Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить встановити факт трудових відносин між ним та ТОВ «Агросахінвест-2002», зобовязати відповідача офіційно оформити трудові відносини з позивачем, починаючи з 13 січня 2015 року, а саме: підписати трудовий договір, внести запис в трудову книжку, видати наказ про прийняття на роботу, зобовязати відповідача звільнити позивача за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, виплатити компенсацію за невикористану відпустку в період роботи з 13.01.2015р. по дату звільнення, стягнути з відповідача заробітну плату за жовтень 2015 року (з 01 по 16 жовтня) та середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 882,68грн., стягнути з відповідача оплату за роботу в понаднормовий час, в вихідні та святкові дні в сумі 8335,82грн. та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 10150,31грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13 січня 2015 року позивач у кабінеті керівника підрозділу ТОВ «Агросахінвест-2002» у м. Чернігові [PERSON] написав заяву про прийняття його на роботу та підписав трудовий договір з ТОВ «Агросахінвест-2002», яке зареєстроване в [INFO] та має філії у регіонах України. Згідно укладеного договору та заяви про прийняття на роботу, за розпорядженням [PERSON], він приступив до виконання обовязків вантажника - комплектувальника на складі в Чернігівській філії компанії за адресою: м. Чернігів, вул. Любецька, 163, але з наказом про прийняття на роботу його ознайомлено не було. Позивача в усній формі було повідомлено про графік роботи (в робочі дні з 07-00 до 18-00 без перерви та в суботу з 07-00 до 12-00), показано його робоче місце. Починаючи з лютого 2015 року, кожний місяць після 20 числа позивач отримував заробітну плату за відпрацьований місяць, також кожного місяця після 25 числа видавали аванс. Разом із заробітною платою позивачу на руки видавали розрахунковий листок, а також він розписувався у відомості на виплату заробітної плати. Позивач стверджує, що працював в такому режимі кожного дня з 13.01.2015р. по 16.10.2015р., враховуючи, що всі суботи за період з 13.01.2015р. по 19.10.2015р. були робочими, а також працював в святкові дні 13.04.2015, 02.05.2015р., 04.05.2015р., 09.05.2015р., 28.06.2015р., 24.08.2015р„ 14.10.2015р. Накази про роботу та оплату в понаднормовий час, в вихідні та святкові дні на підприємстві ТОВ «Агросахінвест-2002» жодного разу не видавались та відповідно жодного разу не було оплачено роботу в понаднормовий час. Після звернення позивача 19 жовтня 2015р. щодо оплати праці в вихідні, святкові дні та в понаднормовий час до [PERSON], останній відповів, що позивача звільнено та він працював не за трудовим договором, а за цивільно-правовим договором, але копію такого договору позивачу надано не було, дана розмова була записана на диктофон у присутності свідків [PERSON] та [PERSON], про що був повідомлений [PERSON] 20 жовтня 2015р. позивача на робоче місце на склад за адресою: м.Чернігів, вул. Любецька, 163 не допустили. На день предявлення позову до суду позивач не отримав заробітну плату за жовтень 2015р. та перебував у вимушеному прогулі 16 днів, з 19.10.2015 року по 09.11.2015року, у звязку з чим відповідач зобовязаний виплатити на його користь заробітну плату в сумі 882,68 гр., а також компенсацію за невикористану відпустку в період роботи з 13.01.2015 р. по день звільнення, оплатити роботу у ненормований час за підрахунками позивача в сумі 8\~335, 82 грн. та у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями відповідача, просить стягнути 10\~150 грн. 31 коп. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач надав суду пояснення щодо усіх істотних умов його праці, а саме: графіку роботи, його обовязків, робочого місця, заробітної плати. Представник позивача, допитана в судовому засіданні в якості свідка, підтвердила факт того, що 19 жовтня 2015 року з приводу роботи позивача відбулася розмова з [PERSON] в його кабінеті, під час якої вона була присутня, а також були присутні позивач та свідок [PERSON], під час розмови [PERSON] не заперечував факт роботи позивача у підрозділі товариства та порадив звернутися з питань оформлення на роботу та усіх інших питань до місцезнаходження товариства у м. Дніпропетровськ. Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на його безпідставність. Заслухавши пояснення, допитавши свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положення ч. 4\~ст. 24 КЗпП\~України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Відповіднодо п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.92 року, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органом. Відповідно до наказу ТОВ «Агросахінвест-2002» від 02.02.2015 р. № 17/1-к [PERSON] призначений на посаду керівника регіонального структурного підрозділу (невідокремленого функціонального) м. Чернігів з 02 лютого 2015 р. та відповідно до посадової інструкції має право вносити на розгляд директора подання про призначення та звільнення підпорядкованих працівників та відповідно до положення про невідокремлений функціональний структурний підрозділ ТОВ «Агросахінвест-2002» у м. Чернігів має право укладати з фізичними особами трудові угоди з попереднім погодженням з виконавчим або вищим органом Товариства (а.с. 48, 77). Згідно ч. ч. 1, 3, 4\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Фактичний допуск позивача до роботи саме співвідповідачем [PERSON] та виконання такої у невідокремленому функціональному структурному підрозділі ТОВ «Агросахінвест-2002» у м. Чернігові у період з 13 січня 2015 року по 16 жовтня 2015 року підтверджується поясненнями в судовому засіданні позивача, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], аудіо записом розмови з керівником підрозділу [PERSON] від 19.10.2015 р., який суд вважає за належний та допустимий доказ з огляду на показання свідків [PERSON] та [PERSON] щодо джерела виготовлення такого матеріалу, часу його виготовлення та способу. Встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що між сторонами існували відносини, які регламентуються трудовим законодавством, оскільки відповідно до імперативних вимог\~КЗпП України\~укладення між сторонами трудового договору в ході судового розгляду підтверджено належними та допустимими доказами. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на вищевикладене, порушене відповідачем ТОВ «Агросахінвест-2002» трудове право позивача підлягає захисту шляхом встановлення факту трудових відносин між ним та ТОВ «Агросахінвест-2002» у період з 13 січня 2015 року по 16 жовтня 2015 року, зобовязання ТОВ «Агросахінвест-2002» оформити документи на призначення позивача на посаду згідно штатного розпису та про звільнення з посади за ч. 1 ст. 38 КЗпП України відповідно до чинного законодавства та внести відповідні записи на призначення та про звільнення до його трудової книжки. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Суд погоджується з доводами позивача про те, що діями відповідача йому заподіяно моральної шкоди у вигляді порушень звичайного способу життя і вважає за необхідне стягнути на її відшкодування 2 000 грн. Не підлягає задоволенню позов в частині стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку в період роботи з 13.01.2015р. по дату звільнення, заробітної плати за жовтень 2015 року та середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 882,68грн., а також оплати за роботу в понаднормовий час, в вихідні та святкові дні в сумі 8335,82грн., оскільки на даний час розмір заборгованості відповідача належними та допустимими доказами не доведено, що свідчить про передчасність таких вимог.

Outcome: partial