Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про вселення в житлове приміщення, виселення з квартири, який в подальшому уточнила. Згідно уточнених позовних вимог просить вселити її, [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], в квартиру № 24 будинку № 6 мкрн.Ювілейний в м. Кривому Розі; виселити [PERSON], [PERSON] з їх дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS]; зобовязати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні квартирою, підсобними приміщеннями квартири № 24 будинку № 6 мкрн Ювілейний в м. Кривому Розі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що предметом спору є трикімнатна квартира що розташована за адресою м. Кривий Ріг мікрорайон Ювілейний [ADDRESS], яка на праві особистої приватної власності належала її матері, [PERSON], за договором купівлі-продажу від 16.01.2001 року. 04 жовтня 2008 року її мати [PERSON] померла і після її смерті власниками вказаної квартири в порядку спадкування за законом в рівних частках є вона та її брат від другого шлюбу матері - [PERSON], [INFO]. 30 квітня 2011 року вона вступила в шлюб з [PERSON] та від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Весь цей час вони з чоловіком і сином мешкають на зйомних квартирах, оскільки відповідач [PERSON] чинить перешкоди у користуванні належним їй на праві власності житлом. Згідно довідки №24 від 12.10.2015 року з адресою [ADDRESS] зареєстровані тільки члени її сім'ї та її брат. Вказує, що відповідач [PERSON], колишній співмешканець її матері та батько її брата [PERSON], зареєстрований в двокімнатній квартирі своїх померлих діда та баби за адресою [ADDRESS]. Але без її згоди мешкає у квартирі [ADDRESS] разом з новою співмешканкою [PERSON], їх сумісною дитиною [PERSON], [INFO], та її сином від першого шлюбу - [PERSON] [INFO], та її неповнолітнім братом [PERSON]. [PERSON] має свою двокімнатну квартиру на мікрорайоні 5 Гірницький у м. Кривому Розі. Користуючись житлом відповідачі створили величезні борги за комунальні послуги, які записані на її ім'я, але ні вона, ні члени її родини цими комунальними послугами не користувались. Комунальними послугами користуються сторонні люди - відповідач, його нова співмешканка, їхні діти. [PERSON]О має своє власне житло, в якому він зареєстрований. Нею неодноразово пропонувались варіанти добровільного вирішення спору шляхом купівлі-продажу її частки квартири, але відповідач цього не бажає, продовжує чинити перешкоди в користуванні нею та її сім'єю належної їй на праві власності частиною квартири. 07.08.2015 року їй довелось звертатися до правоохоронних органів, про що свідчить письмова відповідь Саксаганського районного відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області від 14.08.2015року. Внаслідок викладеного вона змушена звернутися до суду за захистом як свого права та інтересу так і своєї родини. Іншого житла у неї у власності немає. Витрати на оренду житла стали непомірними. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги, пославшись на їх доведеність матеріалами цивільної справи. 20 квітня 2018 року надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, не заперечував проти вселення позивача та членів її сім`ї до спірної квартири, проте в іншій частині позовних вимог просив відмовити. Повідомив, що на даний час із [PERSON] в спірній квартирі він не проживає. Представник відповідача [PERSON] в суді підтримала позицію свого довірителя. 20 квітня 2018 року надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позивач [PERSON], відповідач [PERSON], третя особа [PERSON] будучи повідомленими про час розгляду справи до суду не зявились. Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради [PERSON] вважала позовні вимоги про виселення [PERSON] батька неповнолітнього [PERSON] такими, що не підлягають до задоволення. В іншій частині поклалась на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що згідно копії інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 13), копії витягу про реєстрацію права власності (а.с. 16). копії свідоцтва про право нас спадщину (а.с. 17), копії свідоцтва про шлюб (а.с. 9) квартира за адресою:м. [PERSON] Ріг, мкрн Ювілейний[ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці кожному. Між сторонами по справі існують неприязні стосунки, внаслідок чого відповідач не впускає позивача до її квартири, у звязку з чим позивач зверталась до Саксаганського РВ КМУ; згідно відповідей від 14.08.15 року, 03.09.15 року з [PERSON] була проведена профілактична бесіда. Згідно довідки адресно-довідкого підрозділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 23). Відповідно до акту від 17.10.2017 року було проведено обстеження квартири №24 у будинку № 6 на мкр. Ювілений в м. Кривому Розі. На момент обстеження встановлено, що у квартирі проживає [PERSON] із своїм неповнолітнім сином [PERSON]С.(а.с.190). Згідно платіжних квитанцій відповідачем [PERSON] оплачувались житлово-комунальні послуги за користування квартирою за адресою:м. [PERSON] Ріг, мкрн Ювілейний[ADDRESS] (а.с. 172-190). Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на таке. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які на суперечать закону. При здійснені своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватись моральних засад суспільства. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила виселити відповідача з родиною, як осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, посилаючись на ч. 3 ст. 116 ЖК України, відповідно до якої осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно положень ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У розумінні ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім`ї наймача належать дружина, їх діти, і батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно абзаців першого, третього ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України зазначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 157 Житлового кодексу України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення Згідно ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, а ст. 229 ЦПК України передбачено обовязок суду при оцінці доказів ґрунтуватися на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, які повинні бути оцінені ним на належність, допустимість, достовірність кожного з них окремо, а також їх достатність і взаємний зв'язок. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Отже, сторони не заперечують, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], а отже належить до членів сім`ї неповнолітнього. Таким чином, його виселення, як члена сім"ї, на підставі ч. 3 ст. 116 ЖК України не передбачено. Доводи позивача щодо того, що відповідачі вселились до квартири без її згоди як власника житлового приміщення не можуть бути підставою для виселення відповідачів, оскільки відповідач [PERSON] проживає за адресою: [INFO], як член сім"ї власника житла неповнолітнього [PERSON]. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] а також неповнолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у спірній квартирі не проживають. Позивач також зазначає, що відповідачі мають власне житло, однак доказів на підтвердження зазначених фактів суду не надає та не вказує, яким чином, це є підставою для виселення відповідачів та неповнолітніх дітей. Окрім того, позивач зазначає, що вона пропонувала варіанти добровільного вирішення спору шляхом купівлі-продажу її частки квартири. Однак, законом не передбачено такої підстави для виселення як відхилення пропозиції щодо укладення договору купівлі-продажу. Таким чином, у задоволенні позовних вимог щодо виселення відповідачів із спірної квартири слід відмовити у звязку з їх необґрунтованістю. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Оскільки, [PERSON] є співвласником спірної квартири, позовні вимоги щодо вселення її та членів її сімї підлягають до задоволення. В силу ст. 141 ЦПК України належить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати на сплату судового збору в чумі 551 грн. 20коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial