема, чи було воно адекватною реакцією на суспільну необхідність, що не потребує зволікань. Як правило, відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом, який має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При цьому суд керується інтересами дитини. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Родина проживає в [ADDRESS]. Неодноразовим обстеженням комісії у складі служби у справах дітей Глибоцької РДА, СКМДС Глибоцького РВ УМВС, представника відділу молоді та спорту Глибоцької РДА встановлено, що відповідачі не забезпечують малолітнім дітям нормальних побутових умов для їх життєдіяльності. Так, 27 травня 2016 року батьки залишили вдома саму неповнолітню [PERSON] [INFO]. Остання була госпіталізована до Глибоцької ЦРКЛ із підвищеною температурою тіла 38 градусів з діагнозом гіпертермічний синдром, риніт, гіперемія мигдаликів та задньої стінки глотки. Протягом трьох днів її перебування у лікарні догляд за нею здійснювала бабуся, батьки жодного разу до дитини не навідувалися. Дитина [PERSON] [INFO] з вересня 2013 року проживає у бабусі в с. Луковиця Глибоцького району Чернівецької області, до батьків повертатися не хоче. 20 листопада 2015 року органом Опіки і піклування Глибоцької РДА винесено рішення про недоцільність позбавити батьківських прав [PERSON] та надано йому трьохмісячний термін для налагодження стосунків із дитиною, однак, ніяких змін не відбулося, дитина і надалі продовжує проживати із бабусею, до батьків не повернулася. Діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] 14 лютого 2012 року протягом останніх трьох місяців перебувають у Дитячому протитуберкульозному санаторії в м. Чернівці, тобто не проживають із батьками. В судовому засіданні відповідач [PERSON] вказував на те, що він хотів би тимчасово дітей віддати до інтернату, так як він не має можливості їх утримувати, доглядати. Його дружина з ним не проживає, вона знайшла іншого чоловіка і проживає разом із ним, за дітьми не доглядає, погано впливає на дітей. Також встановлено, що сім'я відповідачів знаходиться на обліку центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, як сім'я, яка знаходиться в складних життєвих обставинах з травня 2016 року через те, що батьки неналежним чином утримували та виховували дітей, недостатньо дбали про їх здоров'я та безпеку. Наказом № 25 від 29.05.2016 року діти поставлені на облік у службу у справах дітей як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. Отже, встановлено, що відповідачі не створили належних умов для виховання те розвитку своїх дітей, так, в будинку відсутні продукти харчування, дрова для опалювання будинку, будинок потребує поточного ремонту. Встановлено, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 178, ч.1 ст. 184 та КУпАП. Крім того, відповідно до довідки Глибоцької ЦРКЛ № 286 від 29.02.2016 року останній з 20.03.2006 року перебуває на «Д» обліку у лікаря нарколога. Відповідачка [PERSON] перебуває на обліку у лікаря психіатра, визнана судом обмежено дієздатною. Орган опіки і піклування вважає за доцільне відібрати дітей у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав, надавши про це відповідний висновок № 01.12-342 від 06 серпня 2016 року. Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів про те, що матеріально-побутові умови дітей та ставлення відповідачів до виховання дітей були справді небезпечними для їх життя і здоров'я, а тому позовні вимоги слід задовольнити, відібрати від відповідачів їх неповнолітніх дітей та передати їх органу опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області. Обґрунтованими на думку суду є також вимоги позивача про необхідність стягнення аліментів із відповідачів на утримання їх малолітніх дітей. Так, відповідно до п. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно із ч.4 ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1 ст.184 цього Кодексу суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи відповідачі мають нерегулярний дохід. За вимогами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дітей, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати, та обставини, які зазначені в ст. 182 СК України, а саме те, батьки дітей, мають нерегулярний дохід, не мають нікого на утриманні, однак є молодими, здоровими людьми, зобов'язані працювати і надавати утримання своїм дітям, розмір аліментів слід визначити в твердій грошові сумі по 200,00 гривень на місяць з кожного на утримання на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачів судовий збір в дохід держави у розмірі по 1102,40 грн. з кожного, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 164, 170, ст. ст. 111, 112, 114, Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року, ст. 8, Конвенції про захист прав і основних свобод людини,

Outcome: partial