Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 від усіх видів доходів, але не менше ніж в розмірі, встановленому, на законодавчому рівні на малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 01.09.2018 року. Визнати за позивачкою, [PERSON] , право власності у розмірі 3/5 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за відповідачем, [PERSON] , право власності у розмірі 2/5 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за позивачкою, [PERSON] , право власності на Ѕ автомобіля «SUBARU Forester» д.н.з. [NUMBER] . Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 12.11.2011 року між сторонами зареєстровано шлюб. [INFO] у подружжя народився син, [PERSON] та [INFO] народилася донька, [PERSON] . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08 жовтня 2019 року у справі №465/5432/18 розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем. Тривалий час з серпня 2018 року [PERSON] з дітьми не проживає, не цікавиться їх матеріальним станом та не спілкується із ними. Так, з метою належного забезпечення рівня дітей, просить стягувати із відповідача аліменти. Крім того, позивачка вказує на той факт, що за час спільного проживання у шлюбі сторони нажили разом спільне майно, а саме придбано квартиру загальною площею 101,9 кв.м. [ADDRESS] . Право власності на помешкання у відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 06 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І. за ціною 1\~671\~858, 31 грн. Право власності на спільне майно відповідач не визнає, змінив ключі від вхідних дверей вищевказаної квартири. Так, житлове приміщення складається із трьох кімнат площами: 22,4 кв.м.16,6 кв.м, 15,8 кв.м, та нежитлових приміщень площею 47, 1 кв.м., що підтверджується технічним паспортом. Так я к з позивачкою проживають двоє дітей, остання просить суд визнати за нею 3/5 права власності на оспорювану квартиру, та відповідно, за відповідачем 2/5.\~ Так, позивачка також вказує, що ними за час спільного проживання була придбана машина «SUBARU Forester» д.н.з. [NUMBER] , яка також підлягає поділу. На підставі вищевикалденого, просить позов зодоволити. 15 червня 2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву, яку мотивує тим, що з 26.05.2014 р. він припинив будь-які сімейні відносини\~ та ведення спільного господарства з позивачкою. Так, після народження другої дитини, [PERSON] переїхав жити за іншою адресою та орендував квартиру. Більше того, відповідач вказує на той факт, що єдиним спільно нажитим майном під час шлюбу є машина. Будь яке інше майно спільно не було придбано. Щодо поділу квартири, то відповідач вказує на те, що така є особистою приватною власністю. Щодо стягнення аліментів на утримання спільних дітей, то відповідач зазначає той факт, що він постійно перераховує позивачці грошову суму у розмірі 8000 грн., що підтверджується виписками з банку.\~ 15 червня 2020 року на адресу суду поступила зустрічна позовна заява від [PERSON] до [PERSON] , про визнання майна особистою приватною власністю, яка мотивована тим, що позивач за зустрічною позовною заявою припинив будь-які сімейні відносини та ведення спільного господарства із [PERSON] ще 26.05.2014 року та орендував квартиру за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] вказує на той факт, що єдиним спільно нажитим майном під час шлюбу є машина. Будь яке інше майно спільно не було придбано. Так, лише 17.11.2015 р. між ТзОВ «Компанія з управління активами «Оптимум» та [PERSON] , а також ТзОВ «Львівська мрія», було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири. Всі платежі щодо оплати нерухомості позивач за зустрічним позовом здійснював в результаті ведення підприємницької діяльності. Так, згідно із виписки АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] отримав у період з 10.07.2017 р. по 30.12.2016 р. грошові доходи на загальну суму 2\~990\~442,87 грн.. 06.03.2017 р. [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Всі ремонтні роботи позивач за зустрічним позовом проводив за власний рахунок \~ \~ \~ \~ [PERSON] покликається на те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбавання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя, коштами або працею в набутті майна. Сам по собі факт придбання майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, позивач за зустрічним позовом вказує на той факт, що [PERSON] працювала вчителькою, а після народження дітей перебувала у декретній відпустці, що тільки підтверджує відсутність в останньої грошових коштів. На підставі вищевикладеного, просить визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 101,9 кв.м. 22 вересня 2020 року на адресу суду поступив відзив на зустрічну позовну заяву від [PERSON] , який мотивований тим, що твердження [PERSON] що сторони не вели спільне господарство на протязі декількох років, а саме з 26.05.2014 р., тобто з дня народження доньки, [PERSON] не відповідає дійсності. Так, за згодою [PERSON] , позивачка переїхала жити до своєї матері в село, так як чоловік працював та не мав можливості допомагати кожного дня із дітьми. Однак, [PERSON] приїжджав декілька разів на тиждень у село при потребі. Оскільки сторони вирішили придбати житло, позивачка пішла працювати вчителем. Згідно вищевказаного договору-купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Антоновою В.І., у якому вказано, що дружина дала згоду на придбання житла. На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні зустрічного позову. 27 січня 2021 року та 16 березня 2021 [PERSON] подала заяви про уточнення позовних вимог, а саме стягувати з [PERSON] аліментів в розмірі 10 прожиткових мінімумів, що встановлюється чинним законодавством України для віком до 18 років, на сина [PERSON] , щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Стягувати з [PERSON] аліментів в розмірі 10 прожиткових мінімумів, що встановлюється чинним законодавством України для віком до 18 років, на доньку, [PERSON] , щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] аліменти за період з листопада 2019 року до лютого 2021 року на сина та дочку у розмірі 682, 510 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнену позовну заяву від 16 березня 2021 року підтримали та просили таку задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, однак, в силу ст. 223 ЦПК України, така неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1\~ст. 5 ЦПК\~України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 12 листопада 2011 року, актовий запис № 3404. У сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08.10.2019 року між сторонами розірвано шлюб. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію №000006 від 01.02.2019 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до вимог\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Чинне законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ст. 7 ч. 8 СК України); а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 цього ж кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ст.7 ч. 9 СК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~ст. 184 СК України. В силу вимог\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сум. Разом з тим,\~ст. 183 СК України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 8\~ст.7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Як вбачається з ч.ч.1,2 \~ст. 191 СК України,\~аліменти на\~дитину присуджуються\~за рішенням\~суду від\~дня пред`явлення\~позову,\~а в\~разі подання\~заяви про\~видачу судового\~наказу -\~із дня\~подання такої\~заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. При визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу у межах заявлених вимог (ст. 11 ЦПК України), та відповідно до вимог\~ст. 182 СК України\~враховує стан здоров`я дитини, нормальний стан здоров`я та матеріальне становище як платника, так і одержувача аліментів. Згідно з\~ст. 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 згаданого кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(ч. 3\~ст. 181 СК України). Суд враховує ті обставини, що Відповідач є особою працездатного віку, має змогу працювати. А відтак, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дітей, можливостей відповідача, суд приходить до переконання про необхідність стягнення щомісячно з відповідача коштів на утримання дітей в розмірі 8000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд присуджує аліменти на дитину від дня пред`явлення позову, а саме з 26 листопада 2019 року. Щодо стягнення аліментів за минулий період, то суд вказує на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати, у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. \~ \~ \~ \~Так як позивачка уточнила заявлені позовні вимоги та не просила визнати за нею та за відповідачем права власності на спірну квартиру, суд в цій частині позов не розглядає. \~ \~ \~ \~Щодо заявленого зустрічного позову, то суд вказує наступне. Статтею 316\~ЦК України дано визначення поняття права власності, згідно якого правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як зазначено у ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном закріплений уст.41\~Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 321\~ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст.321\~ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст.\~355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах\~СК України. Відповідно до\~статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. Згідно зі\~статтею 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Крім того, у\~статті 58 СК України\~вказано, що і дохід, який приносить річ, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є також власністю цього з подружжя. І саме той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей (частина перша\~статті 59 СК України). У\~статті\~\~60 СК України\~зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша\~статті 61 СК України). Можна зробити висновок, що за загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є\~\~майно, набуте під час шлюбу. Отже, ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Конституція України\~у\~статті 41\~гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~( далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі\~№ 711/2302/18 наголосив на тому, що у \~разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності. Згідно договору купівлі-продажу від 06 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І. [PERSON] за ціною 1\~671\~858, 31 грн. купив житло за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 1.5 вищевказаного Договору, квартира [ADDRESS] купується за письмовою згодою дружини покупця [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За вимогами статті\~12,\~80,\~81,\~83 ЦПК\~України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивачем за зустрічним позовом не наведено переконливих аргументів, які дають підстави вважати, що спірну квартиру слід визнати приватною власністю [PERSON] . Згідно із ст.6 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.\~ст. 89 ЦПК України,суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, \~способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 768, 40 грн.

Outcome: partial