Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчатись, в розмірі 1/4, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, від заробітку відповідача щомісячно, до досягнення дочкою 23 років. Свої вимоги мотивує тим, що 28.02.1998 року позивачка уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами не прининені, однак вони проживають окремо. [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, наразі вона навчається на денній формі навчання у Національному університеті харчових технологій, в зв'язку з чим потребує надання матеріальної допомоги з боку батьків. Дочка проживає з позивачкою. Позивачка не взмозі самостійно матеріально забезпечити спільну дитину. Стверджує, що інших дітей у відповідача не має, аліменти спільній дочці відповідач не сплачує. Згоди щодо сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто, а тому змушена звернутись до суду з даним позовом. До початку судового засідання позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Залучена до участі в справі за ініціативою суду як третя особа на стороні позивача [PERSON] до початку судового засідання подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи [PERSON], [INFO], є повнолітньою. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] на момент розгляду справи проживає разом з матір'ю - позивачкою по справі [PERSON], є студентом Національному університеті харчових технологій, денного відділення, термін закінчення навчання - 30.06.2019 р. Відповідно до ст.199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання й у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється з випадку припинення навчання. Згідно наданих документів, [PERSON] навчається в Національному університеті харчових технологій на контрактній основі. Відповідно до договору № 014-БОд15Б від 15.08.2015 р., укладеного позивачем з навчальним закладом, вартість навчання за семестр становить 6 500,0 грн. Відповідно до наданих позивачем документів, оплата за навчання повнолітньої дочки сторін у справі призводиться матір'ю [PERSON] - позивачем у справі [PERSON] Оцінивши надані учасниками судового розгляду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у зв'язку з навчанням повнолітня [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України позивачка, як мати, з якою проживає повнолітня дочка, що продовжує навчання, реалізувала своє право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15.05.2006 р. судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вбачається з довідки про доходи від 20 січня 2016 року за вих.№ 5, позивачка з 02.09.2014 р. працює на посаді головного бухгалтера в ТОВ "Ласка Столиця", розмір її щомісячної заробітної плати з лютого 2016 р. становить 1 900,0 грн. Згідно матеріалів справи, відповідач, [INFO], є людиною працездатного віку, зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач, достеменно знаючи про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, відомостей про те, що на своєму утриманні має інших дітей, документів про незадовільний стан здоров'я або фінансове становище, тощо суду не надав. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що в зв'язку з навчанням повнолітня [PERSON] потребує матеріальної допомоги, а відповідач по справі [PERSON] може надавати таку допомогу. З огляду на те, що [PERSON] є студентом денної форми навчання, не працює, доходу не має, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд, враховуючи вимоги ст.ст.182, 200 СК України приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Суд вважає, що саме вказаний розмір аліментів є доцільним до стягнення, що відповідає інтересам сторін по справі та чинному законодавству. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та заснованим на законі, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Між тим, вимоги щодо встановлення нижньої границі розміру аліментів, що підлягають стягненню, не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, не підлягають задоволенню, оскільки вказаний розмір встановлюється для стягнення аліментів на дитину віком до 18 років. А тому вимоги позивача в цій частині не засновані на законі. Також не підлягають задоволенню, як такі, що не ґрунтуються на законі, і вимоги в частині стягнення аліментів до досягнення повнолітньою дочкою сторін віку 23 років, оскільки такий вид аліментів стягуються на період навчання на повнолітнього сина (дочки). В зв'язку з чим, аліменти підлягають стягненню до 30.06.2019 р. Відповідно до ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 17 листопада 2016 р. Згідно з ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,2 грн. (розмір, який діяв на час звернення позивача до суду). На підставі ст. 367 п.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, ст.ст.182, 191, 199, 200, 201 СК України,

Outcome: partial