Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивачка позовні вимоги мотивує тим, що з 31.03.1989 року по 29.06.2007 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО», працюючи землеробом. 29.06.20017 року її було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України. Рівень виробничого шуму, загазованості на робочому місці, де вона працювала, перевищували гранично допустимі норми. В результаті роботи з підвищеним рівнем виробничого шуму та загазованості на робочому місці позивачка отримала професійне захворювання у вигляді: хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології ІІ стадії в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень першого ступеню. Легенева недостатність другого ступеню. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість ІІІ ст. професійного характеру (основний діагноз). ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., РОХП з сенсорними порушеннями. Деформуючий остеоартроз колінних суглобів. Пресбіопія. Гіпертонічна ангіопатія сітківки (супутній діагноз), що підтверджується п. 14 акту № 79 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.11.2007року. Відповідно до акту огляду МСЕК від 13.02.2008 року ступінь втрати професійної працездатності становить 40% ( ХОЗЛ-25%, туговухість-15%) первинно, безтерміново. Отримані позивачкою професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних, та і моральних страждань. У зв'язку з профзахворюванням протягом тривалого часу позивачка страждає через постійні сердечні та легеневі болі. Позивачка не може знаходитися в погано провітрюваних приміщеннях, у зв'язку з чим виникають проблеми при переїзді в транспорті. У зв'язку з профзахворюванням вона постійно зазнає фізичного болю у зв'язку із нападами утрудненого дихання, постійна задишка, важкість та хрипи у грудях та міжлопатковій ділянці, головний біль, відчуває підвищену втому, спостерігається підвищена пітливість, шум у вухах та голові. Зниження здатності до сприйняття звуків зробила її неповноцінною людиною, а саме: вона втратила можливість нормально спілкуватися з іншими людьми, працювати за професією. Вона змушена постійно приймати знеболюючі, заспокійливі та інші ліки. Через дратівливість погіршилися особисті взаємини з рідними, сусідами, позивачка змушена вести досить замкнутий спосіб життя, що не властиво її характеру і сильно пригнічує. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 40000 грн. Представниця позивачки в судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримала в повному обсязі. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним позивачкою в позовній заяві. Наполягала на задоволенні позовних вимог позивачки. Представниця відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним нею у запереченні на позовну заяву. Просила відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв'язку з необґрунтованістю. Суд, вислухавши пояснення представниці позивачки, пояснення представниці відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка з 31.03.1989 року по 29.06.2007 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО», працюючи землеробом. 29.06.20017 року її було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.6-7). Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивачка отримала професійне захворювання. Відповідно до акту № 79 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 26.11.2007 року (а.с.9) у [PERSON] було виявлено професійне захворювання, причиною якого є проведення робіт в умовах підвищених рівнів шкідливих виробничих факторів. Відповідно до акту огляду МСЕК від 13.02.2008 року ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] становить 40%. (а.с.11) Суд вважає, що ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» не створило належних умов праці на робочому місці позивачки, внаслідок чого [PERSON] отримала професійне захворювання. Суд вважає, що в справі є докази, які свідчать про те, що небезпечні і шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілої, порушення її нормальних життєвих зв'язків, вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а саме: акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання,в якому зазначено перевищення гранично - допустимих меж шкідливих факторів, акти МСЕК про встановлення відсотків втрати працездатності. Суд не вважає обґрунтованими доводи представниці відповідача, що ПАТ «СМНВО» не порушувало законних прав позивачки, оскільки під час укладення трудового договору з позивачкою Товариство проінформувало її про умови праці та про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я та про право працівника на пільги і компенсації за роботу. Тому, погоджуючись на запропоновані їй умови праці, позивачка усвідомлювала можливі негативні наслідки для свого здоров'я. Крім того, позивачка була забезпечена засобами індивідуального захисту, спецодягом, взуттям згідно нормативів. Будь-яких скарг щодо неотримання засобів індивідуального захисту за час роботи від позивачки не надходило. Крім того, суд не погоджується з доводами відповідача щодо ненадання позивачкою належних доказів, які б підтверджували заподіяння їй моральної шкоди. На момент встановлення [PERSON] стійкої втрати професійної працездатності набрав чинності Закону України про внесення змін до абзацу 4 статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоді застрахованим і членам їх сімей), виключено підпункт «е» пункту 1 частини 1 статті 21, частина 3 статті 28, частина 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». За таких обставин суд вважає, що факт заподіяння моральної шкоди [PERSON] знайшов своє підтвердження. Відсутність висновків медично-експертного дослідження стосовно наявності (відсутності) медичних ознак моральної шкоди суд не вважає підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки наявність хронічного захворювання легенів, органів слуху та дихання у відповідача безумовно свідчать про те, що позивач відчував фізичний біль, знаходився на лікуванні, і ці обставини позбавляють його можливості реалізувати певні життєві намагання. Стаття 237-1 КЗпП України закріплює право працівника вимагати відшкодування моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди", обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань, стан здоров`я потерпілого, його вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин, суд на підставі ст. 23 ЦК України визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачці, в розмірі 10000 грн., оскільки вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial