Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача з даним позовом, посилаючись на те, що він пропрацював в ПАТ «Укргазвидобування» заступником начальника відділу моніторингу та аналізу забезпечення матеріально-технічних ресурсів управління маркетингу та матеріально-технічного забезпечення департаменту матеріально-технічного забезпечення та капітального будівництва. 03.02.2014 відповідно до наказу № 9-К його звільнено по п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. З ним проведено розрахунок, але з порушенням чинного законодавства: ст. 37 КЗпП України та ст. 15 Закону України «Про оплату праці». Пунктом 2.1 Колективного договору передбачено, що сторони колдоговору у сфері гарантій забезпечення зайнятості та захисту звільнених працівників керуються чинним законодавством України, Генеральною та Галузевою угодою. Територіальна державна інспекція з питань праці у м. Києві надала ПАТ «Укргазвидобування» припис від 27.01.2014 №26-10-28/75-28 з вимогою виконання відповідачем вимог Галузевої угоди щодо виплат вихідної допомоги при звільненні працівників у зв'язку з скороченням штату, але відповідач в день звільнення позивача і до теперішнього часу не провів повний розрахунок,що заподіяло йому моральні страждання, оскільки він був головним годувальником в сім'ї, яка складається з 6 осіб. Його дружина не працює та не має самостійного заробітку, він має на утриманні двох батьків непрацездатного пенсійного віку, які не працюють. Тому вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати моральний збиток у розмірі 3 000 грн. Тому просив стягнути з відповідача заборгованість по зарплаті в сумі 14 606,16 грн. та моральну шкоду в сумі 3 000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Представник відповідача позов не визнала, оскільки п. 1.3 Інструкції № 5 передбачено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. П. 3.8 Інструкції № 5 передбачено, що суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору відносяться до інших виплат, що не належать до фонду оплати праці. Вихідна допомога при звільненні працівника не відноситься до заробітної плати, а є компенсацією за звільнення з роботи. Наказом по особовому складу №9-к про звільнення позивача від 03.02.2014 доручено департаменту бухгалтерського обліку та звітності виплатити позивачу допомогу в розмірі середнього місячного заробітку та компенсацію за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. Відповідні виплати були здійснені у сумі 14 606,19 грн. вихідної допомоги та у сумі 27 708 грн. компенсації за невикористану відпустку у відповідності до норм КЗпП. Позивач дізнався про імовірне порушення свого права 03.02.2014 і в порядку ч. 1 ст. 233 КЗпП міг звернутись до суду із даним позовом до 03.05.2014. Позовна заява підписана та подана до суду 04.12.2014 без обґрунтування поважності причин пропуску строку для звернення з таким позовом. Вважає, що норми Галузевої угоди від 28.12.2011 № 572/0/14-12/18 не розповсюджуються на відповідача, оскільки галузева угода на 2012-2014 підписана між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» і Профспілкою працівників нафтової і газової промисловості України, які є окремими юридичними особами. Відповідно до п. 2.1., 2.4. та 2.6. Статуту ПАТ «Укргазвидобування», Товариство є окремою юридичною особою, яке має самостійний баланс, поточний, валютний та інші рахунки в банківських установах та яка не відповідає за зобов'язаннями акціонерів. ПАТ «Укргазвидобування» не включене до переліку державних підприємств, установ, організацій та об'єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля, та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави, затвердженого наказом Міненерговугілля від 08.06.2012 №405, також не відноситься до підприємств, що належать до сфери управління Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» належать лише корпоративні права у статутному капіталі ПАТ «Укргазвидобування». У Колективному договорі відповідача на 2012-2014 роки відсутні положення, які б встановлювали більші розміри вихідної допомоги при звільненні працівника на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, ніж ті, які передбачені ст. 44 КЗпП України. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі З 000 грн. вважає що доказів щодо заподіяння позивачу моральної шкоди діями відповідача не надано. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє частково з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач працював в ПАТ «Укргазвидобування» заступником начальника відділу моніторингу та аналізу забезпечення матеріально-технічних ресурсів управління маркетингу та матеріально-технічного забезпечення департаменту матеріально-технічного забезпечення та капітального будівництва, що підтверджується наказом про прийом на роботу № 135-К від 28.02.2007. 03.02.2014 відповідно до наказу № 9-К позивача звільнено по п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. З позивачем проведено розрахунок, але з порушенням чинного законодавства: ст. 37 КЗпП України та ст. 15 Закону України «Про оплату праці», відповідно до яких підприємства самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами вирішують питання оплати праці своїх працівників. Пунктом 2.1 Колективного договору передбачено, що сторони колдоговору у сфері гарантій забезпечення зайнятості та захисту звільнених працівників керуються чинним законодавством України, Генеральною та Галузевою угодою. Пунктом 1.6 Галузевої угоди передбачено, що умови колективних договорів, що погіршують порівняно з чинним законодавством і цією Угодою становище працівників, є недійсним. Пунктом 2.6 Галузевої у годи передбачено, що працівникам вивільненим у зв'язку з ліквідацією або реорганізацією Підприємства, скороченням чисельності чи штату працівників, крім вихідної допомоги, передбаченої чинним законодавством, за рахунок коштів підприємства виплачується допомога, що встановлюється колдоговором, залежно від загального стажу роботи Підприємства галузі, але не менше: чоловікам зі стажем роботи: до 10 років - місячного середнього заробітку. У разі звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, здійснюються в день звільнення. На момент підписання та реєстрації Галузевої угоди, ПАТ «Укргазвидобування» було Дочірньою компанією «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», який є стороною Галузевої угоди. У 2012 році ДК «Укргазвидобування» відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 № 360-р реорганізовано шляхом перетворення в ПАТ «Укргазвидобування» управління корпоративними правами ПАТ «Укргазвидобування» здійснює НАК «Нафтогаз України» за погодженням з Міненерговугілля. Статтею 108 ЦК України визначено, що перетворення юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи, тобто ПАТ «Укргазвидобування» повинна виконувати всі договірні зобов'язання, взяті на себе ДК «Укргазвидобування», в тому числі і умови Галузевої угоди та колективного договору ДК «Укргазвидобування», укладеного в грудні 2011 року терміном на три роки. Міністерство енергетики та вугільної промисловості України своїм листом від 22.12.2013 р. № 2/14-4993 підтвердило, що положення Галузевої Угоди є обов'язковими для виконання публічними акціонерними товариствами, які на момент підписання цієї Угоди були дочірніми компаніями, зокрема і ПАТ «Укргазвидобування». Крім цього Територіальна державна інспекція з питань праці у м. Києві надала ПАТ «Укргазвидобування» припис від 27.01.2014 №26-10-28/75-28 з вимогою виконання відповідачем вимог Галузевої угоди щодо виплат вихідної допомоги при звільненні працівників у зв'язку з скороченням штату. 20.03.2014 Окружний адміністративний суд м. Києва у справі № 826/1190/14 за позовом ПАТ «Укргазвидобування» до Територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві про визнання протиправним та скасування припису від 27.01.2014 № 26-10-28/75-28 у задоволенні адміністративного позову відповідачу відмовив. 01.07.2014 Київський апеляційний адміністративний суд залишив без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.03.2014. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями діями, чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд задовольняє позов щодо відшкодування моральної шкоди частково, оскільки відповідно роз'яснень даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Позивач не довів свого позову щодо стягнення моральної шкоди з відповідача в розмірі 3000 грн., не доведено з яких міркувань визначена ця сума, які протиправні дії скоєні відповідачем, які б давали підстави для відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн., та чим підтверджена сума моральної шкоди в такому розмірі, а тому стягує на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Крім цього, як на одну з підстав відмови позивачу в позові, представник відповідача посилається на те, що позивачем пропущено строк для подачі даного позову, але згідно з ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткову обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони частково відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України суд судові витрати покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial