Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 27 листопада 2007 р. по 17 березня 2014 р., від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач не відмовляється від матеріальної допомоги на утримання сина, але позивачці не відомо коли і у якому розмірі відповідач виявить бажання надати кошти на утримання сина, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) включно від здачі в оренду однокімнатної квартири щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причини неявки не повідомляв. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, пояснила, що відповідач не працює, у нього відсутній будь-який дохід, а тому він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини. Крім того, зазначила, що між відповідачем та позивачем існувала усна домовленість про накопичення коштів для можливості відвідування сина у Німеччині. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.11.2007 року по 17.03.2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний надавати позивачці аліменти на утримання їх сина. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Протягом судового розгляду позивачем не було надано конкретних правових доказів, що відповідач є власником квартири та отримує доходи від здачі в оренду нерухомого майна, не визначено яке саме нерухоме майно (квартира) знаходиться у власності відповідача. З урахуванням вищевикладеного, вимога в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) включно від здачі в оренду однокімнатної квартири щомісячно, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. З огляду на те, що відповідач відомості про офіційний дохід не надав, але як батько зобов'язаний утримувати сина, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів. Проте, згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, який вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти щомісячно в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи 25.12.2014р. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial