Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, застосування наслідків недійсності правочину. Свої вимоги мотивував тим, що 20 грудня 2013 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON]. Під час шлюбу ними було придбано транспортний засіб марки «Honda Accord», д/н [NUMBER], який разом з відповідними документами був переданий у користування відповідачу [PERSON] Згодом позивачу стало відомо, що даний транспортний засіб було відчужено без його згоди третій особі. Згідно листа Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України транспортний засіб марки «Honda Accord», д/н [NUMBER], зареєстрований за [PERSON]. У зв'язку з чим просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу «Honda Accord», д/н [NUMBER]; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування реєстрації транспортного засобу «Honda Accord», д/н [NUMBER] на ім'я [PERSON], зобов'язати [PERSON] повернути автомобіль [PERSON]; зобов'язати відновити реєстрацію транспортного засобу «Honda Accord», д/н [NUMBER] на ім'я [PERSON]. 04 жовтня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України про визнання недійсним договору-купівлі продажу транспортного засобу та застосування наслідків недійсності правочину. 28 березня 2018 року Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON]. 26 листопада 2018 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 25 березня 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Пояснив, що відповідач продав автомобілі без письмової згоди позивача на відчуження транспортних засобів, що є підставою для визнання договору недійсним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. З 20 грудня 2013 року позивач та відповідач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.13). 12 квітня 2014 року відповідачем [PERSON] придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Пауер» автомобіль марки «Honda Accord» вартістю 147 000 грн 00 коп. (а.с. 75). 05 липня 2016 року відповідач [PERSON] продала автомобіль [NUMBER], відповідачу [PERSON] за ціною 140 000 грн 00 коп. (а.с. 76). Позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу «Honda Accord», д/н [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог посилався на придбання транспортного засобу під час перебування у шлюбі та його відчуження без письмової згоди позивача. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] скористався своїм правом подачі відзиву до позову, в якому заперечує проти задоволення позову та зазначає, що [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], 23 січня 2011 року придбала у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна» автомобіль марки «Toyota Auris», який в подальшому був зареєстрований за нею та отримав номерні знаки [NUMBER]. 09 квітня 2014 року [PERSON] вирішила продати вказаний автомобіль та придбати автомобіль марки «Honda Accord», який і придбала 12 квітня 2014 року та вирішила зареєструвати його за [PERSON] Дані обставини свідчать про те, що автомобіль марки «Honda Accord» не було придбане за спільні сумісні кошти та не було отримане у результаті спільної праці подружжя, а тому не є спільно набутим майном подружжя [PERSON] та [PERSON] 05 липня 2016 року [PERSON] перереєструвала право власності на автомобіль [NUMBER], в результаті чого фактично відбулось не відчуження транспортного засобу, а поновлення у майнових правах на цю річ [PERSON] На підтвердження заперечень відповідачем [PERSON] надано договір купівлі-продажу № 5755/01/11 від 23 січня 2011 року транспортного засобу марки «Toyota Auris», укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна»(а.с.61-63, 64,65,66,67,68); договір № 1023087058/0 банківського рахунку фізичної особи, відкритий на ім»я [PERSON].(а.с.69), договір поруки № Р1/1100115 від 28 січня 2011 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та [PERSON], [PERSON] (а.с.70); лист банку про внесення змін до технічного паспорту автомобіля марки «Toyota Auris» у зв»язку з виконанням [PERSON] зобов»язань за кредитним договором № 1/11000114 від 28 січня 2011 року (а.с.73); довідку про зняття з обліку 09 квітня 2014 року автомобіля марки «Toyota Auris» для реалізації(а.с.74); довідку-рахунок від 12 квітня 2014 року про придбання [PERSON] автомобіля марки «Honda Accord» (а.с.75); договір купівля-продажу транспортного засобу від 05 липня 2016 року № 00893/02, , укладений між [PERSON] та [PERSON] (матір»ю [PERSON], зареєстрований у Реєстраційному сервісному центрі МВС у м. Києві (а.с.76,77,78). Між сторонами виник спір з приводу сімейних правовідносин, предметом доказування є доведення, що придбаний спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та відчужений без згоди одного з подружжя. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України). Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Тобто, із зазначеного слідує, що у разі, коли одним із подружжя відчужується автомобіль, який є об'єктом спільної сумісної власності, письмова згода другого з подружжя має бути посвідчена нотаріально. В силу ч.2 ст. 65 Сімейного кодексу України чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Автомобіль марки «Honda Accord», д/н [NUMBER], придбано [PERSON] та [PERSON] 12 квітня 2014 років під час шлюбу, тому спільна сумісна власність презюмується. Будь-яких доказів особистої власності на спірний автомобіль відповідача [PERSON] та підстав оформлення документів на свою доньку - відповідача [PERSON] - стороною відповідача не надано. Враховуючи те, що спірне майно є цінним, набуте під час шлюбу і відповідно до вимог статей 60, 63, 65 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. Відчуження цінного майна (за договором купівлі-продажу), що є спільною сумісною власністю подружжя, одним із них, без згоди на те іншого подружжя є підставою для визнання такого договору недійсним відповідно до частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. З урахуванням встановлених обставин позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу № 00893/02/8046 від 05 липня 2016 року автомобіля [NUMBER], укладеного між [PERSON] та [PERSON], підлягає задоволенню. Позивач також просив застосувати наслідки визнання недійсності оспорюваного договору, шляхом зобов'язання [PERSON] повернути транспортний засіб «Honda Accord», д/н [NUMBER] [PERSON] та скасування реєстрації транспортного засобу «Honda Accord», д/н [NUMBER] на ім'я [PERSON]. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень") (п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Згідно зі статтями 216, 217 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (двостороння реституція). Якщо у зв'язку з вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою. Наслідки недійсності нікчемного правочину, передбачені законом, не можуть змінюватись за домовленістю сторін. Недійсність окремих частин правочину не призводить до недійсності решти його частини і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений без включення до нього недійсної частини. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. 01 листопада 2017 року укладено договір купівлі-продажу автомобіля [NUMBER], згідно якого [PERSON] придбав у власність спірний автомобіля (а.с. 87,88). Зважаючи на ту обставину, що спірний автомобіль після його придбання [PERSON] у власність був в подальшому відчужений третій особі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, виходячи з положень ст. 216 ЦК України, не може бути застосована реституція, оскільки позивач не є стороною даного правочину. Разом з тим, при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Однак, судом встановлено, що позивачем не заявлено позовних вимог про поділ майна. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, який зводиться до права осіб цивільних правовідносин вільно розпоряджатися своїми матеріальними правами та процесуальними засобами їх здійснення, суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог. Вимоги щодо застосування наслідків визнання недійсності шляхом скасування реєстрації транспортного засобу «Honda Accord», д/н [NUMBER] на ім'я [PERSON] не грунтується на законі. Щодо вимог про зобов'язання відновити реєстрацію транспортного засобу «Honda Accord», д/н [NUMBER] на ім'я [PERSON], то слід зазначити, що вони є похідними від вимог про скасування реєстрації транспортного засобу та повернення його [PERSON], у зв'язку із чим не підлягають задоволенню. Отже, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України, про визнання недійсним договору-купівлі продажу транспортного засобу та застосування наслідків недійсності правочину задовольнити частково: визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу № 00893/02/8046 від 05 липня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], недійсним. В решті позовних вимог відмовити. При подачі позовної заяви позивачем не сплачено судовий збір на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалідом ІІ групи. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі по 352 грн 40 к.

Outcome: partial