Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 12.06.2015 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте близько трьох років не проживають як одна сім'я. Від шлюбу у сторін [INFO] року народився син [PERSON]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дитину відвідує лише час від часу, хоча на даний час відповідач проходить службу у лавах СБУ України та отримує офіційну заробітну плату. Позивач зазначає, що щомісячно несе додаткові витрати на утримання та розвиток дитини у розмірі 2500,00 грн., які складаються із витрат на відвідування басейну, придбання ліків та забезпечення гармонійного емоційного розвитку дитини. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача щомісячно аліменти на утримання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки заробітку /доходу/ батька, починаючи від пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 2500,00 грн. щомісячно. Ухвалою судді від 08.01.2018 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, зазначивши, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку надавати матеріальну допомогу сину, хоча має задовільний стан здоров'я, працює та отримує заробітну плату. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо сплати аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, проте не визнав позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат, оскільки позивач не надав жодних доказів того, що позивач у разі ухвалення відповідного рішення також буде витрачати на дитину 2500,00 грн. На цій підставі відповідач просив задовольнити позов частково і стягнути на користь позивача на утримання сина 1/3 заробітку відповідача щомісячно. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що часткове визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про часткове задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що з 12.06.2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін [INFO] року народився син [PERSON]. Позивач зазначає, що вони з відповідачем близько трьох років не проживають як одна сім'я, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дитину відвідує лише час від часу, хоча на даний час відповідач проходить службу у лавах СБУ України та отримує офіційну заробітну плату. Додатково пояснює, що щомісячно несе додаткові витрати на утримання та розвиток дитини у розмірі 2500,00 грн., які складаються із витрат на відвідування басейну, придбання ліків та забезпечення гармонійного емоційного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», установлено у 2019 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно довідки фінансово-економічного управління СБУ №21/2/2-205 від 26.02.2018 року [PERSON] дійсно працює в Службі безпеки України, займає посаду військовослужбовця, загальна сума доходу за період з лютого 2017 року по січень 2018 року становить 233799,24 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи обставини справи, перебування дитини на утриманні позивачки, беручи до уваги часткове визнання позову відповідачем, довідку про доходи відповідача, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку /доходу/ щомісячно починаючи з 20.12.2018 року до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду вказує на те, що малолітній син часто хворіє, постійно потребує медикаментозного лікування. Крім того, вказує на такі додаткові витрати на дитину як відвідування басейну, придбання ліків та забезпечення гармонійного емоційного розвитку дитини. Зазначила про те, що самостійно забезпечує сина усім необхідним, відповідач участі не приймає. Відповідно до вимог ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Як слідує з позовних вимог позивач до додаткових витрат на утримання малолітнього сина відносить витрати на лікування та гармонійний розвиток дитини, що по суті відповідно до вищевикладеного є додатковими витратами на утримання дитини, проте на підтвердження не надає жодного належного та допустимого доказу. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на дитину не підлягають задоволенню, оскільки вважає їх недоведеними та необґрунтованими відповідно до ст. 185 СК України. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, на підставі викладеного,

Outcome: partial