Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] з підстав, що 20.09.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У звязку з порушенням умов договору по поверненню кредиту, станом на 02.05.2018 року відповідач заборгувала позивачу 14815,27 грн., в т.ч.: 1541,24 грн. тіло кредиту; 4730,66 відсотки за користування кредитом; 7361,69 грн. пеня; а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 681,68 грн.- штраф (процентна складова). Тому представник позивача просить стягнути з [PERSON] 14815,27 грн. заборгованість за кредитним договором б/н від 20.09.2014 року та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.. В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте подала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутність, вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 538 ЦК України, у разі невиконання однією із сторін у зобовязанні свого обовязку у встановлений строк, друга сторона має право зупинити виконання свого обовязку, відмовитися від його виконання в повному обсязі. Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. \~ \~ \~ \~Відповідно до абзацу 3 пункту 24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~12.06.2009,\~№ 2\~"Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства \~при \~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині стягнення з відповідача 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 681,68 грн.- штраф (процентна складова) задоволенню не підлягають. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що за кредитним договором б/н від 20.09.2014 року з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість 13633, 59 грн., з них 1541,24 грн. тіло кредиту; 4730,66 відсотки за користування кредитом; 7361,69 грн. пеня та судові витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного ст. ст. 526, 538, 549, 1049,1054 ЦК України, ст.ст. 10, 263, 265, 354\~ ЦПК України, суд,- \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial