Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить змінити розмір аліментів, що стягуються із [PERSON]С на підставі рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, від 24 лютого 2011 року, збільшивши аліменти до 1200 гривень, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду до досягнення сином повноліття. Посилається на те, що на підставі рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2011 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 07 лютого 2011 року до повноліття дитини. На день звернення із заявою відповідач аліменти не сплачує, останній платіж було здійснено ним в серпня 2017 року. 12 листопада 2018 року було відкрито провадження по даній справі і призначено судове засідання по справі на 13 год. 00 хв. 26 листопада 2018 року. 26 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду на 14 год. 00 хв. 20 грудня 2018 року. 20 грудня 2018 року та 17 січня 2019 року судові засідання було відкладену в звязку з неявкою відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, на адресу суду надіслала заяву в якій позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочне рішення. Відповідач [PERSON], в судові засідання не зявляється, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неодноразової неявки не повідомляє. Розгляд справи здійснювався відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Судом встановлено наступне. Сторони по справі перебували у фактичному шлюбі. Від сумісного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітню сина [PERSON], 22 лютого 2008 року. Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії 1-ОК № 091373, виданого 04 березня 2008 року Виконкомом Полого-Яненківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). \~ \~ \~ \~Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2011 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Було вирішено стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 07 лютого 2011 року і до повноліття дитини (а.с.4). Згідно довідки головного територіального управління юстиції у Полтавській області, виданої старшим державним виконавцем Гребінківського районного відділу ДВС від 05.10.2018 №10712/14.4-40, слідує, що [PERSON]І дійсно не отримувала аліменти через Гребінківський районний ВДВС ГТУЮ в Полтавській області від палки О.С в період з 01.04.2018 по 30.09.2018 згідно з виконавчим листом №2-263, який видано Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області 10.03.2011 року про стягнення з палки О.С аліментів на утримання неповнолітньої дитини (а.с.7). В даний час позивач перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років, у звязку з народженням 12.07.2017 року дочки, [PERSON], від іншого чоловіка з яким перебуває у фактичному шлюбі. Згідно довідки ТОВ «ЕКО» № 2146 від 11 жовтня 2018 року позивач працює на посаді касира торгівельного залу в даному товаристві. Загальна сума доходу за період з 01.04.2018 по 30.09.2018 становить 0.00 гривень (а.с.9). Суд приймає до уваги подані позивачем докази та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами сімейного законодавства щодо обовязку батьків утримувати неповнолітніх дітей та їх правом на зменшення чи збільшення розміру стягуваних аліментів у передбачених законом випадках. Відповідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дані положення Закону також враховані в роз'ясненнях Верховного Суду України, що викладені в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Аналіз статті 192 СК України свідчить про те, що за позовом одержувача аліментів суд може збільшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення здоров'я дитини та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-19 від 07 грудня 2017 року прожитковий мінімум на дитину віком дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. На момент звернення позивача, 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, в даному випадку складає 972 гривні. Положеннями ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Дослідивши подані сторонами докази суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України ( в редакції Закону № 2037-VIII від 17 травня 2017 року ) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що зміни в законодавстві в частині збільшення мінімального розміру аліментів відносяться до інших випадків, як підстав зміни розміру аліментів, про які зазначено в ч. 1 ст. 192 СК України. Отримання аліментів в меншому розмірі, ніж законодавчо визначено, є порушенням прав дитини. Разом з тим, будь-яких інших законодавчо встановлений підстав для збільшення розміру аліментів позивач не навела. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, а саме збільшити розмір аліментів до мінімально встановленого розміру 50 відсотків прожиткового мінімуму Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». В силу ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 180, 182, 183, 192 СК України, ст.ст. 12, 80, 81, 141, 263-265, 268, 273- 354 ЦПК України, суд,

Outcome: partial