Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: розірвати договір на виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій від 02 червня 2014 року, укладений між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON]; стягнути з відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] на його користь 3470грн. сплачених за договором коштів, 91,14грн. пені та 1000грн. моральної шкоди; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02 червня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір про виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкції, загальною площею 3,325кв.м з профілю ПВХ LIDER, загальною вартістю 4338грн. На виконання даного договору ним сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 3470грн. Решту суми він повинен був сплати при отриманні ПВХ конструкцій. За умовами п.3.2 даного договору відповідач зобов'язувався передати йому у власність виготовлені вироби на протязі 51 робочого дня з моменту укладення договору. Згідно п.4.2 договору, у випадку невиконання умов договору, відповідач зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі 0,1% від вартості даного договору за кожен день прострочення. Крайній термін виконання умов договору настав 13 серпня 2014 року. Однак, відповідач умов договору не виконав ПВХ конструкції йому так і не передав. Згідно здійсненого ним розрахунку, сума неустойки, яку повинен сплатити відповідач становитиме 91,14грн.(4338грн. х 0,1% х 21 день). Зазначає, що неправомірними діями відповідача йому було заподіяно також і моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 1000грн. Внаслідок невиконання відповідачем умов договору він переніс сильний стрес, втратив душевний спокій, витратив велику для нього суму грошей та не отримав ПВХ конструкцій, що порушило його сон, нормальний уклад життя, через переживання в нього погіршились стосунки з близьким та друзями. Позивач в судове засідання не з'явився, подав суду письмову заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, згідно з ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Судом встановлено, що 02 червня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] укладено договір - замовлення №ВМ-646L, згідно умов якого ФОП [PERSON] (далі-Виконавець) зобов'язався організувати роботи по виготовленню та передачу у власність ПВХ конструкцій, в свою чергу позивач [PERSON] (далі-Замовник) зобов'язався оплатити вартість ПВХ конструкцій, що становить 4338 гривень, та прийняти готові вироби та роботу відповідно до умов договору. Із п.2.2 договору вбачається, що позивачем [PERSON] сплачено завдаток в сумі 3470 гривень. Згідно п.3.2 даного договору виконавець зобов'язується передати у власність замовника виготовлені вироби на протязі 51 робочого дня з моменту укладення договору. За змістом п. 4.2 вищевказаного договору в разі прострочення строку виконання зобов'язання виконавець зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі 0,1 відсотка від вартості договору за кожний день прострочення виконання зобов'язання за договором. Відповідно до п.4.1 договору у випадку невиконання замовником умов договору, такий вважається розірваним та всі його додатки недійсними. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до частини 2 статтті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Так, ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені). Як вбачається з пояснень позивача, він так і не отримав у власність конструкції, які він замовляв, та в матеріалах справи докази передачі таких конструкцій відсутні (акти прийому-передачі, довідки про прийом товару, тощо), а відтак позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору. Згідно здійсненого позивачем розрахунку, який відповідачем не заперечений та не спростований, з врахуванням загальної вартості замовленого об'єкта в розмірі 4338грн., розмір неустойки (пені) за 21 день прострочення становитиме 91,14грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо розірвання договору, стягнення з відповідача суми попередньої оплати товару в розмірі 3470 грн. та 91,14грн. пені є обґрунтованими, підставними та підлягають до задоволення. Щодо моральної шкоди, суд вважає, що законних підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди немає. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Ч.1 ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі відшкодування моральної шкоди. Аналіз норми свідчить про те, що право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення зобов'язання виникає у разі закріпленості такого права безпосередньо у договорі або законі. Судом встановлено, що сторони укладаючи договір №ВМ-646L від 02 червня 2014 року не передбачали такого правового наслідку порушення зобов'язання, як відшкодування моральної шкоди. За своєю правовою природою, укладений між сторонами договір №ВМ-646L від 02 червня 2014 року, є договором підряду, загальні положення про який врегульовано Главою 61 Розділу ІІІ Книги П'ятої ЦК України. Відповідальність підрядника за договором побутового підряду встановлена Цивільним кодексом України не передбачає відшкодування моральної шкоди замовникові. Вимоги ст. 1167 Цивільного кодексу України, на яку, як на правову підставу своїх вимог покликається позивач, на правовідносини, що виникли між сторонами не розповсюджуються, оскільки регулюють питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок внедоговірних (деліктних) зобов'язань. Враховуючи викладене, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 243,60грн. судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 612, 629, 651, 693, 865 Цивільного кодексу України, та

Outcome: partial