Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивачка [PERSON], інтереси якої представляє адвокат Нечаєв В.В., звернулася в суд із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Виноградівської РДА про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги [PERSON] мотивовано тим, що 04 листопада 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] і проживала разом з ним до січня 2017 року. Зазначений шлюб було зареєстровано в районі Башакшехір м.Стамбул, Туреччина за №13/2373 відповідно до Свідоцтва про одруження [NUMBER]. Від цього шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. 13 грудня 2015 року вони переїхали в Україну в м. Виноградів, де проживали [ADDRESS] до січня 2017 року. Після цього чоловік покинув дружину вагітною та з дитиною, виїхавши в Туреччину. До цих пір відповідач не спілкується ані з позивачкою, ані з дітьми, не турбується ані про матеріальне, ані про моральне благополуччя сім'ї. Після народження доньки [PERSON], відповідач ні разу не бачив її. Спільне життя з відповідачем не склалося так, як протягом останніх років їхнього життя шлюбні відносини між ними поступово погіршились. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, оскільки збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам її дітей, що мають істотне значення. Вказує, що наразі їй не відомо чи відповідач працює, на час проживання разом він працював та отримував дохід, що дає підстави стягувати аліменти в частині від заробітку. Діти протягом останніх років проживають разом з позивачкою і перебувають повністю на її утриманні, тим часом як відповідач вихованням дітей не займається, оскільки виїхав за межі України. Спір між сторонами виник у зв'язку з неадекватною поведінкою відповідача, який після виїзду за межі України, декілька разів погрожував, що забере дітей до себе і ніколи не поверне. Позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягувати з останнього аліменти на утримання двох дітей в розмірі по 1/2 частини всіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття та визначити місце їх проживання разом з матір'ю, позивачкою по справі. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача Нечаєв В.В., який діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 15.08.2018 року подав до суду письмову заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги, просить суд розглянути справу без особистої участі позивача та її представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. У разі неотримання відповідачем судової повістки, просять розмістити виклик відповідача через мережу Інтернет. Ухвалою суду від 29.08.2018 року було доручено компетентному органу Руспубліки Туреччина вручити [PERSON] копію позовної заяви з додатками до неї по даній справі та допитати по вказаних в ухвалі питаннях. Провадження у справі було зупинено до надходження відповіді від іноземного суду на судове доручення про надання правової допомоги. 20.02.2019 року на адресу суду надійшов лист Головного ТУЮ в Закарпатській області з документами, які складені під час виконання на території Туреччини про вручення судових документів [PERSON] на підставі Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, ратифікованої 05.07.2001 року, з яких вбачається про неможливість вручення відповідачу документів у зв'язку з недостатніми відомостями про адресу, провадження поновлено. 12.03.2019 року на запит суду Виноградівською міською радою надіслано довідку №05-02/116 згідно якої за відомостями відділу реєстрації місця проживання Виноградівської міської ради [PERSON], 1993 р.н., значиться зареєстрованим за адресою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 28.03.2019 року вирішено питання про призначення справи до судового розгляду із повідомленням відповідача про час та місце його проведення шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно через ЗМІ, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст.ст.280, 281, 283 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Виноградівської РДА, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника РДА, просить врахувати позицію органу опіки та піклування, викладену у висновку від 08.04.2019 року №03-24/929. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. 04 листопада 2014 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] і проживала з ним разом до січня 2017 року. Зазначений шлюб було зареєстровано в районі Башакшехір м.Стамбул, Туреччина за №13/2373 відповідно до Свідоцтва про одруження [NUMBER]. Від цього шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є те, що сторони не створили міцну сім'ю, відповідач покинув позивачку та дітей, виїхавши в Туреччину. До цих пір відповідач не спілкується ані з позивачкою, ані з дітьми, не турбується ані про матеріальне, ані про моральне благополуччя сім'ї. Після народження доньки [PERSON], відповідач ні разу не бачив її. Позивач остаточно визначилася і зберігати шлюб не бажає. Наполягає на розірванні шлюбу. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст.110 ч.1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім'ї носить стійкий характер, сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них, та інтересам їхній дітей, що мають істотне значення, а відтак, позовні вимоги про розірвання шлюб між сторонами слід задовольнити. Крім цього, позивачка [PERSON] виховує та має на утриманні двох малолітніх дітей, які проживають разом з нею. Відповідно до ч.6 ст.6 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК). Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Самостійно забезпечувати дочку і сина матеріально позивачка не має змоги. На даний час вона ніде не працює, перебуває у декретній відпустці. Згідно п.2 ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. За правилами ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Наразі позивачці не відомо чи відповідач працює, на час проживання разом він працював та отримував дохід, що дає підстави стягувати аліменти в частині від заробітку. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч.1 ст.191 СК України, згідно якої аліменти на дитину та дружину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Виноградівської районної державної адміністрації №03-24/929 від 08.04.2019 року, виходячи з інтересів дітей, доцільним є визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з матір'ю - [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною третьою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору, місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Вирішуючи вимогу позову щодо встановлення місця проживання малолітніх дітей суд виходить з того, що відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. На підставі наведеного, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, та приймаючи до уваги вік неповнолітніх дітей, яким безумовно потрібна материнська турбота, оскільки між дітьми та матір'ю з самого народження існує тісний зв'язок, розірвання якого може потягти за собою негативні наслідки у фізичному та емоційному розвитку дитини, відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з матір'ю, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, суд приходить до висновку, що місце проживання неповнолітніх дітей слід визначити з їх матір'ю [PERSON]

Outcome: partial