Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

В червні 2014 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.09.2013 року він уклав договір банківського вкладу «Шверцарський «Персональний» Квартальний» № 642875/2013 з ПАТ «ВіЕйБі Банк», у особі відділення № 142 ПАТ «ВіЕйБі Банк». Згідно умов договору, [PERSON] вкладає на умовах строкового вкладу 11000 доларів США на строк 13 місяців за ставкою 8,5 відсотків річних. У зв'язку з невиконанням умов договору, позивач за захистом своїх прав вимушений звернутись до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився про час і місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчить поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надавав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 05.09.2013 року [PERSON] уклав договір банківського вкладу «Шверцарський «Персональний» Квартальний» № 642875/2013 з ПАТ «ВіЕйБі Банк», у особі відділення № 142 ПАТ «ВіЕйБі Банк». Згідно умов договору, [PERSON] вкладає на умовах строкового вкладу 11000 долларів США на строк 13 місяців за ставкою 8,5 відсотків річних. Згідно п.1.6 зазначеного договору, при достроковому закритті вкладу проценти зараховуються у повному обсязі за кожні повні 3 місяці вкладу. 05.03.2014 року було прийнято рішення про дострокове повернення вкладу, про свідчить виписка по особовим рахунками [PERSON] 12.03.2014 року [PERSON] звернувся до ПАТ «ВіЕйБі Банк» із письмовою заявою про розірвання договору та повернення суми вкладу з відсотками. На протязі березня - квітня 2014 року [PERSON] отримував у касі ПАТ «ВіЕйБі Банк» такі виплати: 13.03.2014 року - 300 доларів США, 14.03.2014 року - 300 доларів США, 01.04.2014 року - 100 доларів США, 09.04.2014 року - 100 доларів США, 18.04.2014 року - 100 доларів США, 24.04.2014 року - 100 доларів США. Грошові кошти у доларах США [PERSON] отримував у незначних обсягах, значно менших, ніж він бажав зняти та значно менших, ніж дозволяється знімати у відповідності до Постанови НБУ № 245 від 29.04.2014 року (еквівалент 15000 гривень 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України). Відмову видавати більші суми грошових коштів працівники банку мотивували свої дії тим, що у касі банку немає достатньої кількості грошових коштів у іноземній валюті. 15.05.2014 року [PERSON] отримав відповідь із пропозицією розмістити тимчасово вільні кошти на депозитах ПАТ «ВіЕйБі Банк», проте інформації щодо повернення грошових коштів з депозиту [PERSON] не отримав. 20.05.2014 року [PERSON] повторно звернувся до ПАТ «ВіЕйБі Банк» із заявою про повернення йому грошових коштів з депозиту, проте відповіді до теперішнього часу не отримав. 17.06.2014 року [PERSON] отримав виписку по власному особовому рахунку, згідно якої зобов'язання відповідача перед ним складає 10530,07 доларів США (копія додається до позовної заяви). У відповідності до статті 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У відповідності до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до частини 1 статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У відповідності до частини 3 статті 1058 Цивільного кодексу України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно статті 1075 Цивільного кодексу України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час, а залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. На даний час, єдине обмеження щодо розпорядження грошовими коштами на рахунках встановлено підпунктом 7 Постанови НБУ № 328 від 30.05.2014 року, яка передбачає, що банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Тобто у відповідності до зазначеної Постанови НБУ та курсу НБУ, станом на 18.06.2014 року, який складає 1182.7596 гривень за 100 доларів США, [PERSON] має право отримувати грошові кошти зі свого вкладу у доларах США у розмірі приблизно по 1200 доларів США щодня. Оскільки вимога про розірвання договору вкладу була виконана відповідачем 05.03.2014 року, то повністю виконати зобов'язання щодо повернення суми вкладу та відсотків, відповідач мав би виконати на наступний робочий день, тобто 06.03.2014 року. У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загальна сума заборгованості відповідача складає станом на 18.06.2014 року - 10530,07 доларів США. Строк прострочення зобов'язання з 06.03.2014 року по 18.06.2014 року складає - 104 дні, тобто три відсотки річних складають: 10530,07 Ч 3 ч 100 ч 365 Ч 104 = 90 (доларов США). Згідно п.1.6 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженої постановою НБУ № 516 від 03.12.2003 року, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті. Тому у даному випадку зобов'язання відповідача має виконуватись у доларах США. Крім того позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача по справі витрати пов'язані з наданням правової допомоги та стягнення моральної шкоди. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини 1 статті 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно з постановою КМУ від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративніх справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» граничний розмір витрат, пов'язаний з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, у разі якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, яка обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі за годину роботи виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати. Позивачем суду не представлено відомостей, чи отримував він допомогу від фахівця в галузі права, чи мала вказана особа надавати таку допомогу, не представлено також розрахунку робочого часу особи, яка надавала правову допомогу, та в чому вона була виражена, що позбавляє суд можливості перевірити обґрунтованість вказаних вимог. Частина 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 грн. не знайшла підтвердження в ході розгляду справи, з наступних підстав. Відповідно до частини 2 статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає у: 1) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частина 3 статті 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.95 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Тобто, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому, пункт 3 Постанови зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пункт 9 Постанови передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Проте, доказів на підтвердження вищезазначеного позивачем до суду не надано, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями відповідача не доведено. Таким чином, вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. не знайшли свого підтвердження у визначеному розмірі, розрахунок не наведений, через що суд доходить висновку, що вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з того, що моральна шкода повинна відповідати принципам достатності, розумності, та у розмірах, адекватних обставинам справи. Відтак, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду і документально підтверджені, підлягають стягненню на його користь з відповідача в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial