Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розподіл квартири в натурі між співвласниками, про припинення права на долю у спільному майні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що з відповідачем по справі вона з 24.02.1996 року по 17.10.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Шлюб було розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 17.10.2013 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу, в вересні 2000 року, ними був придбаний жилий будинок [ADDRESS], який є їхньою спільною сумісною власністю. Технічний паспорт виготовлено станом на 08.04.2014 року. Вартість будинку, станом на травень 2014 року складає 49240,61 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна від 22.05.2014 року. На цей час, вона разом з їхніми дітьми. Постійно мешкають в спірному будинку, іншого житла не має, відповідач мешкає окремо, що підтверджується довідкою Лисівської сільської ради Красноармійського району від 17.03.2014 р. Вона здійснює необхідний ремонт будинку, сплачує комунальні послуги. Відповідач створив нову сім'ю, житлом забезпечений, однак відмовляється добровільно здійснити розподіл будинку, що є їх спільною сумісною власністю. Просить розподілити вказаний будинок, визнавши за нею право власності на нього, та стягнути з неї на користь відповідача половину вартості будинку у сумі 24620,30 грн. 16.06.2014 року [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із зустрічним позовом до [PERSON] про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю. В обґрунтування позову зазначив, що під час шлюбу 02 вересня 2000 року, ними був придбаний жилий будинок [ADDRESS], який є їхньою спільною сумісною власністю. Технічний паспорт виготовлено станом на 08.04.2014 року. Вартість будинку, станом на травень 2014 року складає 49240,61 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна від 22.05.2014 року. Просить розподілити вказаний будинок, визнавши за ним право власності на нього, та стягнути з нього на користь [PERSON] половину вартості будинку у сумі 24620,30 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, просила задовольнити їх в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, оскільки ними було внесено половина вартості зазначеного будинку за розрахунковий рахунок судової адміністрації, та той факт, що діти мешкають разом з позивачкою , тобто врахувати інтереси неповнолітніх дітей. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити за необґрунтованістю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, свій зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, а зустрічний позов задовольнити. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.02.1996 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Димитровським міським відділом ЗАГС, відповідний запис за № 367. Від цього шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 3,4,7). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від Красноармійського міськрайонного суду від 17.10.2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 6). На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області від 02.09.2009 року, зареєстровано право власності в БТІ м. на ім'я [PERSON] на спірний будинок (а.с. 91-91). Рішенням Лисівської сільської ради Красноармійського району Донецької області № 46 від 26.10.2010 року затверджено загальна та житлова площа житлового будинку, тамбуру до житлового будинку в [ADDRESS] гр. [PERSON] та рекомендовано громадянину [PERSON] забезпечити виготовлення «Будівельного паспорту» з оформленням названих самочинно побудованих прибудови та тамбуру. (а.с. 75). Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Донецькій області відмовлено у реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт, щодо самочинних прибудови та тамбуру, оскільки воно оформлене не в повному обсязі а саме, інформація про документ на земельну ділянку надано не коректно (а.с. 76-90). Вартість будинку [ADDRESS], станом на травень 2014 року складає 49240,61 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна від 22.05.2014 року (а.с. 8-56). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно вимог ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В матеріалах справи мається квитанція про внесення [PERSON] 24620 грн. 30 коп. грошової компенсації за 1/2 частку у спільному майні (будинку) подружжя, на депозитний рахунок суду (а.с. 93). Згідно вимог ст.. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення вимог ст.. 360 ЦК України не бере участі у сплаті витрат за належну йому ? частку будинку [ADDRESS]. Всі витрати по сплаті комунальних послуг у спірному будинку на теперішній час несе позивач [PERSON], що не заперечувалося відповідачем в судовому засіданні. Будинок у [ADDRESS] не підлягає розподілу в натурі, оскільки доказів про можливість його розподілу сторонами по справі не надано суду. Та відповідно до вимог ст.. 365 ЦК України передбачено припинення права на долю у спільному майні за вимогою інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим. Факт неможливості спільно користування майном та спільного проживання підтверджується неприязними стосунками які виникли з постійних сварок та погрожувань між сторонами, що підтверджується показами свідка [PERSON], яка є донькою сторін по справі, яка вказала, що проживання разом з батьком є неможливим, через його постійні сварки з мамою та з дітьми, особливо коли батько знаходиться у стані алкогольного сп'яніння. Та тим фактом , що її батько вже має іншу родину, що унеможливлює його проживання разом з ними в одному будинку, оскільки це буде порушувати її інтереси та інтереси її неповнолітнього брата. Вони категорично відмовляються від проживання разом із батьком, бажають проживати разом із мамою. Суд вважає можливим припинити право на долю у спільному майні із зазначених вище підстав, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, що виконано стороною позивача та не виконано стороною відповідача (а.с. 93). Більш того, згідно ч. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок» від 04.10.1991 із змінами і доповненнями, встановленими Постановами Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.1995 р. та № 15 від 25.05.1998 р. також вказано на те, що в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому компенсацію за належну йому частку. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди судом по дійсній вартості житла на час розгляду справи. Згідно висновку незалежного оцінювача вартість будинку [ADDRESS], станом на травень 2014 року складає 49240,61 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна від 22.05.2014 року (а.с. 8-56). Також, задовольняючи первісний позов, судом враховується інтереси дітей подружжя, оскільки діти мешкають разом із мамою, а остання не має іншого житла ніж спірний будинок. Тому суд враховуючи вищевикладену совокупність доказів надає перевагу у володінні спірним будинком саме позивачці [PERSON] Відповідно до ч. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності» із відповідними змінами і доповненнями вказано, що «оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядженням чи користуванням майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним». На підставі викладеного,

Outcome: partial