Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

До Літинського районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] із вказаним позовом мотивуючи його тим, що [INFO]. помер [PERSON], 1949 року народження, який проживав разом з нею у [ADDRESS]. Позивач вказує, що протягом часу спільного проживання вони підтримували один одного, були пов'язані спільним проживанням. Коли позивач [PERSON] звернулась до Літинської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину до майна померлого [PERSON] та роз'яснено про наявність спадкової справи до майна померлого на підставі заяви дитини спадкодавця. Крім того позивачу було роз'яснено, що право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини. Позивач вказує, що за життя [PERSON], мав тяжку хворобу. Протягом всього періоду хвороби [PERSON] самостійно надавала [PERSON] допомогу. Окрім того [PERSON] за власний рахунок оплачувала послуги перевезення до лікарень, де допомагала йому пересуватись та супроводжувала його, сплачувала комунальні послуги, купувала лікарські засоби. Оскільки на момент смерті [PERSON] вона постійно проживала разом з ним, як чоловік та дружина, одна без реєстрації шлюбу, здійснювала постійний догляд. Вважає себе такою що прийняла спадщину і бажає оформити свої спадкові права, однак їй не вдається це за можливе, оскільки дочка [PERSON], яка є відповідачем у справі, яка також прийняла спадщину та бажає оформити свої спадкові права. Окрім того зазначається, що [PERSON] протягом часу проживання спадкодавця разом із [PERSON], не навідувала останнього, не цікавилась його здоров'ям, не доглядала, не допомагала йому матеріально, морально та фізично. Після смерті [PERSON] його дочка не приймала участі в організації та здійсненні похорону, не давала кошти на поховання. Таку поведінку відповідача розцінює як нехтування обов'язками щодо надання допомоги своєму батькові на його утримання, допомоги по лікуванню. Таким чином [PERSON] просить суд: встановити факт її спільного проживання зі [PERSON], як чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад п'ять років; також просить надати [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON] разом із спадкоємцями першої черги та просить усунути відповідача [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] На позовні вимоги позивача відповідачем надано відзив, з якого встановлено, що [PERSON] вважає позов [PERSON] є необґрунтованим, мотиви позовних вимог надуманими і такими, що не відповідають обставинам справи. Зокрема, [PERSON] вказує, що її батько із [PERSON] однією сім'єю без шлюбу не проживав. Разом вони проживали лише періодично. Коли жили разом, вона часто його виганяла, він був змушений був жити у свого сина. Таке спільне проживання не оцінює як сім'ю в розумінні критеріїв сімейного законодавства. Акцентує увагу на тому, що позивач всупереч вимогам закону не надала доказів щодо обставин викладених в позовній заяві, і не зазначила в позові про довіреність фактів безпорадного стану спадкодавця, його потреби в отриманні допомоги саме від відповідача [PERSON] чи від будь-яких інших дітей за умови надання йому допомоги дружиною та ухилення від надання допомоги спадкодавцю. Спростовує твердження позивача про факт неможливості спадкодавця самостійно забезпечити умови свого життя та факт потреби в сторонній фізичній та матеріальній допомозі у зв'язку з тяжкою хворобою серця, а також того що [PERSON] протягом всього періоду хвороби самостійно надавала [PERSON] допомогу, допомагала пересуватися, голитися, харчуватися, митися, переодягала його, прала його речі, перевозила його до лікарні, де допомагала йому пересуватися та супроводжувала його. Відомості, які підтверджували би безпорадний стан [PERSON] відсутні. Звертає увагу, що [PERSON] перебував на лікуванні з 30.05.2016 р. по [INFO], тобто за 10 днів до смерті, причому відповідні висновки лікарської комісії про потребу в сторонньому догляді його через хворобу, відсутні. Також [PERSON] знаходився під наглядом медичного персоналу, який надавав йому професійну лікарську допомогу, таким чином допомоги сторонніх осіб він не потребував. Звертає увагу суду, на те, що доказів того, що спадкодавець одночасно потребував догляду від інших спадкоємців, а саме дітей, які проживали за межами місця перебування спадкодавця, позивачка не надала. Просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала. Представник позивача - адвокат Заєць Б.В. в судовому засіданні висловив позицію згідно якої вважає, що вимоги про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією без реєстрації шлюбу більше як 5 років підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків допитаних у судовому засіданні. Послався на відповідь Кожухівської амбулаторії, як підставу того, шо [PERSON] за станом свого здоров'я потребував стороннього догляду. Послався на неспроможність відповідача [PERSON] надати кошти на лікування батька [PERSON] Розцінює вказану обставину таким чином, що відповідач не надавала допомогу своєму батьку, хоча мала можливість, відповідно до чого вона повинна бути усунута від спадкування. Таким чином просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] повідомила суду, що позов не визнає. Повідомила, що хворіє такою самою хворобою як її батько хворів за життя. До смерті спадкодавця постійно спілкувалася з ним по телефону. Знала про необхідність проведення операції батька, але по причині аналогічного захворювання, відсутністю коштів, перебування на її утриманні двох дітей, їй не вдалось знайти необхідну суму. Представник відповідача адвокат Габрук М.А. просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що стороною позивача не доведено наявність трьох обов'язкових умов задля усунення [PERSON] від спадкування, зокрема: факт перебування [PERSON] у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі особи, про усунення від спадкування якої йдеться; ухилення [PERSON] від надання спадкоємцеві допомоги; Зауважив, що в жодній документації досвідчені лікарі, які надавали йому допомогу, не зазначали що [PERSON] потребував сторонньої допомоги. Нагадав суду показання свідків даних у судовому засіданні про те, [PERSON] за два дні до своєї смерті попри хворобу самостійно пересувався. Представник третьої особи Кожухівської сільської ради Літинського району Вінницької області до судового засідання не з'явився, надіслали на адресу суду заяву відповідно до якої просять розгляд справи проводити без представника сільської ради. При прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. Свідок [PERSON], яка перебуває у дружніх відносинах із [PERSON] та перебувала у дружніх відносинах зі [PERSON] повідомила, що [PERSON] почав проживати спільно із [PERSON] із 2008 р. Їй відомо, що вони поводили себе, як чоловік та жінка, вели спільне господарство. Оскільки свідок працює в сільській амбулаторії, тому саме вона займалася лікуванням [PERSON] та проводила необхідні йому процедури. Вказує, що [PERSON] потребував сторонньої допомоги, яку надавала [PERSON] Проілюструвала тим, що [PERSON] не міг ні стояти, ні ходити. Пересувався за допомогою [PERSON] Свідок [PERSON] який являється сином позивача [PERSON] повідомив, що [PERSON] проживав спільно із позивачем та вели спільне господарство, разом обробляли земельну ділянку, займались заготівлею дров. Свідку відомо, що коли [PERSON] перебував на лікуванні, що до нього навідувалась дочка спадкодавця. Свідок [PERSON] повідомила суду, що за життя з покійним [PERSON] були хорошими друзями. Свідок підтвердила, що [PERSON] проживав із [PERSON] спільно з 2008 р. до дня його смерті. Повідомила, що [PERSON] навідувався до неї в 2017 році, та допомагав їй. Свідок [PERSON] повідомив, що на прохання свого товариша [PERSON] возив [PERSON] у лікарні як у м. Вінниця так і в м. Київ. Знає, що у покійного був рідний син та рідна дочка. Втім під час лікування, ні дочки ні сина не бачив. Побачив тільки дочку на похороні [PERSON] Свідок [PERSON] повідомив, що являється односельчанином із позивачем та йому відомо про те, що [PERSON] являється батьком [PERSON] та певний час проживав із [PERSON] Зазначив, що спілкувався зі [PERSON] за місяць до його смерті біля сільського магазину, коли сам [PERSON] їздив возом та управляв конем та самостійно купляв хліб. Вважає, що за своїм станом здоров'я [PERSON] міг сам одітись, побритись і тому подібне. Згадав, що за два роки до своєї смерті [PERSON] спільно зі ним та [PERSON] вантажили сіно. Також свідок повідомив про наявність хвороби в останнього. Бачив як [PERSON] навідувалась до батька. Свідок [PERSON] яка являється рідною дочкою відповідача та онукою спадкодавця, дала свідчення про те, що останній раз була в гостях у свого діда [PERSON] за два дні до його смерті. Повідомила, про те, як за два місяці до смерті [PERSON] спільно з матір'ю організовувала лікування [PERSON] Підтвердила про те, що її дід почав спільно проживати спільно із [PERSON] з 2010 р. Після лікування 10.06.2017 р. [PERSON] виписали з лікарні через те, що лікування не давало своїх результатів, втім той продовжував самостійно ходити. Підтвердила, що їй відомо було про необхідність провести діду операцію, однак у сім'ї не було грошей. Також зазначила, що коли діда завозили на обслідування у м. Київ, всі питання погоджувались із [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] повідомила, що навчалась в коледжі спільно зі свідком [PERSON] та являється другом сім'ї. Свідок спільно зі свідком [PERSON] навідувались до [PERSON] у кардіологічне відділення у Вінницькій лікарні, купували йому харчі, посуд та одяг. Пояснення свідка [PERSON] яка являється подругою відповідача, суд не може брати до уваги, оскільки свідку відомо про обставини справи лише зі слів відповідачки, що є порушенням принципу безпосереднього дослідження доказів. На підтвердження своїх позовних вимог сторонами надано та досліджено судом наступні докази. Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с 8) судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до державного акту (а.с. 9) встановлено, що [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка розміром 1,6159 га. на території Кожухівської сілької ради Літинського району Вінницької області. Відповідно до довідки Кожухівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 202 від 0603.2018 р. (а.с. 10) встановлено, що [PERSON], 1949 року народження, який помер [INFO]. до дня смерті постійно проживав у будинку по [ADDRESS] разом із [PERSON], 1959 року народження. [PERSON] За вищевказаною адресою проживав з 2008 р. до дня смерті. Виписками з погосподарської книги Кожухівської сільської ради Літинського району Вінницької області за 2011-2018 рр. (а.с. 11-12) [PERSON], зазначена власником домогосподарства по [ADDRESS], а [PERSON] зазначений її співмешканцем, який проживав за вказаною адресою без реєстрації. Листом Літинської державної нотаріальної контори за № 288/02-17 від 23.02.2018 р. (а.с. 14), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину до майна померлого [INFO]. [PERSON], оскільки відсутні законні підстави для закликання позивача до спадкування майна спадкодавця. Також вказаним листом позивача повідомлено про те, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] заведена за заявою дочки спадкодавця - спадкоємця першої черги. Довідкою Кожухівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 56 від 23.01.2018 р. (а.с. 15) зазначається, що [PERSON] дійсно за власний рахунок хоронила [PERSON], який помер [INFO]. Відповіддю сімейного лікаря ЗПСМ Кожухівської АЗПСМ (а.с. 16), зазначається, що [PERSON] 1949 р.н. дійсно перебував на обліку з приводу хвороби серця та за станом свого здоров'я потребував сторонньої допомоги до дня смерті [INFO]. Виписками № із медичної картки стаціонарного хворого (а.с. 1-18), [PERSON], [INFO], з 15.12.2016 р. по 22.12.2016 р. та з 30.05.2017 року по. 09.06.2017 року перебував на лікуванні у ВОКЛ ім. М.І. Пирогова. Відповідно до заяви від 31.01.208 р. [PERSON] звернулась до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до майна померлого [INFO]. [PERSON] Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників та враховуючи показання свідків, суд приходить до наступних висновків. Щодо вимоги про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Відповідно до ст.315 ч.2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року, перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950р. та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.1986 р. у справі «Джонсон проти Ірландії», яке є джерелом права в Україні, поважний суд визначив, що поняття сім'я виходить за межі формальних відносин та встановлених законом угод, тобто не обмежується виключно стосунками, заснованими на шлюбі, і може включати інші «родинні» зв'язки, коли сторони живуть спільно поза шлюбом. Згідно з положеннями ч.2 та ч.4 ст.3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином покази свідків та матеріали цивільної справи в сукупності дозволяють стверджували, що між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] дійсно існували фактичні подружні відносини, оскільки понад 5 років до дня смерті останнього вони проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка, хоча офіційно свій шлюб не оформлювали, і всі оточуючі сприймали їх як сім'ю, із спільними правами та обов'язками, а тому існують вагомі підстави вважати що їх відносини мали ознаки шлюбно-сімейних, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог про усунення [PERSON] від права на спадкування. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається зі спадкової справи 37/2018, після смерті [PERSON], померлого [INFO] спадкоємцем є його дочка [PERSON] Обґрунтовуючи свій позов, [PERSON] посилалась на те, що за життя [PERSON] внаслідок похилого віку перебував у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та матеріальної допомоги, що забезпечувала лише позивач, а відповідач, яка є дочкою померлого, ухилялася від надання допомоги та взагалі не спілкувалась зі спадкодавцем. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Виходячи зі змісту частини п'ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Під час розгляду справи судом було встановлено та не спростовано стороною позивача, що відповідач [PERSON] не ухилялась від надання спадкодавцеві допомоги. Також судом враховано, матеріальну можливість відповідача при наданні нею цієї допомоги, її матеріальний стан (а.с. 43), її стан здоров'я (а.с. 41) та перебування на її утриманні двох дітей (а.с. 42). Водночас судом не було встановлено, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, оскільки свідками в судовому засіданні підтверджено можливість спадкодавця [PERSON] пересуватися самостійно, керувати своїми діями самостійно, обслуговувати гужовий транспорт, наприклад, що останній допомагав свідку [PERSON] заготовлював сіно. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. При цьому, суд враховує, що поняття «тривалий час» належить до оціночних категорій і саме суд повинен визначитися з його змістом, ураховуючи конкретні обставини справи та виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості.У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно періодично перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується медичною документацією, однак наведене не дає підстави вважати, що спадкодавець тривалий час перебував у безпорадному стані, через який потребував опікування з боку відповідача. Також, у судовому засіданні з'ясовано, що за життя [PERSON] отримував пенсію як військовий пенсіонер, розмір якої був більшим за розмір пенсіюї яку отримує позивач, як пенсіонер за інвалідністю, що не заперечувалося учасниками процесу. Вказане дає підстави вважати, що позивач матеріально не забезпечувала спадкодавця. Зрештою також і не доведено стороною позивача про потребу спадкодавця в допомозі саме дочки [PERSON], враховуючи те, що спадкодавець проживав із [PERSON], перебував на стаціонарному лікуванні, де йому надавали кваліфіковану медичну допомогу. Суд критично ставиться та не вважає за можливе керуватись при прийнятті рішення довідкою лікаря Кожухівської амбулаторії (а.с. 16),яка надана на запит адвоката, про те, що [PERSON] потребував стороннього догляду до дня смерті по причині розбіжності із іншими медичними відомостями (а.с.17-19), зокрема із консультативним висновком ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМН України», де висновок про необхідність догляду не вказаний. Також враховано, що свідок [PERSON], яка є працівником Кожухівської амбулаторії перебуває у дружніх відносинах із позивачем. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є його процесуальним обов'язком (статті 12, 81 ЦПК України), щодо ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, а також, що спадкодавець перебував у безпорадному стані та потребував допомоги саме від відповідача, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивача про зміну черговості одержання права на спадкування. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Тому, беручи до уваги позицію суду викладену порядком вище, встановивши наведені вище обставини справи, які безперечно мають значення для правильного її вирішення, суд вважає, що позивачем не доведено того, що відповідач [PERSON] свідомо ухилялася від надання допомоги спадкодавцю [PERSON] у зв'язку із його безпорадним станом, а також те, що спадкодавець отримуючи допомогу позивача, потребував саме допомоги відповідача [PERSON], що могло б бути підставою для усунення від права на спадкування, з огляду на що у цій частині позову суд також вважає за необхідне відмовити. На підставі та

Outcome: partial