Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний Ощадний банк України») звернувся до суду з позовною заявою, до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27.11.2006 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України», в особі філії Світловодське відділення №3069 ВАТ «Державний Ощадний банк України», та [PERSON] було укладено кредитний договір №315, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 34875 грн. 00 коп. для придбання автомобіля. А [PERSON] зобов'язався в строк до 27.11.2011 року погасити тіло кредита, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 16% річних щомісячно ануїтетними платежами. В забезпечення виконання зобов'язання по договору кредиту між Світловодським відділенням №6069 ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір поруки №418 від 27.11.2006 року, за умовами якого поручитель зобов'язався перед кредитором в повному обсязі солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання зобов'язань боржника [PERSON] Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] належним чином не виконав взятих на себе зобов'язань. Внаслідок чого станом на 07.07.2013 року він має заборгованість перед банком за договором кредиту, в розмірі 5283 грн. 43 коп. За таких обставин позивач ПАТ «Державний Ощадний банк України», який є правонаступником ВАТ «Державний Ощадний банк України», вимушений був звернутися до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. Просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 5283 грн. 43 коп. та судові витрати на судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила їх задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] визнав позовні вимоги частково. Пояснив, що дійсно не в повному обсязі погасив кредит. Але стверджував, що розрахунок банку про нарахування заборгованості в розмірі 5283 грн. 43 коп. є безпідставно завищеним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що кредитним договором №315 від 27.11.2006 року передбачено термін виконання зобов'язання 27.11.2011року. Договором поруки №418 від 27.11.2006 року передбачено його припинення з припиненням забезпеченного зобов'язання, або протягом 6 місяців з дня настання строку виконання зобов'язання. Позивач звернувся до суду 13.08.2013 року. Тобто після припинення зобов'язання за договором поруки. Тому відповідач [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з нього заборгованості за договором кредиту, укладеного з [PERSON] Вважав, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] боргу за договором кредиту підлягають задоволенню. Дослідивши докази подані сторонами, суд встановив наступне. 27.11.2006 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України», в особі філії Світловодське відділення №3069 ВАТ «Державний Ощадний банк України», та [PERSON] було укладено кредитний договір №315, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 34875 грн. 00 коп. на строк 60 місяців для придбання автомобіля. А відповідач [PERSON] зобов'язався в строк до 27.11.2011 року погасити тіло кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 16% річних щомісячно ануїтетними платежами по 850 грн. 00 коп. не пізніше 27.12.2006 року, а в подальшому 27 числа місяця, наступного за звітним. Відповідно до п.5.2 умов договору при порушенні строків платежів по грошовим забов'язанням, позичальник зобов'язується сплачувати за кожен день простроченого платежу пеню у розмірі 0,5% від суми несплаченого платежу. Сторони визнали, що [PERSON] не виконав в повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом. За розрахунками банку у [PERSON] утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 07.07.2013 року складає 5283 грн. 43 коп., в тому числі сума заборгованості за кредитом 4162 грн. 42 коп., пеня 1121 грн. 01 коп. Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов'язання. Ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Доводи відповідача про те, що банк неправомірно нарахував заборгованість за договором кредиту в розмірі 5283 гр.н 43 коп, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В ході судового розгляду зазначені обставини не знайшли свого підтвердження. Відповідач [PERSON] на подав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту, що банк неправомірно нарахував розмір заборгованості за кредитом. Суд роз'яснив відповідачу його обов'язок подати суду належні допустимі та достатні докази в обґрунтування заперечень проти позову. Але відповідач не подав доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову, відмовився заявити клопотання про призначення судової експертизи фінансово - кредитних операцій. Таким чином суд вважає доведеним факт, що заборгованість за кредитом [PERSON] перед банком станом на 07.07.2013 року складає 5283 грн. 43 коп., а саме сума простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів - 4162 грн. 42 коп., пеня 1121 грн. 01 коп. Зміст кредитного договору, укладеного між банком та відповідачем [PERSON] не суперечить вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам і додержання яких є необхідним для чинності правочину. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] свого зобов'язання, що випливає з кредитного договору, у зв'язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом з [PERSON] Так судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язання по договору кредиту між Світловодським відділенням №6069 ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір поруки №418 від 27.11.2006 року, за умовами якого поручитель [PERSON] зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань боржника [PERSON] За умовами п. 5.6 договору, поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Порука також припиняється якщо Банк протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явить позову до поручителя. Якщо строк виконання зобов'язання не зазначений, або визначений моментом вимоги, то при відсутності іншої угоди відповідальність поручителя припиняється після закінчення одного року з дня укладення договору поруки. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 559 ЦК України, передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. 29 січня 2014 року Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах ухвалив постанову у справі № 6-155цс13, предметом якої був спір про стягнення суми заборгованості за кредитним договором і зробив правовий висновок, про те, що відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Установивши, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання кредитного договору, не пред'явив вимоги до поручителя про виконання зобов'язання, суд дійшов висновку про те, що зобов'язання за договором поруки припинилися. Верховний суд України на засіданні судової палати у цивільних справах ухвалив постанову у справі №6-53 цс 14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд зробив правовий висновок про те, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Враховуючи, що кінцевий строк виконання основного зобов'язання наступив 27.11.2011 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише 13.08.2013 року. Тому відповідно до вимог п. 5.6 договору поруки, ст. 559 ЦК України та правових позицій ВСУ викладених в постановах у справах №6-53 цс/14 від 17.09.2014 року та №6-155 цс/13 від 29.01.2014 року, суд вважає припиненими зобов'язання [PERSON] за договором поруки. А тому немає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредиту. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне позовні вимови ПАТ Державний Ощадний банк України» задовольнити частково стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором в розмірі 5283 грн. 43 коп. В іншій частині позовних вимог - відмовити. Статтею 88 Цивільно-процесуального Кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» судові витрати на судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial