Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, невиплаченої вихідної допомоги при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що 12.10.2010 року по 08.05.2018 року працювала на Приватному акціонерному товаристві «Криворіжіндустрбуд» на посаді диспетчера. Наказом відповідача за № 55 -к від 08.05.2018 р. звільнена з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з виплатою вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку. Згідно рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2018 р. стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» на користь [PERSON], нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з серпня 2017 року по жовтень 2017 року та з лютого 2018 року по травень 2018 року у сумі 20537,65 грн. Проте, на сьогоднішній день стягнута до нарахування заборгована їй відповідачем заробітна плата не була виплачена. Згідно довідки ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» від 23.08.2018 № 533 середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи складає 280 гривень 93 копійки. Таким чином, сума кількості робочих днів, починаючи з серпня 2017 року (першого місяця заборгованості) по день фактичного розрахунку (17 вересня 2018 року), з урахуванням святкових та вихідних днів, становить 283 дні. Отже, вираховуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені потрібно: 280,93*283 = 79 503 гривні 19 копійок. Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 79 503 гривні 19 копійок. Для розрахунку вихідної допомоги враховують виплати за останні два календарні місяці перед звільненням. Отже, розрахунковим періодом є березень - квітень 2018 року. Фактична кількість відпрацьованих днів за розрахунковий період- 19+19=38 (відповідно до довідки про середньоденну заробітну плату, видану ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» від 23.08.2018 року №533). Середньоденна заробітна плата становить 280 грн, 93 копійки (відповідно до довідки про середньоденну заробітну плату, видану ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» від 23.08.2018 року №533) Оскільки мене звільнили за ч.З ст. 38 КЗпП України то, розмір вихідної допомоги становитиме не менше тримісячного середнього заробітку, а саме: (280,93 х 38) : 2 = 5 337 гривень 67 копійок - середній заробіток * 3 (три місяці) = 16 013 гривень 01 копійка. У зв'язку з вищевикладеним, вважає, що відповідачем були порушенні її законні права на своєчасну оплату праці, що вимагало від неї зусилля для організації її життя, адже в неї були відсутні засоби для існування, і як наслідок вважає, що 10 000 гривень буде розумною та достатньою моральною компенсацією за порушені її права. Просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» на її користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати ( за період з серпня 2017 року по 17 вересня 2018 року) у сумі 79 503 гривні 19 копійок, моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень, вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, а саме 16 013 гривень 01 копійка. Ухвалою суду від 21.09.2018 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Так, представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» скористалася своїм процесуальним правом та надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що Відповідач заперечує проти позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 79503,19 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Вказує, що для розрахунку середнього заробітку Позивач використовував кількість робочих днів - 283. При цьому, позивач розрахував середній заробіток з серпня 2017 р., а звільнений був 08.05.2018 р. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що такий здійснено шляхом множення суми недоплаченої заробітної плати за певний місяць на кількість робочих днів у місяці, в якому відбулась затримка виплати заробітної плати, починаючи з серпня 2017 р., що не відповідає приписам Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Враховуючи, що [PERSON] звільнена з роботи 08 травня 2018 року, а відповідач не провів з нею розрахунку у день звільнення, саме з наступного дня після означеної дати починається строк для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, відповідно до положень якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені позивач не врахував кількість робочих днів на підприємстві відповідача, тобто тих днів, які повинні бути оплачені середнім заробітком. Відповідно до наказу від 05 березня 2018 р. № 23 «Про зміни в організації виробництва та праці та встановлення неповного робочого часу (дня)» у зв'язку з різким зниженням попиту на будівельні роботи, змінами в організації виробництва та праці з 07 травня 2018 р. встановлений неповний робочий день, тривалістю 2 години на тиждень, З дня прийняття цього наказу та станом на теперішній час кількість робочих днів (годин) помісячно на підприємстві становила: -з 07.05.18 р. по 31.05.18р. - 3 робочих дні (6 годин); -з 01,06.18 р. по 30.06.18р. - 4 робочий дня (8 годин); -з 01.07.18 р. по 31.07.18р. - 5 робочих днів (10 годин); -з 01.08.18 р. по 31.08.18р. - 4 робочих дні (8 годин); -з 01.09.18 р. по 30.09.18р. - 4 робочих дні (8 години); -з 01.10.18 р. по 03.10.18р. - 2 робочих дня (4 години). Відповідно до принципу пропорційності у цивільному судочинстві (ст.11 ЦПК України) Відповідач зазначає, що оплата Позивачу відповідачем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за повний робочий тиждень, порушує принцип рівності оплати праці в разі залишення його на посаді і фактичному виконанню ним трудових обов'язків за скороченим робочим тижнем, а також оплати праці інших працівників підприємства, які працюють в умовах скороченого робочого тижня. Розмір середнього заробітку за період з 09.05.2018 р. по 23.10.2018 р. розраховується наступним чином. Середньо-годинна заробітна плата становить 35,12 грн., виходячи з розрахунку 280,93 (середньоденна заробітна плата) /8 (кількість робочих годин). Середній заробіток становить: У травні 2018 р. 35,12 *4(кількість робочих годин на підприємстві відповідача) = 140,48 грн, У червні 2018 р. 35,12 *8 (кількість робочих годин на підприємстві відповідача) = 280,96 грн. У липні 2018 р. 35,12 * 10 (кількість робочих годин на підприємстві відповідача) = 351,20 грн. У серпні 2018 р. 35,12 *8 (кількість робочих годин на підприємстві відповідача) =280,96 грн. У вересні 2018 р, 35,12 *8 (кількість робочих годин на підприємстві відповідача) = 280,96 грн. У жовтні 2018 р. 35,12 *4 (кількість робочих годин на підприємстві відповідача) = 140,48 грн. За час затримки розрахунку при звільненні з 09.05.2018 р. відповідач має сплатити позивачу середній заробіток у розмірі 1475,04 грн. Стосовно заявленої до стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. відповідач зазначає наступне. Причиною неможливості провести остаточний розрахунок з працівниками при звільненні є накладення арешту на розрахункові рахунки відповідача виконавчою службою. Станом на момент розгляду даної справи в провадженні Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває зведене виконавче провадження № 56620870, до складу якого входить 243 виконавчих провадження на загальну суму стягнення 7 844 833,76 грн., з них 225 проваджень з виконання судових наказів про стягнення заборгованості із заробітній платі на загалу суму стягнення 3 899 397,92 грн. В рамках зазначеного виконавчого провадження накладено арешт па все майно та банківські рахунки підприємства. На даний час розпочата процедура визначення вартості майна боржника (відповідача) з метою подальшої реалізації через систему електронних торгів, що дозволить розрахуватись в першу чергу зі звільненими працівниками. З метою спрямування грошових коштів виключно на виплату заробітної плати та враховуючи те, що грошові кошти, присуджені стороні в рахунок відшкодування моральної шкоди не є складовою частиною заробітної плати, відповідач просить суд зменшити розмір моральної шкоди до 1000 грн. Просить суд у задоволенні частини позову відмовити, а саме відмовити [PERSON] у стягненні на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 78028,15 грн. та моральної шкоди у сумі 9000 грн. В решті позовних вимог не заперечує. Позивач [PERSON] надала додаткові пояснення з приводу наведених відповідачем у відзиві від 23.10.2018 року заперечень і мотиви їх відхилень. Зазначає, що розрахунок середнього заробітку, наведений у позовній заяві, повністю відповідає порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженому Порядку №100 Постановою КМУ від 08.02.1995. Вказує, що є незрозумілим чому відповідач розраховує середню заробітну плату, виходячи не з виплат за останні 2 повні календарні місяці роботи, а виходячи з місяців, коли позивач у вказаній справі, вже не перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Криворіжіндустрбуд». Також, відповідачем невірно визначено початок періоду несплати належної їй заробітної плати. Так як вбачається з відзиву від 23.10.2018 відповідач вважає, що заборгованість за заробітну плату виникла з дня звільнення. Щодо заперечень відповідача про стягнення моральної шкоди вказує, що затримка у виплаті заробітної плати завдала їй моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона зазнала душевних страждань - почуття людини, права якої суттєво порушуються та зумовлені, зокрема, впевненістю роботодавця щодо ухилення від відповідальності за незаконні дії. Вказані незаконні дії відповідача призвели до її моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має тривалий час засобів для забезпечення належного рівня життя. Тому, вона змушена по сьогоднішній день принижуватися та звертатися до своїх знайомих з проханням надати їй фінансову допомогу. Але ці позичені гроші треба віддавати. Всі зазначені моральні та матеріальні страждання нанесені їй незаконними діями відповідача вже негативно відображаються на її здоров'ї, в неї з'явилась тривожне передчуття та безсонниця. Підкреслює, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на підприємстві відповідача ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» з 12.10.2010 року по 08.05.2018 року, звільнена з посади диспетчера з 08.05.2018 року за власним бажанням, відповідно до ч. 3 ст.38 КЗпП України (Трудова книжка серії [NUMBER], запис № 39 від 08.05.2018 року, а.с. 8,9). Як вбачається з копії рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2018 р. стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» на користь [PERSON], нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з серпня 2017 року по жовтень 2017 року та з лютого 2018 року по травень 2018 року у сумі 20537,65 грн. Рішення суду не оскаржено та набрало законної сили 17.08.2018 р. ( а.с. 15,16). Проте, на сьогоднішній день стягнута до нарахування заборгована позивачу відповідачем заробітна плата не була виплачена, що не спростовується відповідачем. Так, відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі №6-76 цс 14, в постанові від 3 липня 2013 р. у справі № 6-64цс13, в постанові від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39цс11, в постанові від 21 листопада 2011 р. у справі № 6-60цс11. Згідно довідки ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» від 23.08.2018 № 533 середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] за останні два місяці роботи складає 280 гривень 93 копійки. (а.с. 17). Вищевказану довідку суд визнає належним та допустимим доказом, з врахуванням наступного. Так, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Згідно п.8 Порядку розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відтак, суд, приймаючи до уваги довідку № 533 від 23.08.2018 р. про середньоденну заробітну плату позивача [PERSON], яка складає 280,93 грн., стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, а у зв'язку з тим, що він не проведений відповідачем й до розгляду справи, то суд розраховує по день постановлення рішення, оскільки роботодавець не довів відсутність в цьому своєї вини. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] звільнилася 08.05.2018 року. При цьому, кількість робочих днів, за якими затримано проведення повного розрахунку при звільненні: у травні 2018 року (з 09.05.2018 р.) - 14 днів, у червні 2018 року - 20 днів, у липні 2018 року - 22 дні, у серпні 2018 року - 22 дні, у вересні 2018 року - 20 днів, у жовтні 2018 року - 22 дні, у листопаді 2018 року - 22 дні, у грудні 2018 року (по день постановлення рішення суду 03.12.2018 р.) - 1 день, тобто період прострочення виплати розрахункових коштів становить (14+20+22+22+20+22+22+1) = 143 дні, отже середній заробіток 280,93 грн. * 143 дні = 40172,99 грн, що є меншим, ніж заявлено позивачем через невірний розрахунок. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої вихідної допомоги, то суд виходить із наступного. Згідно з Наказом №55-к від 08.05.2018 року [PERSON] звільнено з ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» 08.05.2018 року за власним бажанням - ч. 3 ст. 38 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку (а.с. 14). Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. Відповідно до ч. 1 ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Разом з цим, при звільненні позивача [PERSON] відповідачем не було виплачено їй вихідну допомогу. Для розрахунку вихідної допомоги враховуються виплати за останні два календарні місяці перед звільненням. Отже, розрахунковим періодом є березень - квітень 2018 року. Фактична кількість відпрацьованих днів за розрахунковий період - 19+19 = 38, середньоденна заробітна плата становить 280,93 грн. (відповідно до довідки про середньоденну заробітну плату, видану ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» від 23.08.2018 року №533). Оскільки позивача звільнено за ч. 3 ст. 38 КЗпП України то, розмір вихідної допомоги становитиме не менше тримісячного середнього заробітку, а саме розрахунок проводиться за такою формулою: (280,93 х 38) : 2 = 5 337 грн. 67 коп. - середній заробіток * 3 (три місяці) = 16 013 грн. 01 коп., що і підлягає до стягнення. Щодо стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт порушення прав позивача у сфері трудових відносин є підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи характер і тривалість дій відповідача, засади розумності, виваженості та справедливості, моральних переживань позивача в зв'язку з несвоєчасною виплатою належних їй сум, суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» на користь [PERSON] 3000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Щодо вимоги про стягнення 10000,00 грн., то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 6 цієї статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно абз.1 п.36 Постанови № 10 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Як встановлено судом, позов задоволено частково в розмірі 59186,00 грн. Оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, та враховуючи положення ст.141 ЦПК України, в даному випадку розмір судового збору, визначений пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 704,80 грн. та підлягає стягненню з відповідача Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд». На підставі викладеного,

Outcome: partial