Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] , укладеного 06.02.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько Ольгою Миколаївною, зареєстрованого в реєстрі за №119; визначення Ѕ квартири [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] ; переведення на [PERSON] прав та обов`язків співвласника-боржника [PERSON] на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , здійснивши перерахунок суми боргу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2014 року у справі №398/5545/14-ц, яке змінене рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 07.05.2015 року у даній справі в частині стягнення боргу, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та стягнуто з останнього 303\~915 грн. 40 коп.боргу за договором позики. 03.06.2015 року Олександрійським міськрайонний судом Кіровоградської області видано виконавчий лист №2/398/2031/14, який було пред`явлено до виконання до відділу Олександрійського МРУЮ. Станом на день подачі позову до суду вищевказане рішення суду боржником не виконано. Сума боргу, присуджена зазначеним рішенням суду відповідачем не повернута, що призводить до порушення прав позивача. Так, на примусовому виконанні в Олександрійському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області перебуває зведене провадження за №АСВП 53747615, до якого включені виконавчі провадження з примусового виконання двох виконавчих листів: №2/398/2031/14, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області 03.06.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 303\~915 грн. 40 коп. боргу за договором позики та судового збору у розмірі 3\~039 грн. 15 коп. (АСВП №47898643); №2/398/1258/16, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області 26.01.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 89547 грн. 91 коп., з яких - 78\~979 грн. 36 коп. процентів за користування грошовими коштами, 10\~568 грн. 55 коп. 3 відсотки річних та судових витрат у розмірі 895 грн. 47 коп. судового збору (АСВП №53661485). Боржник [PERSON] за даними виконавчого провадження зареєстрований по [ADDRESS] . Під час виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем було встановлено, що за інформацією територіального сервісного центру при МВС у Кіровоградській області за боржником транспортні засоби не зареєстровано, за відомостями ОДПІ та філії Кіровоградського ОУ АТ «Ощадбанк» рахунки на ім`я боржника не відкрито, пенсію боржник не одержує. Згідно з відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником нерухоме майно на праві власності не зареєстровано. Станом на 11.02.2019 року сума перерахувань по виконавчому листу №2/398/2031/14 на рахунок позивача становила 4\~546,04грн., утримання проводились у період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року. З березня 2019 року (відновлено перерахування) загальна сума перерахувань в рахунок погашення заборгованості становила 6\~043,34 грн. Також на даний час на виконанні в Олександрійському міськрайонному відділі ДВС перебуває виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів, тому кошти, які утримуються із заробітної плати боржника перераховуються на користь стягувача по аліментним платежам. Станом на день подачі позову до суду загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем у зведеному виконавчому провадженні №53747615 (об`єднано виконавчі провадження №47898643 та №53661485) становить 390\~459 грн. 12 коп. При перевірці майнового стану боржника майно, на яке може бути звернути стягнення не виявлено. У ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що 15.04.2015 року боржник [PERSON] та [PERSON] уклали договір про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько О.М., зареєстрований в реєстрі за №508. Предметом даного договору була квартира [ADDRESS] , загальною площею 74,5 кв.м, житловою площею 53,0 кв.м, трикімнатна квартира. У п.3 вказаного договору сторони засвідчили, що на час його укладення вони є повноправними та законними співвласниками. Квартира належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана за рахунок спільних коштів. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 31.10.2017 року визнано недійсним договір про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя квартири [ADDRESS] , укладений 15.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько Ольгою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №508 з підстав фіктивності вчиненого сторонами правочину з метою ухилитись від виконання судового рішення. Постановою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 31.10.2017 року залишено без змін. Отже, 1/2 частка спірної квартири належить відповідачу на праві спільної власності. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження нерухомого майна [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 47898643, виданого 10.03.2016р. відділом ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції. З березня 2017 року Єдиний реєстр боржників містить відомості про боржника [PERSON] , [INFO] .. Боржник обізнаний про наявність відкритого щодо нього зведеного виконавчого провадження. За поданням державного виконавця ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.10.2017р. боржника до виконання ним своїх зобов`язань тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України (Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області від 23.11.2017 року). У ході здійснення виконавчих дій було встановлено, що 06.02.2019р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько Ольгою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №119. Предметом даного договору знов є спірна квартира [ADDRESS] , загальною площею 74,5 кв.м, житловою площею 53,0 кв.м. Так, за договором спірна квартира подарована сину боржника, який має власне житло у м. Харкові. У п. 3 договору зазначено, що квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.1998 року №7057, посвідченого Бендеровою Л.А. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу, невід`ємною частиною якого є договір про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжі від 15.04.2015р. №508, посвідчений Приходько О.М. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу. Договір про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя від 15.04.2015 року №508, посвідчений Приходько О.М. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу визнано рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 31.10.2017р. недійсним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] 06.02.2019р. уклали договір дарування квартири протягом строку, зазначеного в ч. 3 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII. Відчуження боржником частки спірної квартири призвело до порушення майнових інтересів позивача та направлено на ухилення боржника від виконання судового рішення про стягнення боргу. Отже, діями відповідачів було порушено право позивача на задоволення вимог за рахунок належної боржнику частки квартири. Ухвалою суду від 12.11.2019 року прийнято до провадження позовну заяву та відкрите провадження в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08 год. 30 хв. 20.12.2019 року, залучений до участі у справі як \~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору\~ Олександрійський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області, витребувано з Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області копію зведеного виконавчого провадження № 53747615. Ухвалою суду від 19.11.2019 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 16.03.2020 року, задоволено клопотання позивача та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , на підставі договору дарування квартири, укладеного 06.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько Ольгою Миколаївною, зареєстрованого в реєстрі за №119, до вирішення справи по суті. 20.12.2019 року підготовче судове засіданні відкладено на 13 год. 00 хв. 30.01.2020 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Мунтяна В.І. в зв`язку з його зайнятістю в іншій справі. Ухвалою суду від 30.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10 год. 30 хв. 05.03.2020 року. 05.03.2020 року судове засіданні відкладено на 13 год. 00 хв. 15.04.2020 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Мунтяна В.І. в зв`язку з його зайнятістю в іншій справі. 15.04.2020 року судове засіданні відкладено на 13 год. 00 хв. 05.06.2020 року за клопотанням представника позивача [PERSON] в зв`язку з встановленням карантину через спалах гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі та участі його представника, позовні вимоги підтримав. Представник позивача [PERSON] О [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, місце і дату судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, місце і дату судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мунтян В.І. в судове засідання повторно не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволенні позову заперечував, просив під час розгляду справи врахувати позицію ВП ВС від 15.01.2020 року по справі №367/6231/16, в заяві міститься відмітка про те, що відповідач [PERSON] дану заяву підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, просив відмовити в задоволенні позову. Представник виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно, повному, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявних у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2014 року по справі №398/5545/14, зміненим рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 07.05.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики в сумі 303\~915 грн. 40 коп. На виконання ухвали суду від 12.11.2019 року Олександрійським МРУЮ ВДВС ГТУЮ в Кіровоградській області надані матеріали зведеного виконавчого провадження №53747615, з якого вбачається, що на примусовому виконанні перебувають два виконавчих листа про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] : № 2/398/2031/14 - на сумі 306954,55 грн., та №2/398/1258/16 на суму 89571,91грн. Постановою державного виконавця від 10.03.2016 року за виконавчим листом №2/398/2031/14 у виконавчому провадженні №47898643 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №59330215 від 18.05.2016 року вбачається, що постановою Олександрійського МРУЮ ВДВС ГТУЮ в Кіровоградській області у виконавчому провадженні №47898643 на усе нерухоме майно боржника [PERSON] накладений арешт. За інформацією Олександрійського МРУЮ ВДВС ГТУЮ в Кіровоградській області від 04.05.2017 року на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження (ЗАСВП 53747615), до складу якого входить: 1.виконавчий лист №2/398/2031/14 про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] в сумі 306954,55 грн., стягнуто частково в сумі 1153,04 грн., залишок становить 305801,51 грн. 2. виконавчий лист №2/398/1258/16 про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] в сумі 89571,91грн., утримань не проводилося, при перевірці майнового стану боржника майно, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено. За інформацією Олександрійського МРУЮ ВДВС ГТУЮ в Кіровоградській області від 11.02.2019 року на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №2/398/2031/14 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 306954,55 грн., по даному виконавчому провадженню проводилося часткове утримання за період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року в сумі 4546,04 грн., залишок боргу станом на 11.02.2019 року становить 302408,51 грн., при перевірці майнового стану боржника майно, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено. За інформацією Олександрійського МРУЮ ВДВС ГТУЮ в Кіровоградській області від 11.04.2019 року на примусовому виконання перебуває зведене виконавче провадження (ЗАСВП 53747615), до складу якого входить: 1.виконавчий лист №2/398/2031/14 про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] в сумі 306954,55 грн., залишок боргу станом на 10.04.2019 року становить 390459,12 грн. За інформацією Олександрійського МРУЮ ВДВС ГТУЮ в Кіровоградській області від 30.09. 2019 року залишок боргу по зведеному виконавчому провадженню станом на 30.09.2019 року складає 390459,12 грн. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.08.2013 року по справі №398//5517/13 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, в мотивувальній частині рішення зазначено, що шлюб був укладений 15.11.1989 року. [PERSON] є власником трикімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 14.11.1998 року, зареєстрованим в реєстрі за №7057, тобто зазначене нерухоме майно придбане в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] відповідно до приписів ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України. 15.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладений нотаріально посвідчений договір про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя, за яким квартира [ADDRESS] , перейшла у особисту приватну власність [PERSON] , а право спільної власності подружжя було припинено. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 31.10.2017 року по справі №22-ц/781/2049/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] договір про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя квартири [ADDRESS] , укладений 15.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень власника [PERSON] на підставі зазначеного договору. 06.02.2019 укладений нотаріально посвідчений договір дарування квартири, за умовами якого [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , право власності за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових праві 06.02.2019 року, номер запису 30170536. В п. 3 оспорюваного договору зазначено, що квартира належить Дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу, невід`ємною частиною якого є Договір про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя від 15.04.2015 року. Проте, зазначений договір поділу був визнаний недійсним рішенням Апеляційного суду Кіровоградській області від 31.10.2017 року. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання\~правочину фіктивним\~необхідно встановити\~наявність умислу\~в усіх\~сторін правочину. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Саме такі правові висновки зроблені у\~постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі\~\~№ 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій\~статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не\~буде виконаний, вважає, що така протизаконна мета, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення\~боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19). Судом встановлено, що [PERSON] , відчужуючи належну їй на праві власності квартиру, яка є спільної сумісною власністю подружжя з боржником [PERSON] була обізнана щодо наявності судового рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості та вона могла\~передбачити негативні наслідки для [PERSON] у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно, про що свідчить рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 31.10.2017 року по справі №22-ц/781/2049/17, яким за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] договір про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя квартири [ADDRESS] , укладений 15.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень власника [PERSON] на підставі зазначеного договору. Зазначене рішення мотивоване, зокрема, тим, що наявність боргових відносин між [PERSON] та [PERSON] та передача останнім належної частки квартири в особисту приватну власність [PERSON] без розподілу усього належного на праві спільної сумісної власності майна, вказують на те, що між сторонами спірний правочин вчинено з метою ухилитись від виконання судового рішення. Про те, що [PERSON] була обізнана про зазначене рішення та мотиви його прийняття свідчить й той факт, що саме представник [PERSON] адвокат Ладигін С.С. оскаржував його в касаційному порядку. Крім того, оспорюваний договір дарування уклали сторони, які є близькими родичами, після того, як було відкрито виконавче провадження про стягнення в примусовому порядку боргу з [PERSON] та визнання судом недійсним договору про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя, за яким квартира [ADDRESS] , перейшла у особисту приватну власність [PERSON] , а право спільної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON] було припинено. Також про фіктивність оспорюваного правочину свідчить й той факт, що для посвідчення цього договору на підтвердження належності квартири [PERSON] , на праві особистої власності, остання надала договір поділу майна, який на час укладення оспорюваного договору був визнаний недійсним, про що [PERSON] було відомо. Все викладене вище свідчить про фіктивний перехід права власності на спірне нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, тому в частині визнання оспорюваного договору недійсним позов підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про визначення Ѕ квартири [ADDRESS] за [PERSON] та переведення на [PERSON] прав та обов`язків співвласника-боржника [PERSON] на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , здійснивши перерахунок суми боргу, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.371\~ЦК України\~кредитор співвласника\~майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~у разі\~недостатності у\~нього іншого\~майна,\~на яке\~може бути\~звернене стягнення,\~може пред`явити\~позов про\~виділ частки\~із спільного\~майна в\~натурі для\~звернення стягнення\~на неї,\~крім випадків,\~установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 366\~цього Кодексу. Статтею 366 ЦК України визначено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів, що позивач пред`являв вимоги до [PERSON] щодо продажу належної йому частки квартири та останній відмовився від такої пропозиції. З системного аналізу вказаних положень законодавчих норм вбачається, що\~звернення стягнення на частку майна співвласника-боржника, що перебуває у спільній сумісній власності шляхом переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку, як спосіб погашення боргу боржником перед кредитором, може бути реалізований лише за наявності\~наступної сукупності послідовних юридичних фактів, а саме: 1) у боржника\~відсутнє інше майно, на яке може бути звернене стягнення; 2) неможливо виділити\~в натурі частку\~боржника\~із спільного майна, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи; 3) позивач, як кредитор, вчинив дії, направлені на вимогу від боржника продажу його частки з направленням\~суми\~виторгу на погашення боргу; 4) боржник відмовляється від продажу своєї частки в спільному майні. Отже, враховуючи викладене, оскільки позивачем не надано доказів неможливості виділення частки боржника в натурі та відсутнє відповідне клопотання про призначення судової будівельної експертизи, суд не може дійти висновку про неможливість виділення частки боржника в натурі. Крім того, суд приходить до висновку, що кредитор може вимагати переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника щодо належної йому частки у майні лише після того, коли останній був повідомлений належним чином про вимогу продажу своєї частки у праві спільної часткової власності та відмовився виконати таку вимогу, або інші співвласники відмовилися від її придбання Отже, враховуючи відсутність доказів неможливості виділення частки боржника в натурі, наявності повідомлення боржника про вимогу продажу частки, та його відмови від такого продажу, а також наявності доказів відмови інших власників від придбання частки боржника, суд вважає, що в частині визначення частки у спільному майні та переведенні прав та обов`язків співвласника-боржника позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті\~6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує\~суди давати\~обґрунтування своїх\~рішень,\~але це\~не може\~сприйматись як\~вимога надавати\~детальну відповідь\~на кожен\~аргумент.\~Межі цього\~обов`язку\~можуть бути\~різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача вартості складання звіту про незалежну оцінку нерухомого майна в сумі 1500,00 грн., яка була проведена з метою визначення розміру судового збору за вимогу майнового характеру, суд зазначає, що ці витрати не підлягають стягненню з відповідачів, оскільки суд відмовив в задоволенні позову в частині вимог майнового характеру. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial