Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Представник позивача Міщенко О [PERSON] в інтересах позивача 29.09.2017 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. За змістом уточненої позовної заяви, поданої 29.11.2017, сторони з 11.09.1992 перебували у шлюбі, зареєстрованому Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1585. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які мешкають у Польщі. З травня 2016 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство з цього часу не ведеться. Позивач працює у Польщі, планує укласти інший шлюб. Вказує, що житловий будинок [ADDRESS] , позивач придбав 23.06.1992, тобто, до укладення шлюбу із відповідачкою, яка мешкає у вказаному будинку. Вважає, що до складу спільного сумісного майна подружжя входять: 1) Нежитлове приміщення у будинку [ADDRESS] , право власності на яке зареєстроване за [PERSON] ; 2) Квартира [ADDRESS] , право власності на яку згідно з договором купівлі-продажу від 04.05.2007 зареєстроване за [PERSON] ; 3) Житловий будинок [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, що згідно з договором купівлі-продажу від 26.11.2007 належить на праві власності [PERSON] . Оскільки, відповідно до положень 60-63 СК України, вказане майно набуте під час шлюбу, є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, з підстав, передбачених ст. 69-71 СК України, ст. 319, 325, 334, 355, 368, 370, 372 ЦК України, в позасудовому порядку сторони не дійшли згоди щодо спірного майна, представник позивача просить визнати вказане нерухоме майно об`єктами спільної сумісної власності подружжя, поділити його, виділивши позивачу та відповідачці по 1/2 частці кожного з зазначених об`єктів нерухомості, визнати за кожною зі сторін право особистої приватної власності на них (на відповідні частки). Із вказаних підстав представник позивача просить задовольнити позовну заяву. 11.12.2017 відповідачкою [PERSON] пред`явлено до суду зустрічну позовну заяву, неодноразово уточнену протягом розгляду справи, востаннє 02.07.2018, за змістом якої позивачка просить: - визнати 2-поверховий житловий будинок, загальною площею 162,5 кв.м., житловою площею 62,1 кв.м., що становить 14/25 частин домоволодіння [ADDRESS] , спільною власністю подружжя; - поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши їй та визнавши за нею право власності на: 1) 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] ; 2) 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; 3) 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер 20948551; - стягнути з відповідача на її користь 110\~020,00 гривень, тобто вартість 1/2 частини автомобілю «Citroen C5», кузов [NUMBER] , 2006 р.в., д/н [NUMBER] , який є спільною сумісною власністю подружжя. В обґрунтування вимог вказує, що дійсно перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 11.09.1992. Під час шлюбу подружжям нажито спільне майно, зокрема, автомобіль «Citroen C5», 2006 р.в., в добровільному порядку здійснити поділ якого не видається за можливе. Також, до складу сумісного майна відносить: 3-кімнатну квартиру [ADDRESS] ; житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер 20948551; житлового будинок [ADDRESS] . [PERSON] також зазначає, що під час перебування у шлюбі на її ім`я придбано будинок [ADDRESS] , проте, враховуючи дату виникнення права власності на нього, він також відноситься до спільного майна подружжя. Стосовно житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , позивачка за зустрічним позовом зазначає, що він був особистою власністю чоловіка, втім, протягом спільного життя подружжям здійснено його реконструкцію, внаслідок чого загальна площа будинку збільшилась з 39,7 кв.м. до 162,5 кв.м. На той час спірний будинок був одноповерховим, 7,05*7,58 м, розташовувався на фундаменті зі шлакобетону, мав водяне опалення, світло і водопостачання, що видно з акту прийомки особистого будинку від 28.05.1992. Новий будинок складається з 2 поверхів, має житлову площу 50,7 кв.м., його збудовано на бетонному фундаменті на спільні кошти подружжя, що видно з акту прийомки індивідуального будинку від 23.06.2004 та розпорядження №1374 від 23.06.2004, винесеного головою Шевченківської районної адміністрації ЗМР. Крім того, у будинку проведено каналізацію та здійснено його газифікацію, тобто майно суттєво збільшилось у своїй вартості. Після 2004 року здійснено другу реконструкцію будинку та перебудову, внаслідок чого загальна і житлова площа суттєво збільшена. Тому [PERSON] вважає його об`єктом спільної власності подружжя із посиланням на ст. 62 СК України. Первісний зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду із позовом [PERSON] ухвалою суду від 23.04.2018 (справа перебувала в провадженні судді Голубкової М.А.). Позивач (відповідач за зустрічним позовом) скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 191 ЦПК України, 20.07.2018 подав відзив на уточнену зустрічну позовну заяву, згідно з яким, первісну зустрічну позовну заяву визнає частково. Погоджується із правовим обґрунтуванням заявлених [PERSON] позовних вимог та необхідністю поділити спільне сумісне майно порівну. Визнає, що до складу спільного майна подружжя входить житловий будинок [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] , будинок [ADDRESS] , які придбані під час шлюбу, а також, спірний автомобіль. Зауважує, що нежиле приміщення [ADDRESS] , на час придбання мало статус жилого. Крім того, [PERSON] визнає, що під час шлюбу подружжям спільно у 2004 році збудовано новостворене майно за адресою: [ADDRESS] , а саме, один будинок перебудований на двоповерховий і збудовано ще 1 приміщення (Б2 та Б1-2). Але, не визнає, що до складу спільного майна подружжя входить житловий будинок (його частка) [ADDRESS] , придбаний ним до реєстрації шлюбу із [PERSON] . Зауважує, що доказів на підтвердження витрат на реконструкцію (перебудову) будинку позивачкою за зустрічним позовом не надано, що унеможливлює розмежування знову збудованих споруд та тих, що вже існували, тому у цій частині зустрічного позову просить відмовити. Вважає, що оцінка транспортного засобу проведена приблизно, без огляду автомобіля, тому заперечує проти стягнення на користь [PERSON] вказаної у зустрічному позові суми (110\~020,00 гривень). Вважає, що необхідно визнати за кожним з подружжя право власності на 1/2 частку транспортного засобу, здійснивши його поділ. З вказаних підстав відповідач за зустрічним позовом вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно з відзивом на уточнений позов, поданим 01.06.2018, [PERSON] позовні вимоги визнає частково, наголошує, що квартира [ADDRESS] , жилий будинок [ADDRESS] , приміщення по [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя відповідно до ч.1 ст. 60 СК України. Вважає за необхідне порівну поділити між ними квартиру [ADDRESS] , жилий будинок [ADDRESS] . Аналогічні пояснення викладені у запереченнях [PERSON] від 11.06.2018. Будинок [ADDRESS] вважає об`єктом права спільної сумісної власності, оскільки його перебудова здійснена за спільні кошти подружжя. У відповіді на відзив, поданій [PERSON] 07.06.2018, позивач за первісним позовом вказує, що між сторонами не має згоди щодо переліку майна, що перебуває у спільній сумісній власності, підтримує уточнені позовні вимоги. Крім того, 07.08.2018 [PERSON] подано відповідь на відзив на уточнений зустрічний позов, за змістом якої вважає, що на нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS] позовні вимоги можуть бути заявлені лише [PERSON] , оскільки воно зареєстровано за [PERSON] , проте, згідно з ч.1 ст. 60 СК України вважає його спільним майном подружжя. Первісної будови за адресою: [ADDRESS] , не існує, тому виокремити частку, яка належала [PERSON] , не видається за можливе із врахуванням того, що будинок перебудований за спільні кошти подружжя. Права співвласниці 11/25 частин цього домоволодіння внаслідок його поділу між подружжям не порушуються. Крім того, [PERSON] заперечує проти поділу транспортного засобу, який є неподільною річчю, перебуває у фактичному користуванні [PERSON] , тому вважає належним способом захисту, в цьому випадку, саме стягнення на її користь грошової компенсації вартості 1/2 його частини. Ухвалою судді від 28.02.2019 справу прийнято до провадження судді Зарютіна П.В. 07.06.2019 представником позивача подано заяву про залучення у порядку ст. 53 ЦПК України до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, на стороні позивача тітки позивача [PERSON] , 1950 р.н. Ухвалою суду під час підготовчого засідання 07.06.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, в задоволенні клопотання [PERSON] відмовлено. Ухвалою суду від 10.06.2019 закрито підготовче провадження у справі, постановлено розпочати розгляд справи по суті та призначено її до судового розгляду, визначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Позиція сторін, викладена у більш ранніх заявах по суті справи, поданих до суду, змінювалась протягом строку розгляду справи, відповідно, не відображена, окрім останньої редакції заяв кожної зі сторін. Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. В судовому засіданні сторони присутні не були, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку про те, що заявлений первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню на підставі таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносинах. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ») [PERSON] , [INFO] , Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 11.09.1992 зареєстровано шлюб, актовий запис №1585. Шлюб між сторонами розірваний на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19.12.2017 у справі №336/4474/17-ц, пр. 2/336/2308/2017. Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 10.05.2018 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, заочне рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19.12.2017 без змін. Судом досліджено письмові докази на підтвердження виникнення права власності на спірні об`єкти нерухомого та рухомого майна, надані сторонами: 1. Судом встановлено, що первісно право власності на 2/3 частини жилого будинку [ADDRESS] у рівних частинах перейшло до [PERSON] та [PERSON] від [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 15.05.2002, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченком О.М. 15.05.2002 за р.№2141. В подальшому, угодою про визнання конкретного користування та зміни часток у майні, що є спільною власністю, укладеною 17.08.2002 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , її сторони дійшли такої домовленості: у власності [PERSON] та [PERSON] в житловому будинку «А» є квартира [ADDRESS] , що складає 13/25 частин житлового будинку за вказаною адресою [ADDRESS] по 13/50 частин кожному, а у власності [PERSON] і [PERSON] у житловому будинку «А» - квартира № [ADDRESS] , що складає 12/25, тобто по 12/50 частин кожному. Визначено порядок користування земельною ділянкою відповідно до ст. 42 ЗК України та господарчими, побутовими будівлями і спорудами (п.п. 5, 6, 8 угоди). Угода посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лучко Н.Г. 17.08.2002 за р.№1520. Згідно з копією рішення виконавчого комітету ЗМР №295/29 від 30.09.2002 «Про переведення житлового приміщення квартири [ADDRESS] до нежитлового фонду», вирішено оформити квартиру [ADDRESS] за вказаною адресою за [PERSON] , [PERSON] як нежитлове приміщення для подальшого використання під магазин продовольчих товарів. Відповідно до свідоцтва серії СА №001207 на право власності на приміщення, виданого 28.11.2002 виконавчим комітетом ЗМР, в цілому приміщення [ADDRESS] , належить по 1/2 частці [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету ЗМР ради від 30.09.2002 №295/29. За даними реєстраційного напису на правовстановлюючому документі, виданому начальником ОП ЗИБТІ [PERSON] ., об`єкт нерухомого майна - приміщення № [ADDRESS] , розташоване [ADDRESS] [ADDRESS] , зареєстрований ЗМБТІ на праві приватної власності за [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 частці), записаний в реєстрову книгу №3 за р.№892 від 27.01.2003. Приміщення №1 складає 13/25 частин жилого будинку. Також, на цьому доказі міститься напис приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Грибанової О.В., засвідчений печаткою, відповідно до якого 25.07.2006 1/2 частка приміщення продана [PERSON] за договором купівлі-продажу, р.№719 від 25.07.2006. Згідно з договором купівлі-продажу, укладеним 25.07.2006 між [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] (продавець), та [PERSON] (покупець), посвідченим 25.07.2006 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В., зареєстрованим за р.№719, у власність [PERSON] продавцем передано, відповідно, покупцем прийнято, 1/2 частку нежилого приміщення, загальною площею 39,4 кв.м., яке розташоване у [ADDRESS] № [ADDRESS] . Приміщення №1 складає 13/25 частин житлового будинку, зазначеного в плані під літерою «а», в якому згідно угоди «Про визнання конкретне користування та зміни часток у майні, що є спільною власністю», посвідченої Лучко Н.Г., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 17.08.2002 за р.№1520, визначено конкретне користування Майна. На підставі вищеназваної угоди у власність Покупця в житловому будинку літ.А переходить коридор 1-3 площею 2,4 кв.м., кімната 1-4 площею 13,2 кв.м., кімната 1-5 площею 6,6 кв.м., загальною площею 22,2 кв.м.; службова прибудова «а», веранда «а-2», ганок, козирок, літня кухня «Б», «пг» - погріб під літерою «Б», «К»- вбиральня, «Р» - душ, №1,5 паркани, №2 водопровід, що складає 13/25 частин житлового будинку літ.А. (п. п. 1.1, 1.2 Договору). Відповідно до п.п. 3.1 Договору, право власності на Майно згідно ст. 334 ЦК України переходить до Покупця з моменту державної реєстрації цього договору. Крім того, відповідно до п. 5.2, 5.4 Договору, майно придбається за згодою чоловіка, нотаріально посвідчена заява якого зберігається у цій справі нотаріуса. Вказаний правочин зареєстрований у Державному реєстрі правочинів, що підтверджено витягом №2675450 від 25.07.2006, виданим приватним нотаріусом ЗМНО Грибановою О.В., за №1459224, реєстраційний номер майна 15498867, відповідно до якого набувачем 1/2 частки нежилого приміщення є [PERSON] . Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №124101151 від 16.05.2018, виданим державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, об`єкт нерухомого майна: - 1/2 частка нежитлового приміщення, р.№939810023101, загальною площею 39,4 кв.м., адреса: [ADDRESS] ,- нежитлове приміщення 31.05.2016 зареєстроване на праві спільної часткової власності за [PERSON] (номер запису 14823906) на підставі договору купівлі-продажу №719, посвідченого 25.07.2006 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В., підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №29911307 від 06.06.2016 державного реєстратора Департаменту реєстраційних послуг ЗМР Пеєвої О.О.; - 1/2 частка нежитлового приміщення, р.№939810023101, загальною площею 39,4 кв.м., адреса: [ADDRESS] , - нежитлове приміщення 02.05.2018 зареєстроване на праві приватної власності за [PERSON] (номер запису 25997511) на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 28.11.2002 Виконавчим комітетом ЗМР, підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №40933165 від 04.05.2018 державного реєстратора Департаменту реєстраційних послуг ЗМР Рябошапка І.П. 2. Даними копії договору купівлі-продажу (п.1.1), укладеного між [PERSON] , що діє від імені [PERSON] (продавцем), та [PERSON] (покупцем) 04.05.2007, підтверджено, що предметом договору є 14/25 частин жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці, площею 738 кв.м., а саме: жилий будинок, шлакобетон, обкл. цеглою, зазначений в плані літ.А, жилою площею 53,4 кв.м., жила прибудова, шлакоблк, цегла, зазначена в плані літ. А-2, жилою площею 8,9 кв.м., жила прибудова, цегла, зазначена в плані літ. А-3, жилою площею 9,2 кв.м., господарчі і побутові будівлі та споруди: Д-вбиральня, В-сарай, пг погріб з шийкою, Ж- гараж, №1 паркан, №2- трубопровід, а-6 К- сарай, №3, 4 паркани. Відповідно до п. 4.1 право власності на придбану частину жилого будинку виникає у покупця у відповідності до ст. 182, 334 ЦК України, тобто з моменту проведення державної реєстрації цього договору. Договір посвідчений 04.05.2007 за р.№2835 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. При цьому, відповідно до п. 5.1 Договору, покупцю роз`яснено норми ст. 60-65 СК України та юридичні наслідки здійснюваного правочину. Договір зареєстровано приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. у Державному реєстрі правочинів за №2069035 04.05.2007, що підтверджено копією витягу №3936803 від 04.05.2007, доданою до зустрічної позовної заяви. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14545948, виданого ОП ЗМБТІ 15.05.2007, 14/25 частин жилого будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 13490233, на праві приватної власності зареєстровані за [PERSON] на підставі вище зазначеного договору від 04.05.2007, номер запису 21327 в книзі 143. Рішення про реєстрацію права власності прийнято 15.05.2007. Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №17688052, виданого ОП ЗМБТІ 11.02.2008, до складу вищевказаного об`єкту нерухомості, належного [PERSON] , входять: жилий будинок А, житлова площа 52,0 кв.м., загальна площа 61,1 кв.м., жила прибудова А-3, жила площа 9,2 кв.м., загальна площа 31,4 кв.м, жила прибудова А-4, житлова площа 21,1 кв.м., загальна площа 49,5 кв.м., Д - вбиральня, В- сарай, К- сарай, Ж-гараж, 1- паркан, 2 водопровід, 3 паркан, 4 паркан. Загальна площа об`єкта становить 142,0 кв.м. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі №2-1124/08 від 28.02.2008 позов [PERSON] до [PERSON] про відокремлення об`єкту нерухомості задоволено, виділено [PERSON] із сумісної власності у відокремлений об`єкт нерухомості частку житлового будинку [ADDRESS] , визначену як квартиру [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , що складається з жилої кімнати №3, площею 21,1 кв.м., кімнати №4, площею 10,7 кв.м., кімнати №5, площею 14,3 кв.м., коридору №1, площею 6,4 кв.м., коридору №2, площею 7,8 кв.м., ванни №6, площею 3,8 кв.м., котельній №7, площею 5,3 кв.м., кухні №8, площею 14,2 кв.м. Зобов`язано ОП ЗМБТІ зареєструвати за [PERSON] право власності на вказаний відокремлений об`єкт нерухомості кв. [ADDRESS] . Підставою для звернення до суду стала купівля [PERSON] 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , яка означена на плані літ А-2, фактично визначена як квартира [ADDRESS] , що складається з 3 жилих кімнат, коридорів, кухні, ванної, прихожої та її руйнування внаслідок пожежі, у зв`язку із чим, як вказано у рішенні суду, позивач за згодою іншого співвласника шляхом перебудови та реконструкції збільшив розмір своєї долі. Вказана перебудова за змістом рішення зафіксована у техпаспорті. Рішення суду набрало законної сили 11.03.2008. За даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18191045 від 21.03.2008, виданого ОП ЗМБТІ, квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 22594882, на праві приватної власності належить [PERSON] . Право власності зареєстровано 21.03.2008, номер запису 21327 в книзі 143, підстава рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.02.2008 у справі 2-1124/08. Крім того, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно №104729723 від 22.11.2017, виданою Департаментом реєстраційних послуг ЗМР, підтверджено, що 16.04.2014 здійснено державну реєстрацію права приватної власності на вказаний об`єкт нерухомості, номер запису 5429057 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 12582935 від 22.04.2014, за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 344703223101, номер в РПВН 22594882). Загальна площа квартири 83,1 кв.м., житлова площа 44,4 кв.м. Підстава виникнення права власності рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі № 2-1124/08 від 28.02.2008. 3. Як підтверджено випискою з рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів №183а/15 від 28.05.1992 «Про оформлення права особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS] , вирішено оформити за [PERSON] документи про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] , надано право спільного користування земельною ділянкою, площею 444 кв.м. Відповідно до акту прийому індивідуального будинку від 28.05.1992, складеного комісією виконкому Шевченківського району, будинок [ADDRESS] , належний [PERSON] , із гаражем, вважається прийнятим. Загальна площа 1-поверхового будинку становить 39,7 кв.м., житлова 24,9 кв.м. Відповідно до Рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів №219а/1 від 17.06.1992 «Про зміну ідеальних часток на будинок (домоволодіння)» за адресою: [ADDRESS] , співвласниці [PERSON] встановлено ідеальну частку на домоволодіння 11/25 частин, а [PERSON] 14/25. Згідно зі свідоцтвом про право приватної власності на домоволодіння № [NUMBER] від 23.06.1992, виданим Міським житловим управлінням виконкому ЗМР народних депутатів, 14/25 частин домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності, яке в цілому складається з 2 житлових будинків. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів №219а/1 від 17.06.1992. Право власності на 14/25 частин вказаного домоволодіння зареєстровано 23.06.1992 в ЗМБТІ за [PERSON] , запис до реєстрової книги за №89, р.№13605. Відповідно до акту прийому індивідуального будинку від 23.06.2004, складеного міською комісією, затвердженого заступником голови Шевченківської районної адміністрації, буд. [ADDRESS] з сараєм, належні [PERSON] , вважаються прийнятими. Загальна площа 2-поверхового будинку становить 71,1 кв.м., житлова 50,7 кв.м., у будинку проведені каналізація та здійснено його газифікацію. В матеріалах справи також наявний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №107158033 від 12.12.2017, відповідно до якого право власності на житловий будинок літ. Б-2, реєстраційний номер 1434745423101, крім того, мансарда літ.мс, ганок до Б-2, піддашок до Б-2, погріб до Б-2 літ. пг, житлова прибудова літ.Б1-2, загальною площею 162,5 кв.м., житловою площею 62,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] 08.12.2017, запис №23875858 рішенням державного реєстратора Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелиха В.В. на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 23.06.1992, виданого Запорізьким місьжитлоуправлінням виконавчого комітету ЗМР, технічного паспорту від 13.10.2017, декларації про готовність об`єкта до експлуатації ЗП 141173401517, виданого 06.12.2017, на праві приватної власності зареєстровано за [PERSON] . Стосовно іншої частини вказаного домоволодіння - відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори Чирва Л.А., спадкоємицею після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , є [PERSON] , спадкове майно складається з 11/25 частин будинковолодіння [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці розміром 459 кв.м. (р.№4-3380 від 19.12.2003). Право приватної власності зареєстровано 12.01.2004 за [PERSON] . ОП ЗМБТІ (номер витягу 2532851 від 12.01.2004, номер запису 13605 в книзі 89). 4. Судом також встановлено, що згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16890797 від 03.12.2007, виданим КП «Новомиколаївське госпрозрахункове архітектурно-планувальне технічно-інвентаризаційне бюро», будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 20948551, на праві приватної власності належить [PERSON] . Право власності зареєстровано 03.12.2007, підстава договір купівлі-продажу, посвідчений за р.№2310 від 26.11.2007 приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Моргуновим О.В. Так, відповідно до п.4 вказаного вище договору, покупець підтверджує, що кошти, витрачені на придбання цього будинку, являються спільною власністю подружжя - [PERSON] та його дружини [PERSON] , яка дала згоду на придбання цього будинку, а тому, придбаний будинок буде їх спільною сумісною власністю. Цей факт за змістом договору підтверджується заявою [PERSON] від 26.11.2007, яка нотаріально посвідчена. 5. Автомобіль «CITROEN C5», сірого кольору, кузов [NUMBER] , 2006 р.в., об`єм двигуна 1997, д.р.н. [NUMBER] зареєстрований на ім`я [PERSON] [INFO] , відповідно до довідки №31/8-П-33 від 13.02.2018, виданої РЦС в Запорізькій області МВС України, придбаний у розстрочку (кредитор АППБ Аваль), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Згідно з відміткою на вказаний транспортний засіб наявна заборона відчуження. Матеріалами справи підтверджено, що, відповідно до звіту про незалежну оцінку (дата оцінки 28.09.2017), здійсненого суб`єктом оціночної діяльності (сертифікат №1019/16 від 16.12.2016, виданий Фондом державного майна України) ТОВ «Брок Сервіс плюс», що наданий позивачем за первісним позовом: -Ринкова вартість квартири [ADDRESS] , становить на дату оцінки - 712\~449,00 гривень, без ПДВ. -Ринкова вартість житлового будинку літ.А, із господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , становить на дату оцінки - 121\~696,00 гривень, без ПДВ. -Ринкова вартість нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , становить на дату оцінки - 523 972,00 гривень, без ПДВ. [PERSON] подано до матеріалів справи докази вартості спірного майна. Так, згідно зі звітом про оцінку майна №17017-7 від 17.10.2017, здійсненим суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Наукова технічна компанія «Оцінка» (сертифікат №70/17 від 02.02.2017, виданий Фондом державного майна України), ринкова вартість житлового будинку з відповідними будівлями і господарчими спорудами, за адресою: [ADDRESS] , становить на дату оцінки (17.10.2017) 68\~350,00 гривень. Крім того, відповідно до довідки експерта Консультативно-автоекспертного бюро ТОВ «Виробничо-експертне підприємство «Стандарт-Сервіс» Шахова О [PERSON] В. №12 від 04.10.2017, виданій [PERSON] , середня ринкова вартість автомобіля «CITROEN C5», 2006 р.в., д.р.н. [NUMBER] , станом на дату видачі довідки складає 220\~040,00 гривень. Відповідно до звіту за результатами оцінки автотоварознавчого дослідження №21 від 08.02.2019, здійсненої судовим експертом Шаховим О.В., ринкова вартість автомобіля «CITROEN C5», д.р.н. [NUMBER] , станом на 08.02.2019 складає 166\~078,85 гривень. Задовольняючи первісний та зустрічний позови частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За положеннями ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч.1 ст. 386 ЦК України врегульовано, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. За змістом ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання (правовий висновок, висловлений Великою Палатою ВС у постанові від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц, правова позиція, викладена в постанові ВСУ від 16.12.2015 у справі № 6-2641цс15). Проте, як передбачено ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, сторони дійшли згоди про те, що автомобіль «CITROEN C5», д.р.н. [NUMBER] , об`єкти нерухомого майна: 1) нежитлове приміщення у будинку [ADDRESS] , право власності на яке зареєстроване за [PERSON] ; 2) квартира [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване за [PERSON] ; 3) житловий будинок [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, що належить на праві власності [PERSON] , - є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Вказаний висновок суду відповідає й змісту норми ст. 60 СК України, за змістом якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постановах ВСУ від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, та ВС від 05.09.2018 у справі № № 522/24628/16-ц (пр. № 61-3920св18 ). Як передбачено ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Стосовно визнання в цілому 2-поверхового житлового будинку, загальною площею 162,5 кв.м., житловою площею 62,1 кв.м., із прибудовою, що становлять 14/25 частин домоволодіння [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, [PERSON] заперечує, оскільки вважає, що, власне, будинок, який був придбаний ним до шлюбу, але, згодом, протягом спільного подружнього життя перебудований (реконструйований), до складу спільного майна подружжя не входить, є його приватною особистою власністю відповідно до ч.1 ст. 57 СК України. Втім, наявними технічними паспортами на 14/25 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , підтверджено, що дійсно за час перебування подружжя у шлюбі внаслідок здійснення набудови та зведення ще однієї прибудови спільне майно подружжя суттєво збільшено у вартості. Сторони не заперечують, що будівництво здійснювалось за рахунок спільних коштів, в інтересах сім`ї, крім того, письмовими доказами підтверджено, що державна реєстрація перебудованого об`єкта нерухомості здійснена із дотриманням вимог чинного законодавства на час завершення будівництва, за наявності прийомки індивідуального будинку, із виготовленням технічного паспорта та внесенням відомостей про право власності до реєстру прав власності. Водночас, наявними копіями технічних паспортів підтверджено, що суттєвою ознакою є, крім істотного збільшення вартості майна, як об`єкта, й зміна його якісних характеристик (побудування 2 поверху (літ. мс) будинку Б-2 та зведення прибудови Б1-2, проведення каналізації та газифікації), додатково заслуговує на увагу й та обставина, що суттєво збільшилась й площа будинку (у декілька разів). Враховуючи, що первісний будинок вже не існує у дійсності, тому вартісна оцінка предмета спору, встановлення її співвідношення із первісною вартістю частини домоволодіння, зареєстрованої за [PERSON] , неможлива, крім того, відповідних клопотань сторонами не заявлено. Слід зауважити, що суттєве поліпшення об`єкту нерухомості внаслідок проведення подружжям робіт з реконструкції домоволодіння не заперечується сторонами, доля внеску (витрат) кожного з подружжя для їх здійснення протягом розгляду справи не оспорювалась. Cудом встановлено, що іншої домовленості між сторонами щодо порядку володіння, користування та розпорядження спірним об`єктом не було, шлюбного договору не укладено, тому, виходячи з принципу рівності часток, частки позивача і відповідача в праві спільної сумісної власності у цьому майні є також рівними, а тому ідеальні частки кожного з подружжя становлять: 1/2 частка від 14/25 частин домоволодіння, тобто по 7/25 частин. У постанові ВСУ від 03.04.2013 у справі №6-12цс13 зроблено висновок: "Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі". З огляду на вище наведене, враховуючи час придбання нерухомості (нежитлового приміщення у буд. [ADDRESS] ; квартири [ADDRESS] ; житлового будинку [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами) та рухомого майна автомобілю «CITROEN C5», д.р.н. [NUMBER] , протягом подружнього життя сторін, що мало місце в період з 11.09.1992 по 10.05.2018, режим цього майна (спільна власність), - частки сторін у справі у вказаному вище майні є рівними, тобто по 1/2 частині. Слід наголосити, що відповідно до норми ч.1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому, беручи до уваги встановлений судом факт істотного збільшення у своїй вартості об`єкта нерухомості 14/25 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , здійсненого за спільні кошти подружжя, всі вказані об`єкти належать до спільної сумісної власності подружжя, виходячи з норм ст. 60-62 СК України, оскільки протилежного суду не доведено. Позивач вважає, що можливо здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши кожній зі сторін по 1/2 частині трьох об`єктів нерухомого майна відповідно до первісного позову, помилково посилаючись на норму ст. 370 ЦК України, частиною 1 якої врегульовано, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. За змістом ч.1 ст. 356, ч.1 ст. 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Крім того, законом передбачено право співвласників на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, і на поділ майна, що є у спільній сумісній власності (ст. 370, 372 ЦК, ст. 69 - 71 СК). Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 № 7, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири (п. 6). Так, вимог про призначення судово-будівельної експертизи для встановлення можливості поділу в натурі або виділу часток сторонами не заявлено. Крім того, в позовних заявах вимог про одержання грошової або іншої матеріальної компенсації вартості частки кожного з подружжя у наявному нерухомому майні також не заявлено, на депозитний рахунок коштів не вносилось. Як унормовано ч.1, 3, 4 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як передбачено ч. 1-3 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Тому, враховуючи первісні та зустрічні позовні вимоги, встановлені судом обставини справи, кожен учасник спільної сумісної власності, в даному випадку, має право вимагати лише виділення ідеальних часток. Формою власності в цьому випадку буде спільна часткова, що важливо для реєстрації права власності кожного з подружжя. При цьому, обставин, передбачених ч. 3, 4 ст. 357 ЦК України, ч.2, 3 ст. 70 СК України, що надали б змогу суду дійти висновку про наявність підстав для збільшення частки чоловіка чи дружини у праві спільної часткової власності, відступу від принципу рівності часток, не встановлено. На спільне сумісне майно розповсюджуються вимоги ст. 68 СК України, якими врегульовано, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Стосовно позовної вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошової компенсації у сумі 110\~020,00 гривень, що відповідає вартості її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Citroen C5», кузов VF7RCRFJC767670, 2006 р.в., д/н [NUMBER] , суд, розглядаючи її, виходить зі змісту ст. 364 ЦК України. Так, згідно з нормами ч.1-4 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. В розумінні ч.2 ст. 183 ЦК України автомобіль є неподільною річчю. Із врахуванням того, що право власності на автомобіль зареєстровано за [PERSON] , оцінка вартості транспортного засобу в часі пізніше та із оглядом автомобіля здійснена саме позивачем, суд за наявності законних підстав, та тієї обставини, що автомобіль перебуває у фактичному користуванні [PERSON] , вважає за необхідне залишити вказане рухоме майно у його власності та стягнути з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості автомобілю «Citroen C5», кузов VF7RCRFJC767670, 2006 р.в., д/н [NUMBER] , що відповідає її 1/2 частці у спільному сумісному майні подружжя та, із врахуванням звіту за результатами оцінки автотоварознавчого дослідження №21 від 08.02.2019, складає 83\~039,43 гривень. Слід зауважити, що доводи [PERSON] про пошкодження спірного транспортного засобу під час його експлуатації [PERSON] в часі після проведення первісної оцінки, що стало підставою для зменшення його вартості, належними доказами не підтверджено. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 цього Кодексу. У наведеному контексті суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову, окрім визнання відповідно до заявлених позовних вимог за кожною зі сторін права особистої приватної власності на три об`єкти нерухомого майна, оскільки це суперечить змісту закону. Щодо зустрічної позовної заяви судом також встановлено підстави для часткового її задоволення, за вирахуванням частини суми грошової компенсації 1/2 частки [PERSON] у спільному сумісному майні подружжя (автомобілю), оскільки суд дійшов висновку про необхідність стягнення на її користь суми 83\~039,43 гривень, а не 110\~020,00 гривень. В іншій частині обидва позови підлягають задоволенню. Обраний спосіб захисту відповідатиме вимогам ефективності надання захисту порушеного цивільного права кожної зі сторін спору, стосовно нерухомого майна (4 об`єктів), які визнаються об`єктами спільної сумісної власності подружжя, суд задовольняє\~позови шляхом поділу спільного майна подружжя, в рівних (ідеальних) частках, а саме, визнання за кожним з подружжя права власності на 1/2 частину кожного вказаного об`єкта нерухомості. З урахуванням норми ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу сплаченого судового збору між сторонами у спорі, у зв`язку із результатами розгляду, судом не встановлено підстав для стягнення судового збору на користь позивача або відповідача. За змістом ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що [PERSON] подано необхідні докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у сумі 26\~510,00 гривень (копія договору про надання правової допомоги від 20.11.2017, докладний розрахунок, акт виконаних робіт №1/2017 від 15.10.2019 із квитанціями про сплату на загальну суму 3\~160,00 гривень, акт виконаних робіт №2/2018 від 15.10.2019 із квитанціями про сплату на загальну суму 14\~950,00 гривень, акт виконаних робіт №3/2019 від 15.10.2019 із квитанціями про сплату на загальну суму 8 400,00 гривень). Проте, підстав для стягнення з [PERSON] витрат на підготовку виступу адвоката у дебатах у сумі 1\~550,00 гривень на користь [PERSON] судом не встановлено, оскільки текст виступу викладений письмово, поданий разом із заявою про розгляд справи за відсутності сторони, відповідно, розмір цих витрат не обґрунтований, доцільність його підготовки не доведено. Тому, оскільки зустрічні позовні вимоги задовольняються частково, суд, із урахуванням п.3 ч.2, ч.3 ст. 141 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь іншої сторони у справі половини підтверджених витрат на професійну правничу допомогу, але, від суми, за вирахуванням 1\~550,00 гривень, сплачених [PERSON] за підготовку виступу адвоката у судових дебатах ((26\~510,00-1\~550,00) / 2), тобто 12\~480,00 гривень. Стосовно витрат на професійну правничу допомогу адвоката Міщенка О.А. у сумі 46\~915,00 гривень, заявлених до стягнення [PERSON] , на підтвердження суду надано лише копію договору та розрахунок витрат. Акту виконаних робіт та квитанцій про сплату послуг адвоката не подано. Відповідно, суд позбавлений можливості визначити співмірність суми правової допомоги, вказаної у розрахунку, із складністю справи; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи. Тому, підстав для застосування норми п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України та розподілу (стягнення) витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, на користь [PERSON] з [PERSON] судом не встановлено.

Outcome: partial