Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи тим, що під час спільного проживання з відповідачем народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які є неповнолітніми. Між сторонами склалися неприязні відносини, які з часом призвели до роздільного проживання, у зв'язку з чим позивач з дітьми проживає окремо. Діти знаходяться на повному утриманні та вихованні позивача. 13.02.2019 року позивач звільнена з роботи. Доходів не вистачає для забезпечення належного рівня життя дітей, а саме підтримання їх фізичного, інтелектуального та культурного розвитку. Син навчається в 8-А класі Івано-Франківської ЗШ № 10. Дочка навчається в 6-Д класі Івано-Франківської ЗШ № 3. Також діти відвідують гуртки, донька відвідує курси польської мови, в місяць оплата становить 450грн., а син комп'ютерні курси, в місяць оплата становить 460грн. На даний час відповідач працює офіційно, однак відмовляється вказати місце роботи. Має регулярний дохід. Оскільки інших утриманців та стягнень по виконавчих листах у відповідача немає, він має можливість надавати щомісячні аліменти. Тому просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, суду пояснила, що витрачає на дітей щомісячно 9000-10000 гривень, з урахуванням додаткових витрат. Відповідач в судовому засіданні 09.04.2019 року позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що на даний час не працює та перебуває у іншому шлюбі. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.01.2018 року (а.с.10). В шлюбі у сторін народились діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серія [NUMBER] та серія [NUMBER] (а.с.8-9). Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] 13.02.2019 року звільнена з роботи згідно ст. 36 п. 1 КЗпПУ (а.с.11). Як вбачається з довідки про заробітну плату [PERSON] від 03.04.2019 року його середньомісячна зарплата складає 4300,00 гривень щомісячно. Згідно довідки виданої центром вивчення іноземних мов «Move Up» від 15.04.2019 року діти [PERSON] та [PERSON] навчаються на курсах іноземної мови з 22.10.2017 року і надалі продовжують навчання. Вартість курсів за місяць становить 900грн. Як вбачається з квитанцій школи програмування ІТ-ЕЛІТ [PERSON] відвідує комп'ютерні курси, в місяць оплата становить 460грн. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач працює, інших дітей на утриманні не має. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет на 2019 рік" у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила про витрати, які підлягають стплаті відповідно до ст.185 СК України. Крім того, відповідач отримує мінімальну заробітну плату, що є непомірним для визначення саме такого розміру аліментів, який зазначила позивач. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 04 березня 2019 року. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial