Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували в шлюбі, який рішенням Виноградівського районного суду від 21.09.2020 розірвано. Від шлюбу народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, потреби на дитину зростають, відповідач їздить на заробітки за кордон, має хороші заробітки, а тому позивач звернулася до суду із позовом про стягнення коштів на утримання дитини в примусовому порядку. Одночасно позивач просить стягувати з відповідача кошти на її утримання в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримує повністю та просить такі задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, причин неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у відсутності відповідача не надходило. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст.ст.280, 281, 283 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення. У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 січня 2018 року. Від шлюбу народився син [PERSON] [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про його народження Серія [NUMBER] . Рішенням Виноградівського районного суду від 21.09.2020 року у справі №299/1470/20 шлюб між сторонами розірвано. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося, сторони проживають окремо, відносини між ними припинилися, вони не ведуть спільне господарство, дитина проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні, а тому позивач змушена звернутися з вимогою про стягнення аліментів, оскільки домовленості про сплату аліментів між сторонами немає. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Обов`язками батьків по вихованню та розвитку дитини, відповідно до ст.150 СК України, є обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.6 ст.6 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Тобто обов`язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Доказів наявності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину суду не надано. Отже, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів на дитину є підставною. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 2021 р. встановлено прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років : із 1 січня 2021 року - 1921 грн; із 1 липня 2021 року - 2013 грн. із 1 грудня 2021 року - 2100 грн. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). Відповідач [PERSON] не має регулярного доходу, тому розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі. У разі зміни матеріального або сімейного стану чи погіршення здоров`я має право звернутись до суду для зменшення розміру аліментів у відповідності до ст.192 СК України. У зв`язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, слід визначити в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно , починаючи з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку із чим заявлений позов підлягає до часткового задоволення. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, суд констатує наступне. Згідно з ч.2 ст.84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. На підтвердження доводів про платоспроможність відповідача, позивачем не надано суду жодних доказів. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Однак, позивачем не надано суду доказів того, що її місячний дохід нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законом. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц. Отже, оцінивши подані сторонами та досліджені під час судового розгляду справи докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що звернення позивачки є підставним, а її позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до часткового задоволення. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд зобов`язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч.1 ст.191 СК України, згідно якої аліменти на дитину та дружину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак із відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн., за позовні вимоги про стягнення аліментів на дітей, оскільки позивачка звільнена від оплати судового збору за вказані вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial