Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

У вересні 2015р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням наступних уточнень, просить припинити право власності відповідача на 93/100 частки житлового будинку з магазином по вул.6 Поперечна,33, визнати недійсним свідоцтво про це право власності від 21.05.2004р., посилаючись в обґрунтування вимог на те, що за рішенням судів (Центрального районного суду м.Миколаєва від 30.11.2009р., апеляційного суду Миколаївської області від 20.12.2011р.) було поділене спільне сумісне майно бувшого подружжя [PERSON] і позивачу у власність передано будівельні матеріали та інше майно, які були використані сторонами при самочинному спорудженні магазину "Лувр" зі складом на місці 93/100 частки житлового будинку з магазином, розташованих за вказаною адресою, свідоцтво про власність на які зберігається за відповідачем; але на теперішній час фактичний стан вказаного об'єкту нерухомого майна не відповідає опису об'єкта, зазначеному у свідоцтві про право власності від 21.05.2004р., у зв'язку з його реконструкцією, та оскільки у Реєстрі прав на нерухоме майно за відповідачем зареєстроване право власності на вказану частку житлового будинку з магазином по вул.6Поперечна,33 і скасувати цей напис не має можливості, тому виникла необхідність у припиненні права власності на цю частку майна відповідача. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини; відповідач - проти позову заперечив, посилаючись на відсутність правових підстав для припинення його права власності згідно свідоцтво про право власності від 21.05.2004р., оскільки всі реконструкції нерухомості після є незаконними, в спірній нерухомості є житлові приміщення на які він зберігає право власності, припинення цього права можливе на підставі ст.367 ЦК України лише за умови відшкодування вартості частки майна. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що на підставі рішення Миколаївського міськвиконкому від 23.04.2004р. відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно 93/100 часток житлового будинку з магазином, розташовані по вул.6 Поперечна,33 м.Миколаєва, право власності зареєстроване КП ММБТІ (реєстраційний №3480235). Згідно рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 30.11.2009р., частково скасованого із ухваленням нового, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20.12.2011р., між сторонами було поділене шлюбне майно, до якого відносилася і нерухомість за адресою: м.Миколаїв, вул.6 Поперечна,33, тобто 93/100 часток житлового будинку з магазином; оскільки на місці останнього існувало на час поділу та продовжує ще існувати самочинне будівництво, то воно було розподілене між подружжям та відійшло у власність позивача [PERSON] у вигляді будівельних та оздоблювальних матеріалів та іншого майна; будь-яке нерухоме майна за цією ж адресою у власність відповідача [PERSON] при поділі спільного майна не відійшло. Згідно ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна, відмови власника від права власності, припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі, знищення майна, викупу пам'яток культурної спадщини, примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону, звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника, тощо. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. На підставі ст.367 ЦК України у разі поділу спільного майна\~між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Отже, майно, фактично нерухоме, що знаходиться по вул.6 Поперечна,33, при поділі спільного майна бувшого подружжя [PERSON] відійшло позивачу, а тому право власності відповідача на це ж майно (по вул.6 Поперечна,33) припинилося, про що має бути ухвалене рішення для внесення змін щодо державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно. Що стосується вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 21.05.2004р., то наявність передбачених ст.ст.203,215 Цивільного кодексу України підстав недійсності на час видання спірного правовстановлюючого документу (укладання правочину) позивачем у судовому засіданні не доведена. В цій частині вимог слід відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу присуджуються з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial