Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

В обґрунтування позову [PERSON] (далі-Позивач) зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (далі - Відповідач) з 30 грудня 2008 року. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який проживає разом з Позивачем. У період шлюбу, сторонами, за спільні кошти будо придбано житловий будинок з господарськими будівлями, та земельну ділянку,цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані у [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, оформленого на ім'я Відповідача, ними було куплено житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами до яких належать: сарай-гараж цегляний, погріб бутовий. Вартість нерухомості, згідно договору становить 74914 гривень. Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, та оформленого на ім'я Відповідача, ними було куплено земельну ділянку загальною площею 0.1339 га, що розташована за вищевказаною адресою, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, вартістю 52556 гривень. В зв'язку з посвідченням договору купівлі-продажу земельної ділянки, нотаріусом на бланку державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], на ім'я продавця, було зроблено відмітку про перехід права власності на Відповідача. Позивач вважає, що в зв'язку з тим, що нерухомість, яка зазначена вище, набута ними за час шлюбу, а тому, вона є їхньою спільною сумісною власністю. Позивач зазначає, що неодноразово зверталась до Відповідача з проханням провести в добровільному порядку поділ нерухомості, проте, Відповідач відмовляється провести поділ спільно нажитого майна. Шлюбний договір між ними не укладався, будь-яка угода про поділ спільного майна не складалася. Виходячи з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, загальна площа житлового будинку становить 86.1 кв. м. Враховуючи вищевикладене, Позивач просить, поділити житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, як об'єкти спільної сумісної власності подружжя, визнавши за мною право власності на одну другу частину житлового будинку до складу якої входять: кухня, загальною площею 10.2 кв. м., позначена на плані1-1;санвузол, загальною площею 5.4 кв. м., позначений на плані 1-2; коридор, загальною площею 9.2 кв. м., позначений на плані 1-3; житлова кімната, загальною площею 12.4 кв. м., позначена на плані 1-4, коридор, загальною площею 5.5 кв. м., позначений на плані І, всього загальною площею: 42.7 кв. м. з відповідною частиною господарських будівель та одну другу частину земельної ділянки загальною площею 0.1339 га, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані у [ADDRESS]. Позивач та його представник в судовому засіданні просили затвердити 3-й варіант розподілу як співвласнику № 2, згідно висновку експерта № 534/09-2017 від 28 вересня 2017 року. Представник Відповідача в судовому засіданні просив затвердити 2 -й варіант розподілу як співвласнику № 2, згідно висновку експерта № 534/09-2017 від 28 вересня 2017 року. Заслухавши сторону, представників, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У частині другій статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто вказана норма матеріального права припускає існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України). Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верхового Суду України у постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 у п. п. 22, 23, 24, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER], батьками [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 07 жовтня 2016 року № 3044, син [PERSON], 1984 року народження, [PERSON], 2009 року народження проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на її утриманні. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2015 року, шлюб зареєстрований 30 грудня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області (актовий запис № 103) між громадянином України - [PERSON] ([INFO]) та громадянкою України - [PERSON] ([INFO]) - розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище дружини залишено «Кот». 13 лютого 2016 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після чого змінила своє прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER]. Під час спільного шлюбного життя, що не заперечується сторонами у справі, за спільні кошти було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами до яких належить: сарай-гараж цегляний, погріб бутовий, що підтверджується копією договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого 20 травня 2011 року Пилипчуком А.Я., приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області за реєстром № 740. Вартість нерухомості, згідно договору становить 74914 гривень. Право власності на вищевказаний будинок зареєстровано у КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» 27 липня 2011 року за реєстраційним номером 1236858 в книзі 6, номер запису 1119 за [PERSON]. Також придбано земельну ділянку загальною площею 0.1339 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 52556 гривень, що підтверджується копією договору купівлі - продажу земельної ділянки, посвідченим 20 травня 2011 року Пилипчуком А.Я., приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області за реєстром № 742. Зазначене підтверджується також Витягом з Державного реєстру правочинів від 20 травня 2011 року. В зв'язку з посвідченням договору купівлі-продажу земельної ділянки, нотаріусом на бланку державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданому 24 травня 2003 року на ім'я продавця, було зроблено відмітку про перехід права власності на [PERSON], яке зареєстроване в поземельній книзі 26 травня 2011 року. Виходячи з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, загальна площа житлового будинку становить 86.1 кв. м. До складу житлового будинку входять: - кухня, загальною площею 10.2 кв. м., позначена на плані цифрами 1-1; - санвузол, загальною площею 5.4 кв. м., позначений на плані цифрами 1-2; - коридор, загальною площею 9.2 кв. м., позначений на плані цифрами 1-3 - житлова кімната, загальною площею 12.4 кв. м., позначена на плані 1-4 - житлова кімната, загальною площею 18.3 кв. м., позначена на плані 1-5 - житлова кімната, загальною площею 25.1 кв. м., позначена на плані 1-6 - коридор, загальною площею 5.5 кв. м., позначений на плані І. Відповідно до рішення 56 сесії 6 скликання Попільнянської селищної ради від 16 жовтня 2015 року, вулицю Чапаєва перейменовано на - Вишневу. Оскільки майно житловий будинок та земельна ділянка 0,1339 га за адресою [ADDRESS] набуті сторонами під час перебування в шлюбі, набули майно за спільні кошти, суд визнає вказане майно спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (стаття 190 цього Кодексу). До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: partial