Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулась в суд із позовом, яким просить стягнути із [PERSON] на її користь 184 000,00 грн. боргу за договором позики та понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що між нею та відповідачем виникли зобов»язання щодо повернення їй 184 000,00 грн. Зазначені кошти відповідач зобов"язався повернути до 10.04.2018 року, написавши про це розписку , однак не повернув, в зв"язку з чим змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про стягнення боргу. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 серпня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Крім цього, ухвалою від 13 серпня 2018 року по справі вирішено заяву позивача про забезпечення позову. В судовому засіданні позивач, її представник вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити , пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві. Відповідач не скориставшись правом подачі відзиву, в судовому засіданні усно пояснив, що позов не визнає, проте не заперечує, що він дійсно написав розписку про те, що має повернути позивачці 184 000,00 грн. до 10.04.2018 року. Дану розписку писав під моральним тиском позивача. Дані кошти це є борги по аліментам та за отриманий товар. Заслухавши виступи сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов»язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 10 квітня 2016 року ( дата написання розписки ) відповідач взяв у борг у позивача- 184 000,00 грн. на строк до 10.04.2018 року ( а.с. 52 ). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позивач, пред'явивши позов, посилалась на те, що їй позика не повернута, наявність самого боргового документа у позикодавця свідчить про те, що позика не повернута повністю . Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Пояснення відповідача про те, що між ним і позивачкою в дійсності існувала домовленість про підписання договору позики без реальної передачі коштів як гарантії сплати вартості отриманого у позивача для подальшої реалізації товару, та як зазначена заборгованість по сплаті аліментів , суд вважає безпідставними, оскільки ці доводи не підтверджені відповідними доказами. За таких обставин , суд відхиляє доводи відповідача про існування між ним і позивачем інших правовідносин, ніж правовідносини позики. Таким чином, відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов'язань по договору позики від 10.04.2016 року, кошти не повернув, а тому з останнього підлягає до стягнення на користь позивача сума боргу- 184 000,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі Проніна проти України). Щодо стягнення 6000,00 грн. витрат на правову допомогу , суд вважає необхідним відмовити, так як заявлена сума нічим не підтверджена . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1840,00 грн. - за подачу позову + 704,80 - за заяву про забезпечення позову, загалом : 2 544,80 грн. ( а.с. 1, 14). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial