Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі продажу № 139 від 12.11.2012 року відповідач придбав в її магазині товари на загальну вартість 5310 грн з розстрочкою на 4 місяці. Відповідач отримав товари, оплату при цьому він не здійснював. Він мав щомісячно до 12 числа кожного місяця сплачувати позивачу по 1327,50 грн в рахунок погашення заборгованості, останній платіж повинен був здійснити до 12.03.2013 року, проте не здійснив жодного платежу. Просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором купівлі-продажу у розмірі 5310 грн, а також втрати від інфляції у розмірі 3941,87 грн, 3 % річних у розмірі 463,50 грн, пеню, розраховану відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань», у розмірі 2553,14 грн, частину пені, розраховану відповідно до ст. 4 договору купівлі-продажу, у розмірі 3500 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати сплачений судовий збір та витрати зі сплати послуг у розмірі 5 грн. У судове засідання позивач не з»явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на заочному розгляді справи. Судом ухвалено про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно за місцем реєстрації та за фактичним місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Судом ухвалено про заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України на підставі наявних доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. Відповідно до купівлі-продажу товарів в розстрочку № 139 від 12.11.2012 року [PERSON] придбав в магазині «Лілія» суб»єкта підприємницької діяльності приватного підприємця [PERSON] в кредит з розстрочкою платежу на 4 місяці товари загальною вартістю 5310 грн, а саме: шубу вартістю 4990 грн та телефон вартістю 320 грн. Відповідно до умов договору погашення кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами. У випадку, якщо буде допущене прострочення чергового платежу, вся сума непогашеної заборгованості, а також пеня у розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення, буде стягнута в примусовому порядку незалежно від настання строків чергових платежів за рішенням суду. Підписання даного договору є підтвердженням факту передачі товару. Відповідач з умовами договору ознайомлений під підпис (а. с. 5). Встановлено, що відповідач обов»язок з повернення коштів у розмірі 5310 грн не виконав. З позовом позивач звернулася в суд 11.11.2015 року шляхом надіслання позову поштою (а. с. 10). Сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 12.12.2012 року по 09.11.2015 року (період, по який просить позивач) становить 9313,74 грн (5310 х 175,4% : 100%). Таким чином, втрати від інфляції становлять 4003,74 грн., в розрахунку позивачем зазначена сума 3941,87 грн. 3 % річних за невиконання грошового зобов"язання за період з 12.12.2012 року по 09.11.2015 року становить 463,50 грн: 5310 грн (несплачена сума) х 3 % : 365 днів х 1062 днів (кількість днів прострочення зобов"язання). Пеня в розмірі 1 % від суми невиконаного зобов»язання за кожен день прострочення за період з 12.12.2012 року по 09.11.2015 року, встановленому договором купівлі-продажу, складає 56392,2 грн (53,10 грн х 1062). Пеня, розрахована за один рік 19381,50 грн. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають із зобов»язань за договором купівлі-продажу товару в розстрочку, недопустимості односторонньої відмови від виконання договірних зобовязань та наслідків невиконання зобов»язання. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у визначений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами Відповідно до ч. 1 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Відповідно до ч. 1 ст. 695 ЦК України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Таким чином, у судовому засіданні встановлено порушення права позивача на своєчасне отримання коштів внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги про стягнення втрат від інфляції та 3 % річних підлягають задоволенню. Однак, враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що розмір втрат від інфляції перевищує наведений позивачем в розрахунку в позові, проте позивач просить стягнути втрати від інфляції у розмірі 3941,87 грн, вимоги про стягнення втрат від інфляції відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України підлягають у розмірі, який просить позивач. Щодо позовних вимог про стягнення пені суд дійшов таких висновків. Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. З огляду на те, що у судовому засіданні встановлено, що договором купівлі-продажу товарів в розстрочку № 139 від 12.11.2012 року передбачено стягнення пені у розмірі 1 % від простроченої суми у разі неналежного виконання зобов»язання, вимоги про стягнення пені відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» у розмірі 2553,14 грн, яку просить стягнути позивач, не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Встановлено, що заяв про застосування позовної давності від відповідача не надходило. Таким чином, вимоги ж про стягнення пені у розмірі 1% від простроченої суми заборгованості за кожен день прострочення підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що загальний розмір розрахованої пені становить 56392,20 грн, проте позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 3500 грн, а тому суд вважає за необхідне задовольнити зазначені позовні вимоги в межах заявлених вимог. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 487,20 грн. Щодо вимог про стягнення судових витрат з оплати послуг (комісія банку) у розмірі 5 грн, то такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати з оплати послуг банку не є судовими витратами, а тому не підлягають стягненню з відповідача. Крім того, відповідно до квитанції від 11.11.2015 року (а. с. 2) позивачем сплачено комісію у розмірі 2 грн, а не 5 грн.

Outcome: partial