Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, не одноразово змінював позовні вимоги і в остаточній редакції просив про зміну дати звільнення, стягнення компенсації середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди. Обгрунтовуючи заявлені вимоги зазначив, що 02.01.2014 року був принятий на роботу у ТОВ «Бирема» на посаду масажиста. З 02.03.2014\~ по 20.03.2014 проходив навчальні збори в Броварському об?єднаному військовому комісаріаті. 19 березня 2014 року його було призвано на військову службу із подальшим зарахуванням до списків особового складу [INFO] , згідно наказу військового комісара [INFO] №1 від 19 березня 2014 року. Наказом № 60-к від 21 березня 2014 року його було звільнено з посади масажиста на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вважає, що звільнення відбулося після його мобілізації, тому просить змінити дату звільнення з 21.03.2014 року на 15.06.2015 року, стягнути з відповідача компенсацію середнього заробітку у сумі 19 403 грн. 46 коп. та моральну шкоду\~ у розмірі 10\~000 грн. 00 коп., а також просив визнати причину пропуску звернення до суду поважною, оскільки у період з 19.03.2014 року по 15.06.2015 року проходив військову службу у Збройних Силах України та просив поновити термін звернення до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити з урахуванням збільшення позовних вимог, також зазначив, що після проходження навчальних та спеціальних зборів 19 березня 2014 року, його на підставі указу Президента України про часткову мобілізацію призвали до Збройних Сил України, що підтверджується\~ військовим квитком. Він звернувся до керівництва ТОВ «Бирема» та повідомив про те, що йому надійшла повістка. Проте, керівництво запропонували йому подати заяву про звільнення за згодою сторін. Так як він не був обізнаний та довіряв своєму керівництву, то підписав\~\~вказану заяву.\~ При цьому, рішення відповідача щодо його звільнення з роботи фактично мотивоване його соціальним станом - проходженням військової служби за мобілізацією, що зумовлює незручності та додаткові фінансові навантаження для роботодавця. Представник позивача позов підтримала, просила задовольнити з урахуванням збільшення позовних вимог, також зазначила, що початком проходження військової служби\~ позивача є 19.03.2014 року, а звільнений він був з роботи 21.03.2014 року, після його зарахування до списків особового складу [INFO] , тобто на момент звільнення позивач вже перебував на військовій службі. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, просив застосувати строк позовної давності. Суд,\~\~заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини в\~\~справі, об`єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та\~\~вирішення\~\~спору по суті,\~\~знаходить позов таким, що\~ підлягає частковому задоволенню \~з наступних підстав. Щодо заявлених вимог про зміну дати звільнення суд приходить до наступного: Як вбачається з трудової книжки наказом № 46-к 02 січня 2014 року позивача було прийнято на посаду масажист до ТОВ «Бирема». 19 березня 2014 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303 від 17 березня 2014 року та директиви оперативного командування « [INFO] » № 05 «Про проведення часткової мобілізації» наказу [INFO] від 20.03.2014 року № 357/дск було видано наказ військового комісара Броварського ОМВК № 1, яким позивача з 19 березня 2014 року було призвано на військову службу з подальшим зарахуванням до списків особового складу [INFO] . З довідки ВЧ п/п В 0676\~ від 10.02.2015 року № 48 вбачається, що [PERSON] з 20.08.2014 по 08.11.2014 та з 17.11.2014 по 24.12.2014 23.10.2014 року приймав участь в АТО. Згідно витягу\~ наказу № 23 від 16.06.2015 [PERSON] , звільнений наказом командира 54 окремої механізованої бригади № 6 від 02.06.2015 року\~ звільнений (демобілізований ) в запас,що підтверджується копією військового квитка. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною пятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною пятою статті 61 Закону України"Про освіту". Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпПУ, підставою для припинення трудового договору, зокрема, є згода сторін. При розірванні трудового договору за вказаною підставою обовязковою умовою є волевиявлення обох сторін трудового договору та додержання таких умов: сторони не мають претензій один до одного, сторони не повинні виконувати будь-які додаткові дії, досягнута домовленість про дату і основу припинення відносин. Суд визнає переконливим посилання позивача на те, що рішення відповідача щодо звільнення\~ за згодою сторін мотивоване його соціальним станом - проходженням військової служби за мобілізацією, що зумовлює незручності та додаткові фінансові навантаження для роботодавця, а також враховуючи, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 1051, роботодавець зобовязаний самостійно щомісяця погоджувати з районним ( міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов працівників на військову службу, звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам в частині підтвердження призову та проходження військової служби. Тобто, позивач з 19 березня 2014 року був призначеним, зарахованим до списків особового складу [INFO] , а звільнений з посади масажиста ТОВ «Бирема» 21 березня 2014 року. Оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог ч. 1 ст. 36, ст. 119 КЗпПУ та\~\~ Закону України «Про військовий обовязок і військову службу». Поновити порушене право позивача можливо шляхом поновлення його на роботі, на посаді, яку він займав до звільнення, але оскільки позивач не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, а просить лише змінити дату звільнення, то суд приходить до висновку, що датою звільнення позивача слід вважати 15.06.2015 року тобто днем його демобілізації. Щодо стягнення середнього заробітку суд приходить до наступного Статтею 55 Конституції України визначено, що кожен має право на судовий захист і його порушені права підлягають поновленню. Згідно із ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У відповідності до частини 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України. Згідно із ч. З статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. У відповідності до вимог статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і поваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після нчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або робочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом Первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво ірудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, браними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Постановою Кабінету міністрів України № 105 від 04.03.2015 року затверджено «Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період». Зазначений нормативний акт визначає порядок отримання підприємствами, установами, організаціями компенсації з бюджету за раніше фактично здійснені видатки - виплати середнього заробітку своїм працівникам, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Розділ 4 Закону України «Про оплату праці» визначає права працівника на оплату праці та їх захист. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (надалі - Порядок № 100), виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. На цей порядок зроблено посилання і в ст. 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 105 від 04.03.2015 року. Пункт 8 Порядку № 100 визначає, що нараховують виплати, обчислені із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, множенням середньоденної заробітної плати на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати працівника за фактично відпрацьовані впродовж двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів за цей період. Відповідно до довідки №1 від 09.06.2015 року про середньомісячну заробітну плату\~ ТОВ «Бирема» за останні два відпрацьовані місяці [PERSON] була нарахована та виплачена заробітна плата у розмірі: січень 2014 року - 1300 грн., лютий 2014 року - 1300 грн., всього: 2600 грн. Кількість робочих днів становило: січень 2014 року - 21, лютий 2014 року - 20, всього: 41 день. Середньоденна заробітна плата становить: 2600 грн. / 41 день = 63,41 грн. Кількість робочих днів для розрахунку у 2014 році 196. Кількість робочих днів для розрахунку у 2015 році 110. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Розрахунок середнього заробітку [PERSON] на період військової служби: 63,41 грн. х (196 дн. + 110 дн.) = 63,41 х 306 = 19403 грн. 46 коп. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку в сумі 19\~403 грн. 46 коп. позивача за період - з 22\~ березня 2014 року по 15 червня\~ 2015 року, в межах заявлених позовних вимог підлягають задоволенню. Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, що її завдано позивачеві, суд, відповідно до ст. 23 ЦК України, враховує глибину його душевних страждань та форму вини відповідача у її заподіянні. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування моральної шкоди власником або уповноваженим ним органом працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, що існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст.ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості, а тому вважає, що заявлена позивачем вимога про стягнення 10000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди не відповідатиме вказаним вище засадам та є завищєним, адже позивачем її розмір суду не підтверджено, а тому вважає стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн справедливою та розумною компенсацією завданої останньому моральної шкоди, з врахуванням тривалості спору між сторонами та в зв`язку з цим душевних переживань [PERSON] . Вирішуючи процесуальне питання щодо поновлення позивачеві строку звернення до суду, суд враховує наступне. Нормою ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Крім того, згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в Листі № 10-70/0/4-13 від 16 січня 2013 року «Про окремі питання застосування строків позовної давності» заява позивача про поновлення строку позовної давності не означає, що подана заява (відповідачем) про застосування позовної давності, тобто про сплив позовної давності, є наслідком відмови в позові, якщо він обґрунтований. Оскільки факт порушення трудових прав позивача знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, суд, враховуючи вказану вище правову позицію, вважає, що процесуальний строк для звернення до суду за захистом порушених трудових прав підлягає поновленню. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки від сплати судового збору при зверненні до суду із цим позовом позивач був звільнений, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 487 грн 20 коп.

Outcome: partial