Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 23.11.2013 р. між ним та [PERSON] був зареєстрований шлюб. [INFO] р. від даного шлюбу у них народився син - [PERSON]. 12.02.2016 р. рішенням Літинського районного суду Вінницької області шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу їхній спільний син залишився проживати з відповідачем за адресою [ADDRESS] Позивач зазначає., що фактично із самого моменту розлучення з відповідачем почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дитини та його відвідуванні, зі сторони відповідача почались штучні перепони стосовно неможливості нормального спілкування з сином. Мирним шляхом врегулювати даний спір призводить лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає бачитись з дитиною, налаштовує сина проти батька, не бажає присутності батька та штучно створює такі обставини через які позивач неможе нормально бачитись з сином. Протягом тривалого часу позивач намагається налагодити зв'язок із сином, приймати участь у його вихованні, розвитку його здібностей та забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Попри розпорядження Літинської районної державної адміністрації Вінницької області про визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні його малолітнього сина [PERSON], яким встановлено дні побачень з сином, однак відповідач продовжує чинити перешкоди у побаченні з сином категорично відмовивши в особистому побаченні з дитиною. У зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду для захисту своїх прав. Із посиланням на міжнародну практику просить позов задовольнити, зобов'язавши відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні, та визначити йому наступні способи участі у вихованні дитини: - встановити можливість систематичного перебування сина [PERSON] щотижня в п'ятницю з 15:00 год. до понеділка 09:00 год за адресою проживання батька [PERSON]. -надати можливість [PERSON] забирати дитину з дому та/або садочка та відводити в садочок в дні побачень особисто. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позов визнали часткового. Відповідач наполягала на побаченнях з дитиною у своїй присутності мотивуючи тим, що змушена була заборонити бачитись з дитиною через об'єктивні обставини, через існування яких особисте побачення позивача з сином без її присутності є неможливим та ставить під загрозу життя та здоров'я дитини, про що сторона відповідача надала письмові заперечення на позовну заяву (а.с. 19). Представник служби у справах дітей Літинської районної державної адміністрації Вінницької області Джигун О.Л. у судовому засіданні у вирішенні спору проклалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданим 23.11.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 3255, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 23.11.2013 р. (а.с. 6). У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим 08.07.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2497, батьками [PERSON], [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 12.02.2016 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 23.11.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 8). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], котрий являється хрещеним батьком малолітньому [PERSON], повідомив суду, що приїжджав разом з позивачем за місцем проживання дитини, втім їх не пускали. Не заперечував того, що відповідач інколи давала позивачу дитину, але після висновку райдержадміністрації про встановлення порядку побачень вже не давала, мотивуючи постійними хворобами дитини. Зазначив , що позивачу надавали можливість гратись з дитиною протягом 1-2 годин за місцем проживання відповідача та дитини. Свідок [PERSON], котра є матір'ю відповідача, повідомила суду, що позивачбіля 2 місяців не приїжджав до своєї дитини, а коли приїжджав, то бачився з дитиною по 2-5 хвилин. Зазначила, що йому для спілкування з дитиною надавалась окрема кімната та можливість самостійно годувати дитину. Погодилась з тією обставиною, що відповідач [PERSON] не надає поза межами будинку позивачеві для спілкування сина, оскільки після побачень з батьком дитина хворіє. Зауважує, що відповідач боїться, що у неї заберуть дитину та не віддадуть. Допитана у якості свідка [PERSON], котра являється бабою відповідача, свідчила, що відповідач не забороняє [PERSON] спілкуватись із сином, однак спілкуватись дозволили за місцем проживання дитини. Повністю не хочуть віддавати батьку дитину, мотивуючи тим, що зі слів свідка, позивач ображав дитину відповідача від першого шлюбу. Також зазначила, що позивач коли хотів побачитись з дитиною постійно викликав поліцію. У свою чергу поліція встановлювала відсутність правопорушень. Послалась на напружені відносини між сторонами. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з чим загострились взаємовідносини між відповідачем та позивачем. Така ситуація в їх відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі та враховувати при цьому інтереси малолітньої дитини. У відповідності до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема, щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків тощо, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він недостатньо обґрунтований, протирічить інтересам дитини. Розпорядженням Літинської районної державної адміністрації Вінницької області за № 345 від 06.10.2016 р. [PERSON] визначено порядок побачення з малолітнім сином [PERSON], [INFO], - кожного тижня в п'ятницю з 10:00 год. до 17:00 год. за місцем проживання батька за попередньою домовленістю з матір'ю [PERSON] (а.с. 10). Суд вважає, що вищевказане рішення органу опіки та піклування підтверджує наявність спору між батьками щодо їх участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, але вказане рішення не вирішує спірної ситуації між батьками дитини, тому суд приходить до висновку, що рішення органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим та необ'єктивним. Відповідно до положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2, 8 ЦПК України, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до частин 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами 1, 2 ст.159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклуванні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров»я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Отже, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України). Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому із батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, батько зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір'ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача із дитиною виключно за домовленістю із відповідачем та у його присутності може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини. У частинах 1, 2 ст.155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя, більш того, природні стосунки не припиняються від того, що дитина взята на державне піклування. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною. Таким чином, судом встановлено, та не заперечується стороною відповідача, що відповідачем чиняться перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Суд із врахуванням зазначених вище норм права, а також встановлених обставин у справі, відсутність обставин, які б перешкоджали спілкуванню батька і дитини, а також відсутністю доказів які б підтверджували факти негативної поведінки, які б могли зашкодити дитині, суд приходить до висновку що вимоги, позивача щодо усунення перешкод з боку відповідача у спілкуванні з малолітньою дитиною та її вихованні є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, а відтак підлягають частковому задоволенню. Надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги наявний спір, що виник між батьками з приводу способу участі батька у вихованні дитини, враховуючи вік, стать, стан здоров'я та інтереси дитини, принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, суд дійшов висновку за доцільне визначити наступний спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні із сином [PERSON], [INFO]: перша та третя субота місяця з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., друга та четверта неділя місяця з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. у вигляді особистих побачень у присутності матері останнього - [PERSON], до досягнення дитиною семирічного віку. Суд вважає, що систематичні побачення батька із сином будуть сприяти налагодженню відносин між ними та забезпечать дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Зазначені графіки спілкування позивача із сином не будуть порушувати режиму дитини, сталий уклад життя сторін, відповідатимуть інтересам дитини та не суперечитимуть законним інтересам позивача та відповідача. Заперечуючи проти позову, відповідач пояснила, що вона не чинить перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, крім того, вважає, що визначений позивачем спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною суперечить інтересам дитини, оскільки син часто хворіє, йому потрібен належний догляд та харчування, а позивач самостійно не здатен цього забезпечити. В той же час під час судового розгляду встановлено, що при встановленні тривалості часу побачень із батьком сторона відповідача просила суд врахувати вік дитини, якій виповнилося 3 роки та 8 місяців, той факт що дитина потребує наявності відповідного досвіду щодо харчування та лікування, котрий наявний саме у відповідача, з якою дитина перебуває переважний час, а тому необхідно забезпечити присутність матері при таких побаченнях. На погляд суду вказані доводи заслуговують на увагу. Відповідно до положень ч.2 ст.159 СК України в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до положень принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959р. малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли маються виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. З врахуванням віку малолітнього [PERSON], якому виповнилося 3 роки та 8 місяців, той факт що він через малолітній вік потребує належного харчування, наявності відповідного досвіду щодо раціону харчування та лікуваннядитини саме у його матері - відповідача [PERSON], з якою дитина з часу народження перебуває переважний час, суд вважає за доцільне визначити спосіб участі позивача [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього сина у виді особистих побачень у присутності матері дитини [PERSON] - [PERSON]. Відповідно до положення ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 551.20 грн. (а.с. 1), а витрати відповідача під-час розгляду справи склали 3080 грн. за надання професійної юридичної допомоги (а.с. 181-182). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, тому із відповідача на користь позивача слід стягнути частину судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За наведених обставин з позивача на користь відповідача потрібно стягнути частину витрат понесених за надання правової допомоги під-час розгляду справи.

Outcome: partial