Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що 31.12.2006 вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. На початку 2017 року їхні сімейні стосунки практично припинилися, постійні конфлікти, сварки відбувались на очах неповнолітнього сина. Примирення та відновлення відносин об'єктивно стало неможливим через реальні причини та фактичне проживання окремо. На початку травня 2017 року відповідач сам особисто поставив вимогу, щоб вона разом із сином вибрались із квартири, де проживали, і яку він вважає своєю особистою приватною власністю. Після фактичного розірвання шлюбу неповнолітній син [PERSON] постійно проживає з нею, а відповідач проживає окремо. Вона самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітнього сина, а також виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання їхньої дитини. Відповідач, який проживає окремо, ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання сина, оскільки з моменту припинення шлюбу між ними матеріально своїй дитині не допомагає, участі в його вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов'язків, які покладені на нього законом як на батька дитини. Внаслідок нестерпних умов проживання в психологічному плані, вона змушена була переселитись із дитиною з квартири № 8, яка знаходиться по вул. В.Стуса, 4 в м.Красилові, де вони постійно проживали та яка була придбана ними за час перебування в шлюбі. Тому фактично відповідач викинув їх на вулицю, без жодного фінансового забезпечення для подальшого проживання, що змусило її вишукувати квартиру та некваліфіковану роботу на непостійній основі, з мізерною заробітною платою для утримання сина та оплати життя. При цьому, відповідачу абсолютно байдуже, де проживає його дитина, в яких умовах, та як син може себе забезпечити. Тому вона змушена сама утримувати та виховувати неповнолітнього сина, одночасно працюючи на непостійній, некваліфікованій роботі, за наявності сукупного місячного доходу близько 600 грн. та незначної матеріальної допомоги її батьків, чого звичайно недостатньо для належного та необхідного забезпечення та утримання неповнолітнього сина та її особистого проживання. Крім того, син [PERSON] має низку хронічних захворювань, які зумовлюють витрату коштів на його лікування. Також дитина серйозно займається бальними танцями, являється переможцем загальнодержавних конкурсів різного рівня, що зумовлює в середньому витрати на місяць близько 1000-1200 грн. на отримання уроків та прийняття участі в конкурсах на платній основі. Також дитина потребує додаткових занять після шкільних з англійської мови та математики, що становить в середньому 420-560 грн. Додаткові заняття є необхідними для повного та всебічного розвитку дитини, яка постійно приймає участь у різних олімпіадах. Просить стягнути аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] в розмірі 3500 грн. щомісячно з дня звернення до суду до досягнення сином повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вважає, що аліменти з позивача слід стягнути в розмірі 3500 гривень. Відповідач у судовому засіданні заявив, що позов визнає частково в розмірі 2000 гривень, оскільки офіційно не працює та перебивається випадковими заробітками. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно наданих суду доказів, 31 грудня 2006 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від спільного проживання вони мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Неповнолітній син [PERSON] постійно проживає в сім'ї матері [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріально сім'ю підтримує недостатньо, інших утриманців не має, здоровий та працездатний, однак належної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Ці обставини підтверджуються: свідоцтвом про народження [PERSON], довідкою № 422 від 03.07.2017 Красилівського районного Центру первинної медико-санітарної допомоги, дипломами нагородження про участь в конкурсах зі спортивних танців. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтями 180-184, 191 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками в твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Законом України ''Про державний бюджет на 2017 рік'' встановлено прожитковий мінімум для дитини вікoм до 6 років: з 01 січня пo 30 квітня 2017 року в розмірі 1355 грн., з 01 травня пo 30 листопада 2017 року 1426 грн., з 01 грудня 2017 року 1492 грн.; для дітей вікoм від 6 до 18 років: з 01 січня пo 30 квітня 2017 року 1689 грн., з 01 травня пo 30 листопада 2017 року 1777 грн., з 01 грудня 2017 року 1860 гривень. Відповідно до стст. 10, 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких доказів, які б свідчили про його непрацездатність, наявність інших дітей, непрацездатних дружини, батьків. Враховуючи викладене, те, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання сина, будучи спроможним надавати таку допомогу, стан здоровя та матеріальне становище позивача і відповідача, відсутність у платника аліментів інших утриманців, непрацездатних дружини, батьків, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь сина [PERSON] в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що суд задовольняє позов частково в розмірі 57,14 % позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню частково судовий збір у розмірі 57,14 %, що становить 365 грн. 70 коп.

Outcome: partial