Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до Львівської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, за участю третьої особи: Тимчасово виконуючого обов`язки директора Львівської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани, наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову покликається на те, що [PERSON] із 1999 року працювала на посаді лікаря ветеринарної медицини лабораторії ветсанекспертизи на ринку «Винниківський» міста Львова. Із 2016 року працювала на посаді провідного лікаря ветеринарної медицини лабораторії ветсанекспертизи на ринку «Винниківський» міста Львова.15 січня 2020 року наказом № 3-АГ [PERSON] було оголошено догану за порушення трудової дисципліни - відсутності на роботі протягом 2 годин 35 хвилин. Наказом № 22-к від 18 березня 2020 року у зв`язку із «систематичним невиконанням без поважних причин [PERSON] обов`язків, покладених на неї трудовим договором та порушенням Правил внутрішнього трудового розпорядку, створенням постійних конфліктних ситуацій в колективі, що дестабілізує роботу лабораторії ветсанекспертизи на ринку «Винниківський» м. Львова і усього ринку, позивачку було звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає вказані накази № 3-АГ від 15.01.2020 р. та № 22-к від 18.03.2020 р. незаконними та такими, що підлягають скасуванню. [PERSON] зазначає, що оголошуючи їй догану роботодавець не врахував: ступінь тяжкості вчиненого проступку - а саме, що порушення не було істотним і виявилося лише у запізненні на роботу; що таке порушення не спричинило жодної шкоди ні роботодавцю, ні іншим особам; обставини за яких вчинено проступок - а саме, що вона у період, що передував проступку працювала 6 днів в тиждень, з великим навантаженням, заміняючи іншого відсутнього працівника - [PERSON] , та виконуючи роботу, що фактично повинна виконуватися санітарами. Не було враховано, що запізнення відбулося у зв`язку із поганим самопочуттям позивачки 14.01.2020 р., яка перебувала на початковій стадії захворювання. Вказане підтверджується тим фактом, що із 10.02.2020 року по 19.02.2020 р. [PERSON] перебувала на лікарняному. Роботодавцем також не було враховано, що 14.01.2020 р. був святковим днем, на ринку «Винниківський» було мало продавців, та всі, продавці, що звернулися до лабораторії вчасно отримали експертні висновки. Окрім цього не враховано попередню бездоганну роботу [PERSON] у Львівській регіональній державній лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів понад 20 років, а також сумлінне та відповідальне ставлення до праці. Тому вважає, що догана, оголошена згідно наказу № 3-АГ від 15.01.2020 р. є незаконною, а вказаний наказ підлягає скасуванню. Позивачка вказує на те, що з наказу № 22-4 від 18.03.2020 р. про звільнення [PERSON] не вбачається, які саме обов`язки, що покладені на неї трудовим договором систематично не виконувалися. Також не вказано яким чином і коли таке систематичне невиконання мало місце та було зафіксовано. Вважає, що приймаючи наказ № 22-к від 18.03.2020 р. про звільнення [PERSON] з роботи, відповідачем при накладенні стягнення у вигляді звільнення [PERSON] із роботи роботодавцем не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Так, не було враховано, що 15.01.2020 р. керівництво викликало [PERSON] для дачі пояснень, у зв`язку з чим вона змушена була покинули лабораторію на декілька годин для дачі таких пояснень, а коли повернулася - колодка, якою замикалися двері лабораторії була зірвана, про що [PERSON] , сповістила поліцію. Водночас не була і врахована бездоганна робота [PERSON] протягом 21 року у даній установі. Також посилається на те, що було порушено вимоги ст. 148 КЗпП України щодо строку для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Так, відповідно до вказаної статті дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Проте, в даному випадку, підставою звільнення, як зазначено в наказі № 22-к від 18.03.2020 р., є акт внутрішньої перевірки від 28.01.2020 р. та доповідна записка працівників ринку « [INFO] » від 04.02.2020 р., а отже, проступок, який роботодавець вважав підставою для звільнення [PERSON] з роботи був виявлений ним найпізніше 04.02.2020 р. та строк притягнення [PERSON] за такий проступок сплив 04.03.2020 р. Акт внутрішньої перевірки від 28.01.2020 р. слугував підставою для подання про звільнення [PERSON] , та вказана перевірка проводилася у зв`язку з надходженням скарги продавців ринку «Винниківський» за № 13 від 20.01.2020 р. В даній скарзі продавці повідомили, що 15.01.2020 р. [PERSON] провела експертизу рослинної продукції і взяла оплату в розмірі 30,00 грн., але станом на 15 год. 15.01.2020 р. чеків та експертних висновків продавці не отримали. Позивачка зазначає, що вказане не відповідає дійсності, всі отримані кошти від продавців вона в обов`язковому поряду вносила в касу, в тому числі і кошти отримані від продавців 15.01.2020 р. Щодня, після завершення робочого дня, лікарем ветеринарної медицини в касову книгу записується кількість коштів, отриманих від продавців за проведення експертизу цей день, що відповідає кількості проведених експертиз та того ж дня, виручені кошти вносяться лікарем ветеринарної медицини через банк на відповідні банківські рахунки. 