Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

АТ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що гр.. [PERSON] відповідно до укладеного договору №б/н від 06.01.2014року отримав кредит у розмірі 5500.00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Власник картрахунку зобов*язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрайфу, згідно п.2.1.1.5.7. Договору. Овердрайф/п.1.1.1.63 договору/ - короткостроковий кредит, який надається Банком Кліенту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування. При укладення Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Таким чином, позивач повністю виконав свої зобов`язання за Кредитним договором. У порушення ст.ст.526, 527, 530 ЦК України та умов договору Відповідач зобов*язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кредитні кошти. Таким чином, позивач повністю виконав свої зобов`язання за Кредитним договором. У зв*язку з зазначеним порушеннями зобов*язань за кредитним договором Відповідач станом на 28.05.2019 року має заборгованість - 123448.05грн, яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом - 5259.12грн; - заборгованість по процентам за користування кредитом з 06.01.2014року по 02.04.2018р. - 118188.93грн; Належними та допустимими доказами наявними в матеріалах справи доведено, що відповідач гр. [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в кредит , тому відповідач гр. [PERSON] зобов*язаний повернути позивачу суму заборгованості за Кредитним договором. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, прохав суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, прохав суд відмовити в задоволенні позову. В судове засідання 13.04 2020 року представник позивача не з*явився, направив до суду відповідь на відзив про перегляд заочного рішення, в якому прохав задоволити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання 13.04.2020 р відповідач та його представник не з*явилися направили клопотання про розгляд справи без їх участі. Прохали суд відмовити в задоволенні позову. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Причиною спору між сторонами стала відмова Відповідача відшкодувати АТ КБ «Приватбанк» у добровільному порядку заборгованість за Кредитним договором. Причиною спору між сторонами стала відмова Відповідача відшкодувати АТ КБ «Приватбанк» у добровільному порядку заборгованість за Кредитним договором. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, умовами Кредитного договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим уклала договір №б/н від 06.01.2014року, згідно якого отримала кредит у розмірі 5500.00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30/00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрайфу, згідно п.2.1.1.5.7. Договору. Овердрайф /п.1.1.1.63 договору/ - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування. При укладення Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Таким чином, позивач повністю виконав свої зобов`язання за Кредитним договором. У порушення ст.ст.526, 527, 530 ЦК України та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кредитні кошти. У зв`язку з зазначеним порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 28.05.2019 року має заборгованість 332098.63 грн., яка складається з наступного: -5259.12 грн. - заборгованість за кредитом; - 322940.25грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3899.26 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Позивач скористався своїм правом не вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, тому просив стягнути з відповідача: - 5259.12 грн. - заборгованість за кредитом; - 118188.93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 06.01.2014 року по 02.04.2018 року. У зв`язку з невиконанням відповідачами зобов`язань за Кредитним договором Позивач у відповідності до чинного законодавства України отримав право звернутися до суду за захистом свого порушеного цивільного права та інтересу по Кредитному договору. Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язань є його невиконання або неналежне виконання. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки , встановлені договором або законом. Несплата заборгованості Відповідачами за кредитним договором відповідно до графіку повернення кредиту є порушенням за кредитним договором. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. Крім того, у договорі, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.01.2014 року, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (06.01.2014 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (02.07.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Обґрунтовуючи позов, позивач посилався й на Тарифи банку, однак таких до позову не додав та матеріали справи не містять, а надана банком довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» також відповідачем не підписана. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вимоги банку щодо стягнення з [PERSON] заборгованності по процентам за користування кредитом у розмірі 118188.93 грн. відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у договорі від 06.01.2014 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. З наведених підстав, суд прийшов до висновку, що банком не доведено, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 та у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі №718/1634/17, провадження № 61-999св18. Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з [PERSON] 5259.12 грн. непогашеного тіла кредиту. В іншій частині про стягнення 118188.93 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволений, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1921.00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial