Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У вересні 2020 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 11.01.2011 року у розмірі 137467,91 гривень. З урахуванням уточнень від 16.12.2020 року, позивач просив стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 11.01.2011 року у розмірі 47654,78 гривень. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву б/н від 11.01.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, яка додається до позову. В подальшому, розмір кредитного ліміту збільшився до 17000 гривень, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htpp://privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких відповідач погодився на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Пунктами 1.1.6.1.,1.1.6.2 договору передбачено щомісячну зміну позивачем до Умов та Правил надання банківських в односторонньому порядку, а у випадках коли внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, зокрема, sms-повідомлень. Отже, між сторонами був укладений договір, за яким у кредитора виник обов`язок інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Договору, а у позичальника, відповідно, отримання виписки про стан і здійснення операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.3). За п. 2.1.1.5.5. Договору, відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У разі незгоди зі змінами Умов та Правил або Тарифів клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість, у тому числі і заборгованість, що утворилася протягом 30 днів з моменту повернення Карток, виданих Держателю і його Довіреним особам (п. 2.1.1.5.4 Договору). Також відповідач зобов`язаний згідно п. 2.1.1.5.7 Договору слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, згідно п. 2.1.1.5.6, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, простроченого кредиту, оплатити винагороду банку. Окрім того, п. 2.1.1.12.7.2 Договору, в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує, за місяцем в якому були здійснені трати за користування кредитом, позичальник сплачує проценти в розмірі зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування, а, відповідно до п. 2.1.1.12.11 Договору, банк вправі вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань при невиконанні боржником обов`язків за Договором. На порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 30.09.2020 року складає 47654,78 гривень, з яких: 15390,53 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту 15390,53 грн.; 32264,25 грн. заборгованість за простроченими відсотками. З урахуванням вищенаведеного, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості у розмірі 47654,78 грн. та 2102 грн. судових витрат (а.с 1-6, 157). Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» про час та місце судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку, до судового засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, розгляд справи просив проводити за його відсутності (а.с. 55, 66, 69, 93, 153). У відповіді на відзив зазначив, що відповідач [PERSON] , звернувшись до банку 11.01.2011 року, підписав заяву б/н чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідачу було встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30% на рік) за умовами користування кредитною карткою «Універсальна», отримав кредитний ліміт у розмірі 17000 грн., розраховувався у торговельних мережах, знімав готівку у банкоматах, поповнював картковий рахунок, у зв`язку із чим користувався кредитним лімітом, отже виконував грошові зобов`язання до певного часу, що свідчить про обізнаність відповідача про умови кредитування. У задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності просив відмовити, вважаючи, що позивачем вказаний строк не пропущений. Просив задовольнити його позовні вимоги в уточненій редакції позову у повному обсязі (а.с. 96-103, 112-119, 129-136, 157). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Дурач А.О. про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Змініючи правову позицію за позовом, остаточно, у його задоволенні просили відмовити у повному обсязі (а.с. 70, 71, 74, 75, 94-95, 149, 154, 155, 156, 178, 180, 211, 212, 213). У відзиві на позов відповідач позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі. Зазначив, що дійсно 11.01.2011 року він підписав анкету - заяву у позивача, проте вона не містить даних щодо відсоткової ставки, штрафних санкцій, можливості самостійної зміни кредитного ліміту. Витяг з тарифів обслуговування банківських карток та Умови та правила надання банківських послуг ним не підписані. Зауважив, що дві кредитні картки з терміном дії до 04/16 та 07/16 він не отримував, кредитний ліміт у сумі 3000 грн., встановлений банком не доведений. Припустив, що кредитну картку з терміном дії до 11/14 від 11.01.2011 року можливо, було надано для обслуговування договору б/н від 11.01.2011 року. Проте, 06.12.2012 року він перерахував позивачу 16800 грн., а тому вважає, що заборгованість відсутня. В якості додаткової самостійної підстави для відмови у задоволенні позову, зауважив, що після здійснення ним останнього платежу 06.12.2012 року на суму 16800 гривень за карткою зі строком дії до 11/14, строк позовної давності сплинув 06.01.2016 року, а до суду із позовом банк звернувся у вересні 2020 року (а.с 82-89). У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 06.09.2019 року, позивач є правонаступником публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" (а.с. 79-82). Згідно із фотокопією заяви, 11.01.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого до якого останній виявляє бажання оформити платіжну картку кредитка, відомості про яку відсутні; кредитний ліміт за карткою кредитка «Універсальна»/Gold 3000 грн. Заявник погоджується з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 20). До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна Contract», 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Gold» 55 днів пільгового періоду», що відповідачем не підписані, та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, в т.ч. розміщені на сайті позивача https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 21-47). За розрахунком банку від 30.06.2020 року , заборгованість відповідача по за вказаним договором складає 316275,52 гривень, з яких: 15390,53 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 299884,99 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками; 1000 заборгованість за пенею. Із зазначеного з розрахунку до стягнення з відповідача належить залишок за тілом кредиту у сумі 15390,53 грн., загальний залишок за відсотками за період з 11.01.2011 року по 31.01.2019 року у розмірі 122077,38 грн., а всього у сумі 137467,91 гривень Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом проводилося наступним чином: з 05.12.2012 року - 30 % на рік; з 01.04.2013 року 27,6 % на рік; з 01.09.2014 - 32,4 % на рік; з 01.04.2015 року - 42% на рік (а.с. 7-10). За заявою про зменшення розміру позовних вимог та розрахунку банку станом на 30.09.2020 року заборгованість відповідача по кредиту складає 47654,78 гривень та складається з наступного: - 15390,23 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 15390,23 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 32264,25 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом проводилося наступним чином: з 05.12.2012 року - 30 % на рік; з 01.04.2013 року 27,6 % на рік; з 01.09.2014 - 32,4 % на рік; з 01.04.2015 року - 42% на рік; з 01.08.2020 року 40,8% на рік (а.с. 158-168). В той же час, як вбачається із розрахунку банку, відповідачем погашено заборгованість за пенею у розмірі 268593,43 грн., проте, матеріали цивільної справи не містять відомостей про звернення відповідача у встановлений ЦПК України спосіб до позивача (а.с. 158-168). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки відповідача слідує, що [PERSON] з 05.12.2012 року встановлено кредитний ліміт 16000 грн.; з 11.12.2012 року збільшено кредитний ліміт до 17000 грн.; з 17.07.2014 року зменшено кредитний ліміт до 15400 грн.; з 10.01.2020 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. (а.с. 18). З довідки про видачу кредитних карт відповідачу [PERSON] слідує, що він, згідно кредитного договору № б/н 11.01.2011 року, отримав наступні картки: від 11.01.2011 року № [NUMBER] зі строком дії до 11/14 року; від 26.04.2012 року № 5457082800434891 зі строком дії до 04/16 року; від 05.12.2012 року № 5457092300833898 зі строком дії до 07/16 року. З виписки по кредитним рахункам відповідача за період 05.12.2012 року по 12.10.2020 року встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами Банку, зокрема, шляхом зняття грошей в банкоматі, розраховувався за надані послуги, здійснював перекази, періодично здійснював погашення заборгованості, поповнював картковий рахунок, починаючи з 06.12.2012 року до 10.10.2018 року. І надана позивачем банківська виписка узгоджується із розрахунком заборгованості за договором б/н від 11.01.2011 року, відповідно до якої вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором на карту відповідачем було здійснено 10.10.2018 року в сумі 200 грн. (а.с. 9 зв., 11-17, 120-126, 137-143, 158-167, 186-199, 201-210). З позовом банк звернувся 04.09.2020 року (а.с. 2). Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 7 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона (підприємець) взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України, визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В межах предмету доказування, щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд зазначає наступне. У анкеті - заяві позичальника від 11.01.2011 кредитний ліміт встановлено у розмірі 3000 грн., проте, процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Зі змісту позовної заяви вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» заявляючи позовні вимоги про стягнення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 2-6, 157). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.03.2016 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна Contract», 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Gold» 55 днів пільгового періоду», а також на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Проте, наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не підписаний відповідачем, а тому, в силу вищенаведених вимог ст. ст. 207, 1055 ЦК України, він не є укладеним у письмові формі правочином відповідного виду і не може визначати правовідносини сторін кредитного договору. В той же час, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, і зокрема, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (а.с. 19-76). При цьому, суд враховує, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщений на сайті: www.privatbank.ua, який міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами справи 11.01.2011 року, оскільки протилежні висновки суперечили б вищенаведеним вимогам ч. ч. 1, 2 ст. 207, ст. 1055 ЦК України про письмову форму договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (11.01.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04.09.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в Постанові від 03 липня 2019 р. (Номер судового провадження: 14-131цс19), суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Таким чином, заперечення відповідача [PERSON] у цій частині позову є обґрунтованими, оскільки ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи. Позовні ж вимоги АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в сумі 32264,25 грн. за наведених вище підстав задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи. Щодо позовної давності, заявленої відповідачем [PERSON] в якості додаткової самостійної підстави до вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, то суд вважає, що така вимога не може бути задоволена у зв`язку із необґрунтованістю позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у цій частині позову за наведених вище підстав. Щодо стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту, то суд зазначає таке. Так, довідкою про видачу карток, відповідачу [PERSON] випискою по кредитним рахункам за період з 05.12.201 року по 12.10.2020 року слідує, що він згідно кредитного договору № б/н 11.01.2011 року отримав наступні картки: від 11.01.2011 року № 5577212703367527 зі строком дії до 11/14 року; від 26.04.2012 року № 5457082800434891 зі строком дії до 04/16 року; від 05.12.2012 року № 5457092300833898 зі строком дії до 07/16 року. З виписки по кредитним рахункам відповідача за період 05.12.2012 року по 12.10.2020 року встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами Банку, зокрема, шляхом зняття грошей в банкоматі, розраховувався за надані послуги, здійснював перекази, періодично здійснював погашення заборгованості, поповнював картковий рахунок, починаючи з 06.12.2012 року до 10.10.2018 року. І вказана банківська виписка узгоджується із розрахунком заборгованості за договором б/н від 11.01.2011 року, відповідно до якого вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором на карту № [NUMBER] зі строком до 07/16 року, було здійснено 10.10.2018 року в сумі 200 грн., що власне, і є користуванням кредитним лімітом (а.с. 9 зв., 11-17, 120-126, 137-143, 158-167, 186-199, 201-210). За таких обставин, суд визнає належним і допустимим доказом у справі виписку по кредитному рахунку, так як у виписці відображаються всі операції за картковим рахунком відповідача [PERSON] , в тому числі, маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом та погашення ним заборгованості, а з довідки про отримання карток вбачається факт доведеності отримання відповідачем кредитних карток та користування ними і кредитними коштами, оскільки тільки йому або за його згодою іншим довіреним особам було відомо ПІН-коди. Статті 610, 611 ЦК України зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Разом з тим, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 11.01.2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 15390,53 гривень. Доводи позивача\~ [PERSON] \~та його\~представника про\~те,\~що він\~не отримував\~кредитних картокз терміном дії до 04/16 та 07/16, а позивачем не надано доказів отримання ним кредитного ліміту у сумі 3000 грн., не заслуговують уваги, так як з наданого розрахунку заборгованості, виписок про рух коштів по картковому рахунку, анкети заяви від 11.01.2011 року вбачається, що відповідач погодився із сумою кредитного ліміту у розмірі 3000 гривень, який 05.12.2012 року було збільшено до 16000 грн., позаяк таки поставив свій підпис у анкеті-заяві, у відзиві на позов, зауважив, що 06.12.2012 року перерахував позивачу грошові кошти у розмірі 16800 гривень, належних доказів на спростування заборгованості за тілом кредиту, яку просить стягнути позивач не надав. Отже, фактично не погодився з наявністю у нього заборгованості, яка зазначена у розрахунках позивача. При цьому суд зазначає, що саме кредитор має довести існування заборгованості, а відповідач у разі його незгоди із розміром заборгованості, про стягнення якої заявив кредитор, повинен її повністю або частково спростувати. Щодо доводів позивача [PERSON] щодо застосування строку позовної давності і відмови у позові, то суд зазначає таке. Так, як вже встановлено матеріалами справи, анкета-заява від 11.01.2011 року у вигляді підписана сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), що власне не оспорюються позивачем. З довідки про видачу кредитних карт відповідачу [PERSON] вбачається, що термін дії картки № [NUMBER] - 07/16 року. З позовом банк звернувся 04.09.2020 року (а.с. 2). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно положень ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України\~після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по кредитним рахункам відповідача за період 05.12.2012 року по 12.10.2020 року вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором на карту відповідачем було здійснено 10.10.2018 року в сумі 200 грн. (а.с. 9 зв., 11-17, 120-126, 137-143, 158-167, 186-199, 201-210). І факт здійснення цих платежів особисто [PERSON] не спростований допустимими та достатніми доказами. До того ж, виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів за таким договором відбувається за вимогою кредитора в будь-який час. Разом із цим, при застосуванні позовної давності, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону. Наведене відповідає нормам глави 19 розділу V книги 1 ЦК України та висловлено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 372/1036/15-ц. З урахуванням наведених норм матеріального права та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про перебіг позовної давності за пред`явленим позовом у зв`язку із чим доводи відповідача [PERSON] застосування наслідків спливу за заявою відповідача є безпідставними. Таким чином, заперечення відповідача [PERSON] у цій частині позову є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи. Позовні ж вимоги АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15390,53 гривень за наведених вище підстав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо сплати судових витрат, суд враховує вимоги ст. 141 ЦПК України. Так, банком заявлено уточнений позов на суму 47654,78 грн., а сплачено судовий збір в сумі 2102,00 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 678,85 грн. (2102,00 грн. х 15390,53 грн. : 47654,78 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial