Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила розірвати шлюб між сторонами, що 18 вересня 2010 року зареєстрований виконавчим комітетом Вертокиївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 4. У судове засідання сторони не з'явились, але до суду від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заявник позов підтримала. Відповідач позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Беручи до уваги положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України, зважаючи на визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про ухвалення судового рішення в підготовчому засіданні. Водночас, дослідивши таке безумовне визнання відповідачем позову, яке, в свою чергу, не суперечить вимогам закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до переконання про задоволення позову в частині вимоги про розірвання шлюбу без з'ясування і дослідження інших обставин справи лише з посиланням на правове обґрунтування позову. Правовідносини між сторонами врегульовані та відповідають наступним нормам сімейного права. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Водночас, суд відмовляє позивачеві у задоволенні вимоги про стягнення на її користь з відповідача витрат на правову допомогу, виходячи з наступного. За змістом ст. 133 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В свою чергу, позивачем надано суду документи, яких, на думку суду, не достатньо для підтвердження факту понесення заявником витрат на правову допомогу, зокрема і у заявленому розмірі. Отже, оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, на підставі приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи, що складаються із судового збору в сумі 640,00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial