Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] та зняття відповідача з реєстраційного обліку за цією адресою. Мотивує свої вимоги тим, що [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою, але фактично там тривалий час не проживає, не оплачує комунальні послуги та не бере участі у його утриманні. Позивач, як власник згаданого будинку, хоче розпоряджатися своїм будинком на свій розсуд. Однак для вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб. Відповідачка не проживає в зазначеному будинку тривалий час та не допомагає Позивачу вести господарство, а її реєстрація в будинку не дозволяє Позивачу розпоряджатися ним на власний розсуд та значно обмежує його законні права. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, мотивувавши обставинами, вказаними у позовній заяві. Крім того пояснив, що [PERSON] - це один із попередніх власників будинку, вона не проживає за вказаною адресою з 1997 року, оскільки після того, як будинок нею був відчужений вона виїхала на постійне місце проживання до Росії. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчить оголошення у газеті «Сумщина» № 16 від 29.04.2015 року (а.с. 53). Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Сумській області в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень (згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні) та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, згідно копій технічного паспорту на житловий будинок (а.с. 8) та Договору дарування будинку (а.с. 9) житловий будинок за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] Згідно відомостей, що містяться в будинковій книзі (а.с. 6-7) та довідки, наданої на запит суду Ямпільським районним сектором Управління Державної міграційної служби в Сумській області (а.с.16) гр. [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки, наданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби від 07.04.2015 року № 226/03.1-36 (а.с. 32) перевіркою встановлено відсутність актового запису про смерть [PERSON], [INFO]. Крім того, суд, приймаючи рішення, бере до уваги й факт не проживання тривалий час відповідачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та без поважних причин. З актів від 19.10.2014 року, від 26.01.2015 року та від 23.03.2015 року вбачається, що [PERSON] на час складання акту депутатом Свеської селищної ради по виборчому округу №22 Польникової Н.В. відсутня за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS], за даною адресою не проживає з 1998 року (а.с. 10-12). Згідно листів УПФУ в Ямпільському районні від 08.04.2015 року № 1117/05-10 та від 23.04.2015 року № 1229/05-10 гр. [PERSON], [INFO] на обліку в управлінні ПФУ в Ямпільському районі, як отримувач пенсії не перебувала та на даний час не перебуває (а.с. 33, 51). Згідно листа від 09.04.2015 року № 01-24/1235 громадянка [PERSON] на обліку в Управлінні соціального захисту населення Ямпільської районної державної адміністрації не перебуває (а.с. 36). Судом встановлено, що [PERSON] не проживає в КУСОР Свеському психоневрологічному інтернаті (а.с. 47), а також не перебуває на обліку в КЗ СОР Третій обласній спеціалізованій психіатричній лікарні м. Глухів, на лікуванні не знаходилась, за допомогою не зверталась (а.с. 49). Відсутність особи, що дає підстави для визнання її такою, що втратила право на користування житлом власника, має бути безперервною, та бути понад один рік. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] підлягають задоволенню. Щодо вимоги зобов'язати Управління міграційної служби України в Сумській області зняти з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] - суд прийшов до наступного: Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на вищезазначене, на думку суду вимога про зняття відповідача з реєстрації задоволенню не підлягає.

Outcome: partial