Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 07 серпня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В поданій до суду позовній заяві позивач посилався на те, що відповідачу надані послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру [ADDRESS], за період з 01 лютого 2012 року по 01 липня 2015 року існує заборгованість в розмірі 3147,89 грн. Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. В поданій до суду позовній заяві з урахуванням уточнень, поданих до суду 05 жовтня 2015 року, просив суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за період з 01 лютого 2012 року по 01 липня 2015 року в сумі 3147,89 грн., індекс інфляції в сумі 1505,11 грн. та 3 % річних в сумі 142,29 грн. Представник позивача в судових засіданнях повністю підтримувала уточнені позовні вимоги до [PERSON] та просила їх задовольнити. Судове засідання 29 грудня 2015 року представник позивача просила проводити без її участі,зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги не визнавав. Не оспорював отримання відповідачем [PERSON] послуг з теплопостачання в квартирі [ADDRESS], але не погоджується з наданим розрахунком заборгованості. В судове засідання 29 грудня 2015 року представник відповідача не зявився, не повідомивши суд про причини неявки. Заслухавши пояснення представників сторін, надані ними в судових засіданнях, дослідивши зібрані в справі докази, матеріали справи № 1609/7990/12, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01 лютого 2012 року по 01 липня 2015 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS], але плата за послуги в повному обсязі не вносилася, існує заборгованість за вказаний період. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обовязок відповідача своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Статтею 162 ЖК України передбачено обовязок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], в силу норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем послуг з теплопостачання за вказаною адресою. Оскільки відповідач є споживачем послуг, які надаються відповідачем, саме на неї покладено обовязок з оплати за отримані послуги. Вирішуючи питання про розмір заборгованості, суд виходить з наступного. Звертаючись до суду з відповідним позовом та надаючи до суду розрахунок позовних вимог, позивач виходив з того, що площа квартири [ADDRESS], власником якої є відповідач, складає 64,48 кв.м., виходячи з якої і здійснено відповідний розрахунок заборгованості. Разом з тим, як встановлено дослідженими в справі доказами, за даними технічної інвентаризації (а.с. 56-57), загальна площа квартири, враховуючи здійснене самовільне перепланування (добудова балкону, яка не є зареєстрованою у встановленому законом порядку) складає 60,3 кв.м. Тому суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості виходячи з площі приміщення 64,48 кв.м. здійснений відповідачем необґрунтовано. Суд, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів, приходить до висновку, про обґрунтованість розрахунку заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 лютого 2012 року по 01 липня 2015 року в сумі 2560,67 грн. з розрахунку площі 60,3 кв.м. На підставі викладеного, оскільки відповідач [PERSON] покладені на неї, як споживача обовязки належним чином не виконувала, за отримані послуги в повному обсязі не сплачувала, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 лютого 2012 року по 01 липня 2015 року в сумі 2560,67 грн., а позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» підлягають частковому задоволенню. Твердження представника відповідача про те, що заборгованість відповідача за послуги перед позивачем за вказаний період відсутня, не заслуговує на увагу. Як вбачається з наданих до суду розрахунків, всі оплати, які були здійснені відповідачем протягом спірного періоду, були враховані позивачем під час звернення до суду з відповідним позовом. Крім того, розрахунок здійснений відповідно до затверджених тарифів та з урахуванням рішень про призначення субсидій [PERSON]. Посилання представника відповідача на ту обставину, що при розрахунку має враховуватися саме площа квартири в розмірі 47,5 кв.м. є необґрунтованими. Те, що відповідач у встановленому законом порядку не здійснила реєстрацію здійсненого перепланування квартири, в результаті якого було збільшено її площу, не звільняє її від обовязку з оплати за отримані послуги виходячи з загальної фактичної площі приміщень. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. Тому з відповідача [PERSON] на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" підлягає стягненню сума заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: [ADDRESS], за період з 01.02.2012 року по 01.07.2015 року в сумі 2560,67 грн., індекс інфляції в сумі 1199,20 грн., три відсотки річних в сумі 132,59 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial