Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 2102044,13 грн., стягнення судових витрат. В судовому засіданні 16.02.2015 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором №149pv-07 від 26.01.2007 року (за курсом НБУ станом на 16.02.2015 року) в розмірі 3157665,62 грн. В судовому засіданні 16.02.2015 року представник відповідача 1 визнав частково позовні вимоги, окрім нарахованих відсотків, оскільки вважає їх невірно нарахованими, однак власний розрахунок не подав, щодо призначення відповідної експертизи не клопотав. Представник відповідача 2 в судовому засіданні 02.03.2015 року заперечила проти задоволення позову в частині позовних вимог до її довірителя, оскільки порука є припиненою, так як позивач скористався своїм правом дострокового стягнення боргу, згідно ст..1050 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором № 149 pv-07 від 26.01.2007 року ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» надало [PERSON] грошову кошти в сумі 61000 доларів США з розрахунку 11,5% річних з кінцевим строком повернення до 25 січня 2022 року (а.с.3-5). Як слідує зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за вказаним договором між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки від 26.01.2007 року (а.с.6). Згідно положень договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідач 1 належним чином не виконував умови договору, та станом на 02.07.2014 року заборгованість по кредиту становить 3157665,62 грн., а саме: 46799,44 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1212972,36 грн. - сума строкової заборгованості по тілу кредиту, 9866,10 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 255714,74 грн. - сума простроченої заборгованості по основному тілу кредиту, 579,24 долари США, що в гривневому еквіваленті становить 15013,04 грн. - сума строкової заборгованості за відсотками, 17701,08 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 458785,85 грн. - сума простроченої заборгованості за відсотками, 616,10 грн. - сума строкової заборгованості по щомісячній комісії, 1214563,53 грн. - пеня. Зазначена обставина представниками відповідачів не спростовано, власного розрахунку заборгованості не надано. Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до положень ст.. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 травня 2012 року, яке набрало законної сили 02.07.2012 року (а.с.65-66) позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Судом оглянуто цивільну справу №0907/5295/12 за вищезазначеним позовом від 28.03.2012 року, згідно якого кредитор з посиланням на ст.1050 ЦК України просив суд в рахунок погашення достроково всієї суми заборгованості позичальника звернути стягнення на предмет іпотеки. До поручителя вимоги за матеріалів цивільної справи не пред'являлися, а банк звернувся з таким позовом тільки 09.07.2014 року. Таким чином, позивач скористався своїм правом дострокового стягнення боргу по кредитному договору в розмірі всієї заборгованості станом на 13.03.2012 року - 684563,23 грн. Відповідно до ч.4. ст.. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. А тому, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року постановою у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором та на засіданні Судової палати у цивільних справах 21 січня 2015 року постановою у справі № 6-190цс14 Враховуючи вказане, суд, звертає увагу в даному спорі до поручителя - відповідача 2 на те, що, скориставшись своїм право дострокового стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором настав з дня пред'явлення позову 28.03.2012 року до 28.09.2012 року. В той же час, з позовною заявою позивач звернувся лише 09.07.2014 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що слід задовольнити позов частково: стягнути з [PERSON], на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», м. Київ, вул. Артема, 60, код ЄДРПОУ 09807856, заборгованість станом на 02.07.2014 року за кредитним договором №149pv-07 від 26.01.2007 року (за курсом НБУ станом на 16.02.2015 року) в розмірі 3157665,62 грн., а саме: 46799,44 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1212972,36 грн. - сума строкової заборгованості по тілу кредиту, 9866,10 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 255714,74 грн. - сума простроченої заборгованості по основному тілу кредиту, 579,24 долари США, що в гривневому еквіваленті становить 15013,04 грн. - сума строкової заборгованості за відсотками, 17701,08 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 458785,85 грн. - сума простроченої заборгованості за відсотками, 616,10 грн. - сума строкової заборгованості по щомісячній комісії, 1214563,53 грн. - пеня. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 15, 16, 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: partial