Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа - [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок за [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування вимог позивач вказав, що [INFO] помер її син [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина за законом на житловий будинок за [ADDRESS] . Вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом подання до нотконтори заяви про прийняття спадщини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2019 року встановлено факт її родинних відносин із [PERSON] . Постановою державного нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, належність вказаного житлового будинку до суспільної групи колгоспний двір, який складався з трьох членів та не проведена державна реєстрація права власності. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, замінено первісного відповідача у справі на належного Великоберезовицьку селищну раду Тернопільського району Тернопільської області. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена в установленому законом порядку. Присутній в судовому засіданні представник позивача - адвокат Строцень Т.О. позов підтримав та просив задовольнити. Представник Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив проти задоволення позовних вимог. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена в установленому законом порядку. Судом встановлено, що згідно довідки за №247 від 06 травня 2021 року, виданої Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області вбачається, що будинковолодіння по [ADDRESS] відноситься до суспільної групи господарства - колгоспний двір. Станом на 01 липня 1990 року та на 15 квітня 1991 членами двору були [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син. Як вбачається з інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна за №1233 від 16 вересня 2019 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння за [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/3 частки спірного житлового будинку. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14 червня 2019 року, виданим виконавчим комітетом Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №10. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належне йому майно, у тому числі на 1/3 частку спірного житлового будинку. Як вбачається з довідки за №761 від 21 серпня 2019 року, виданої Миролюбівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті були зареєстровані: [PERSON] - мати, [PERSON] - сестра. 23 серпня 2019 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №301/2019 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про прийняття спадщини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2019 року встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги спадкування є [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Інші спадкоємці за законом та заповітом відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи за №301/2019. Крім цього, [PERSON] частково оформила спадкові права після смерті [PERSON] отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 18 лютого 2021 року за №327/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцям. З технічного паспорта на житловий будинок за [ADDRESS] від 12 вересня 2020 року, виданого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації встановлено, що загальна площа житлового будинку становить 30,9 кв.м., житлова - 27,5 кв.м. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне будинковолодіння згідно погосподарських книг числиться як колгоспний двір, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, кожному члену [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/3 його частині. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на належну йому 1/3 частку спірного житлового будинку. Спадщину прийняла позивач, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що підтверджується матеріалами справи. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які б прийняли спадщину не має, що стверджується матеріалами справи. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала належну йому 1/3 частку спірного житлового будинку. Однак, отримати свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Суд не вбачається підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на цілий житловий будинок, оскільки в судовому засіданні встановлено, що померлому як одному з трьох членів колгоспного двору належала 1/3 частина спірного будинковолодіння, а тому спадщина після смерті [PERSON] відкрилась на 1/3 частину спірного житлового будинку.

Outcome: partial