15.01.2020 р. після завершення робочого дня, оплата за всі проведені експертизи була внесена [PERSON] до касової книги та після того, кошти із каси були внесені [PERSON] на відповідні банківські рахунки. Тому факт невиконання або неналежного виконання покладених на [PERSON] трудових обов`язків відсутній, що в свою чергу, спростовує наявність складу дисциплінарного правопорушення у діях [PERSON] та застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Щодо доповідної записки працівників ринку «Винниківський» від 04.02.2020 р., що вказана як підстава звільнення, то варто зауважити, що із її змістом [PERSON] не була ознайомлена та, в порушення вимог ст. 149 КЗпП України, роботодавець не надав [PERSON] можливості надати письмові пояснення щодо обставин, викладених у цій доповідній записці, не провів службове розслідування. Позивачка вказує, що внаслідок незаконного звільнення вона втратила єдине джерело свого доходу, змушена шукати роботу, що є стресовим та важким процесом, особливо в умовах економічної кризи та спричинив значне моральне потрясіння, яке супроводжувалося моральними стражданнями та глибокими душевними переживаннями, що підсилювалися додатково й тим, що вона протягом 21 року бездоганно працювала у даній установі. У зв`язку з наведеним вважає, що на її користь слід стягнути 10 000, 00 грн. моральної шкоди Позивач зазначає, що порушення чинного законодавства призвели до її незаконного звільнення, тому просить позовні вимоги задовольнити. Крім того, 29.07.2020 року позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог в якій уточнено період вимушеного прогулу за який вона просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Просить позовні вимоги задовольнити, визнати незаконними та скасувати наказ про оголошення догани та наказ про звільнення з роботи, стягнути із Львівської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу із 19.03.2020 р. по 30.07.2020 р. у розмірі 28 824,25 грн. без врахування обов`язкових платежів, 10 000, 00 грн. моральної шкоди та стягнути на її користь витрати на професій правничу допомогу. Ухвалою суду від 17.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 26.05.2020 року до участі в справі залучено Тимчасово виконуючого обов`язки директора Львівської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів [PERSON] в якості третьої особи. 02.06.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. 16.06.2020 року до суду подано відповідь на відзив. 26.06.2020 року на адресу суду надійшли заперечення на позовну заяву. 29.07.2020 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог та заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити в повному обсязі, пояснила суду, що шкоди запізненням 14.01.2020 року завдано не було. [PERSON] 21 рік бездоганно виконувала свою роботу. Звільнення незаконне, оскільки доказів систематичного невиконання обов`язків немає, зокрема їх не наведено у наказі про звільнення. Фактично позивачку звинуватили у привласненні коштів, однак [PERSON] коштів не брала. Зазначила, що строк накладення стягнення пропущений, відповідно до 148 КЗпП України. Перевірки після подання доповідної записки не проводилось. Позивачці завдано моральну шкоду, оскільки вона втратила єдине джерело доходу, змушена шукати роботу, зазнала моральне потрясіння, яке супроводжувалося моральними стражданнями та глибокими душевними переживаннями. Просить позовні вимог задовольнити в повному обсязі та стягнути на користь позивача 12 000, 00 витрат на професійну правову допомогу. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомила Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні відносно задоволення позову заперечив, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та запереченні до позову та законність дій відповідача, крім того зазначив, що 14.01.2020 року [PERSON] спізнилася на роботу та не навела поважної причини свого вчинку, тому до неї застосовано найлегше стягнення - оголошено догану. У день звільнення вона зібрала кошти у підприємців, не видала їм чеків та зникла. Станом на 15 год. 00 хв. не було проведено розрахунків через банк. Рішення про звільнення було прийнято на підставі акту перевірки, доповідної записки та скарги. В порушеннях трудової дисципліни [PERSON] простежується систематичність, оскільки до видачі наказу про її звільнення 15.01.2020 року їй оголошено догану. Моральна шкода позивачці звільненням не несена, оскільки накази про оголошення догани та звільнення [PERSON] є законними. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, підтримав пояснення надання суду представником відповідача [PERSON] та додатково пояснив, що доповідна записка [PERSON] була написана на підставі заяв підприємців. [PERSON] не було здійснено записів у журналі про надання їй грошей за проведення експертиз. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надав суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу Украйни, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій зазначеної статті. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 3-АГ від 15 січня 2020 року [PERSON] оголошено догану за порушення трудової дисципліни (відсутність на роботі протягом 2 годин 35 хвилин) /а.с. 12/. Згідно наказу № 22-к від 18 березня 2020 року [PERSON] звільнено з посади провідного лікаря ветеринарної медицини лабораторії ветсанекспертизи на ринку «Винниківський» м. Львова з роботи 19.03.2020 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та порушенням Правил внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України /а.с. 13/. З листа Головного управління держпродспоживслужби у Львівській області від 14.04.2020 року вбачається, що відповідно до наказу Львівської регіональної державної лабораторії від 24.03.2020р. №27-аг створено комісію для проведення внутрішньої перевірки. Зазначеній комісії доручено в період 24-26 березня 2020 року провести перевірку та вивчення обставин зазначених в зверненні. Засідання відбулося 25.02.2020 року. Вислухавши [PERSON] , і не отримавши відповідей на питання, які розглядалися на засіданні (відповідно до інформації означеної в акті), члени профкому вирішили задовольнити подання в.о. директора Львівської регіональної державної лабораторії Підганюка І.В. щодо звільнення [PERSON] . Підставою для підготовки даного подання про звільнення [PERSON] був акт внутрішньої перевірки від 28.01.2020 р. Внутрішня перевірка проводилась у зв`язку з надходженням скарги продавців ринку «Винниківський» за №13 від 20.01.2020 р. В даній заяві, продавці ринку повідомили, що 15.01.2020 р. [PERSON] провела експертизу рослинної продукції і взяла оплату в розмірі 30,00 грн. Однак, станом на 15:00 год. 15.01.2020 р. чеків та експертних висновків продавці не отримали. Щодо даної ситуації [PERSON] надала пояснення, зареєстроване за вх.№21 від 22.01.2020 р. /а.с. 20-21/. Згідно доповідної записки [PERSON] від 14.01.2020 року вбачається, що 14.01.2020 року вона вийшла на роботу після лікарняної відпустки згідно графіку виходу на роботу на 7:00 год. На робоче місце потрапити не змогла, оскільки на дверях висіла замінена колодка на дверях, а провідний лікар [PERSON] , котра теж повинна бути на роботі не прийшла, у зв`язку з чим, [PERSON] чекала її під дверима. Станом на 09:35 год. [PERSON] відсутня на робочому місці /а.с. 55/. З пояснювальної записки [PERSON] від 14.01.2020 року вбачається, що вона прийшла на роботу пізніше, у зв`язку з тим, що вона працює понаднормово ( більше 40 годин на тиждень, 6 днів на тиждень) та виконує обов`язки трьох працівників: завідувача, лікаря та санітара, за понаднормову працю гроші не отримувала. Попередженою про такі екстремальні умови роботи не була. Коли зверталась до відділу кадрів про надання відомостей з котрої дати по котру буде відсутня [PERSON] їй нічого не відповіли, так як працівник відділу кадрів у відпустці. Робочий день 14.01.2020 року закінчує пізніше, оскільки має багато письмової роботи. Свою роботу виконує сумлінно, велику завантаженість роботи можна побачити з журналів експертних висновків та великої касової виручки. На дверях у лабораторію вона повісила іншу колодку тому, що мала недовіру до [PERSON] /а.с. 56-57/. Згідно акту від 14.04.2020 року складеного завідувачем відділу організації роботи лабораторії ВСЕ [PERSON] , провідним лікарем організації роботи лабораторії ВСЕ [PERSON] вбачається, що приміщення лабораторії на ринку «Винниківський» о 09 год. 30 хв. зачинене. Провідний лікар [PERSON] відсутня на робочому місці (початок робочого дня о 7:00 год.). Провідний лікар [PERSON] не може потрапити на робоче місце, оскільки за період її відсутності були змінені замки (колодка) на дверях лабораторії. На ринку є в продажі м`ясо, яке станом на 09:35 год. не пройшло ветсанекспертизу /а.с. 58/. З доповідної записки працівників, котрі здійснюють торгівлю сільськогосподарською продукцією на ринку «Винниківський» від 04.02.2020 року вбачається, що лікар ЛВСЕ №3 на ринку «Винниківський» почала свою роботу із лайки в сторону працівників ринку та особисто [PERSON] , що також працює в даній лабораторії. Такі речі відбуваються постійно. Просять вжити дисциплінарних та адміністративних заходів щодо [PERSON] та розглянути питання про недопущення або відсторонення її від роботи. Їм не приємно працювати в умовах постійних образ та нецензурної лексики. Важають, така агресивна поведінка може становити фізичну або моральну загрозу для працівників та відвідувачів /а.с.81-82/. Згідно акту внутрішньої перевірки від 28.01.2020 року вбачається, що у зв`язку з доповідною запискою [PERSON] від 15.01.2020 року стосовно неправомірних дій [PERSON] було створено комісію в Львівській регіональній державній лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів для проведення внутрішньої перевірки. За результатами внутрішньої перевірки було встановлено, що провідним лікарем ветеринарної медицини [PERSON] була проведена експертиза рослинної продукції і взята за це оплата. Кошти були зібрані у восьми підприємців, проте у журналі по ветеринарно-санітарній експертизі рослинної продукції дані особи не були внесені. Крім того, оплата за надані послуги не була проведена через касовий апарат, а експертних висновків та чеків не було надано підприємцям. Враховуючи зазначене, встановлено факт порушення трудових обов`язків /а.с. 93/. Згідно заяви [PERSON] від 18.12.2019 року поданої на ім`я начальника Личаківського ВП ГУНП у Львівській області вбачається, що вона просить вжити заходів щодо [PERSON] , оскільки вона нанесла їй удари. По даному факту внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за №12019140040002923 /а.с. 66-67/. 06.12.2019 року, 19.12.2019 року 20.12.2019 року, 10.02.2020 року, 17.03.2020 року [PERSON] зверталась до Тимчасово виконуючого обов`язки директора Львівської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів [PERSON] з доповідними записками відносно дій [PERSON] /а.с.63-65, 68-69, 85, 86-87, 88/. Окрім цього, 27.09.2018 [PERSON] , 27.09.2018 року [PERSON] звертались з доповідними записками на дії [PERSON] до Директора Львівської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Сімонова Р.П. /а.с. 60-61/. Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від Личаківським ВП ГУНП у Львівській області 09.10.2019 року вбачається, що [PERSON] просить вжити заходів до директора ринку «Винниківський», оскільки він висловлював в її сторону погрози звільненням з роботи. Окрім цього в судовому засіданні допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив суду, що він працює провідним лікарем організації роботи лабораторії ВСЕ. 14.01.2020 року позивачки о 09:30 год. не було на робочому місці, про що він та завідувач відділу організації роботи лабораторії ВСЕ Макогін О.Я. склали акт про відсутність [PERSON] на робочому місці, оскільки вона запізнилась більш як на 2 години. Через два дні на позивачку поступила скарга працівників ринку, в якій вони вказали, що [PERSON] відібрала в них кошти, однак актів про проведення експертизи та квитанцій їм не надала, не провела дані гроші через касовий апарат. Він є головою комісії з перевірки даного факту. Підставою для перевірки стали усні пояснення працівників та доповідна записка. В журналі проведення експертиз не вписано підприємців, але чеки виписані. Ведення журналу та внесення всіх відомостей до нього є обов`язком позивача. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила суду, що вона працює провідним лікарем організації роботи лабораторії ВСЕ на ринку «Винниківський». З [PERSON] перебуває в конфліктних відносинах. На момент звільнення [PERSON] та оголошення їй догани вже не працювала на ринку «Винниківський», оскільки працювала до грудня 2019 року. Зазначила, що за час роботи з позивачкою нею було зафіксовано два випадки виходу [PERSON] на роботу під час перебування у відпустці. Про події, які є предметом спору їй не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила суду, що вона є колегою [PERSON] .. Вони перебувають у конфліктних відносинах. Позивачка поводила себе агресивно по відношенню до неї. 14.01.2020 року [PERSON] вийшла на роботу , однак двері лабораторії були зачинені до 10:00 год., [PERSON] на роботі не було. Позивачка сказала, що в неї святковий день і прийде на роботу коли захоче, дверей лабораторії свідок відчинити не могла, оскільки на дверях висіла інша колодка, тому вона чекала під дверима 3 години. На роботу [PERSON] не потрапила, оскільки позивачка їй не відчинила, тому вона змушена була зірвати колодку. Працівники ринку розповіли [PERSON] , що [PERSON] зібрала кошти з підприємців, а чеків не віддавала. [PERSON] прийшла о 15:00 14.01.2020 року та сказала: «Все оплачено». Підприємці звернулися зі скаргами до неї на дії [PERSON] . Акт від імені працівників ринку вона не складала. 15.01.2020 року у [PERSON] був вихідний день, але вона вийшла на роботу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив суду, що він є керівником ринку «Винниківський». До нього звернулись його працівники та підприємці зі скаргами на дії [PERSON] . Однак конкретно, що сталося він повідомити не може, очевидцем подій не був. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку суд приходить до наступних висновків. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд відхиляє, оскільки вони перебувають у конфліктних стосунках з позивачкою, крім того свідок [PERSON] не була очевидцем подій, які оспорюються, та їй нічого не відомо з приводу даних подій. Також суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони спростовуються іншими об`єктивними доказами. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Трудова дисципліна це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Частиною першою статті 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана. Згідно ч.1 ст.148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Суд вважає, що в порушення вимоги закону, оголошуючи догану [PERSON] , роботодавець не врахував: ступінь тяжкості вчиненого проступку, оскільки порушення, допущене [PERSON] не було істотним і виявилося у запізненні на роботу, дане порушення не спричинило шкоди ні роботодавцю, ні іншим особам. Також не враховано обставини за яких вчинено проступок, оскільки [PERSON] у період, що передував проступку працювала 6 днів в тиждень, з великим навантаженням, заміняючи іншого відсутнього працівника, не враховано добросовісне ставлення до виконання трудових обов`язків [PERSON] попередньо. Сам наказ не конкретизовано. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факту порушення позивачем трудової дисципліни. При цьому, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження факту правомірності оскаржуваного наказу, в той час як саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. З огляду на наведене та враховуючи межі судового розгляду, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача щодо скасування наказу № 3-АГ від 15 січня 2020 року про оголошення догани [PERSON] за порушення трудової дисципліни є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Як встановлено судом, наказом № 22-к від 18 березня 2020 року [PERSON] звільнено з посади провідного лікаря ветеринарної медицини лабораторії ветсанекспертизи на ринку «Винниківський» м. Львова з роботи 19.03.2020 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та порушенням Правил внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України. З постанови Верховного суду у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду від 18.03.2020 року справа № 643/12579/17 вбачається, що за передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України). У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягають з`ясуванню обставини, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП України). Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. При притягненні працівника до даного виду відповідальності, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, роз`яснити ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Складовими дисциплінарного проступку, що характеризують його об`єктивну та суб`єктивну сторони, є: дії (бездіяльність) працівника; невиконання або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) та невиконанням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність роботодавцем наявності будь-якої з цих складових виключає наявність дисциплінарного проступку. Однак, як вбачається, у наказі № 22-4 від 18.03.2020 р. про звільнення [PERSON] з займаної посади не зазначено, які саме обов`язки, що покладені на неї трудовим договором систематично не виконувалися, не зазначено яким чином та коли таке систематичне невиконання мало місце та було зафіксовано, тому суд вважає, що даний наказ не відповідає вимогам вмотивованості, що є однією із підстав для його скасування. Окрім цього, суд вважає, що приймаючи наказ № 22-к від 18.03.2020 р. про звільнення [PERSON] з роботи, відповідачем не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Враховуючи наведене суд вважає, що вимогу позивача про скасування наказу № 22-4 від 18.03.2020 р. про її звільнення з займаної посади слід задовольнити, а [PERSON] поновити на посаді провідного лікаря ветеринарної медицини лабораторії ветсанекспертизи на ринку «Винниківський» м. Львова. У відповідності з ч. 1 ст. 235 Кодексу Законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За змістом ч. 2 цієї статті, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (Порядку), за частиною 3 пункту 2 якої відповідна середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п.3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обрахунку нарахованої [PERSON] заробітної плати необхідно врахувати, що податковим агентом (роботодавцем у даному випадку) утримуються та сплачуються самостійно із заробітної плати при виплаті заробітної плати працівнику 18 % податку на доходи фізичних осіб та 1,5 % військового збору. Тому, розмір виплаченої заробітної плати [PERSON] становить 80,5 % від розміру нарахованої заробітної плати та - за січень 2020 р. становить: 4782, 40 грн. * 100 / 80, 5 = 5940, 87 грн. - за лютий 2020 р. становить: 3631, 95 грн * 100/ 80, 5 = 4511, 74 грн. Розмір нарахованої заробітної плати [PERSON] за два місяці, що передують звільненню становить 5940, 87 + 4511, 74 = 10 452, 61 грн. Згідно витягу із табелю робочого часу за січень 2020 року у січні 2020 року у [PERSON] був 21 робочий день, а згідно із витягом із табелю робочого часу за лютий 2020 року у [PERSON] у лютому 2020 року було 12 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні 2 місяці перед звільненням становила : 10 452, 61 грн. / (21 роб. день+ 12 роб. днів) = 316, 75 грн. Тривалість вимушеного прогулу [PERSON] становить 133 календарні дні (із 19.03.2020 р. по 30.07.2020 р.), проте, як вбачається із п. 8 Постанови № 100 у даному випадку для обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до розрахунку мають братися саме робочі, а не календарні дні. У період із 19.03.2020 р. по 30.07.2020 р. [PERSON] перебувала у вимушеному прогулі протягом 134 календарних днів, з них 91 - робочий день. Отже, розмір середнього заробітку [PERSON] за час вимушеного прогулу становить: 316, 75 грн. * 91 робочих днів = 28 824, 25 грн. Таким чином, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд визнає та приймає до уваги, що внаслідок незаконного звільнення відповідачем [PERSON] з займаної посади їй завдано моральну шкоду, яка виразилась у порушенні її права на гарантовану Конституцією України можливість заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обрала, якій присвятила тривалий період життя. Крім того суд приймає до уваги, що внаслідок незаконного звільнення позивачка втратила єдине джерело свого доходу, змушена шукати роботу. Відтак, сума моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування [PERSON] складає 5000,00 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. До виплат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України). Правила визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу визначені статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України, якою встановлено, що витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, окрім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат, позивачем надано Договір про надання правової допомоги №06/20 від 26.03.2020 року, акт №1 про надання правової допомоги до договору про надання правової допомоги №06/20 від 26.03.2020 року згідно якого вартість наданих послуг без ПДВ становить 6400, 00 грн., акт №2 про надання правової допомоги до договору про надання правової допомоги №06/20 від 26.03.2020 року згідно якого вартість наданих послуг без ПДВ становить 4800, 00 грн., квитанцію №0.0.1222143600.1 від 30.05.2020 згідно якої [PERSON] сплатила суму у розмірі 6568, 00 грн. на користь Адвокатського бюро «Вікторії Бойко»; квитанцію №0.0.1785199793.1 від 29.07.2020 згідно якої [PERSON] сплатила суму у розмірі 4800, 00 грн. на користь Адвокатського бюро «Вікторії Бойко». Враховуючи наведене суд вважає, що позивач підтвердив надані йому адвокатські послуги належними засобами доказування, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, що становить суму в розмірі 12 000,00 грн.

Outcome: partial