Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що в липні 2014 року він надав відповідачці грошові кошти у розмірі 11 000 грн. зі строком повернення до\~ 01.11.2014 року. Відповідачка у вказаний строк кошти не повернула, 15.04.2017 року [PERSON] надала позивачу розписку, в якій визнала факт отримання нею коштів у зазначеному вище розмірі та зобовязалась повернути кошти у розмірі 26 000 грн. в строк до 16.05.2017 року. Однак, у визначений строк відповідачка борг не повернула, а тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 26 000 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 418 грн. 00 коп. та 3% річних у розмірі 650 грн. 00 коп., а всього 29 098 грн. 00 коп. та судові витрати по справі. Позивач у судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи\~ повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористалась, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи.\~\~\~ Суд, повно та всебічно зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 3 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як\~ за\~ зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що в липні 2014 року [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 11 000 грн. зі строком повернення до 01.11.2014 року, однак у вказаний строк остання кошти не повернула. 15.04.2017 року [PERSON] надала позивачу [PERSON] розписку, в якій визнала факт отримання нею коштів у зазначеному вище розмірі та зобовязалась повернути кошти у розмірі, еквівалентному 1 000 доларів США в строк до 16.05.2017 року, що підтверджується розпискою, написаною відповідачкою власноручно. Станом на дату звернення до суду з позовом відповідачка не повернула вказані кошти. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 256 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до правового висновку ВСУ, викладеному в постанові від 11.11.2015 року №6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як розяснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України №3-57гс10 від 20.12.2010 року діюче законодавство не виключає можливості звернення кредитора до суду з вимогою про стягнення з боржника суми на яку заборгованість за грошовими зобов'язаннями збільшилась в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за період після прийняття судом рішення про стягнення відповідної заборгованості. Право вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів є способом захисту майнових прав та інтересів, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних витрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Разом із тим, за змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~ індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено підстави для проведення індексації. Зокрема, зазначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до офіційних даних опублікованих на офіційному веб-порталі Державної служби статистики України індекс спожитих цін на товари та послуги у червні 2017 року склав 101,6%, у липні 2017 року - 100,2%, у серпні 2017 року 99,9% у вересні 2017 року - 102,0%, у жовні 2017 року 101,2%, у листопаді 2017 року 100,9%, у грудні 2017 року 101,0%, у січні 2018 року -101, 5%, у лютому 2018 року -100,9%, у березні 2018 року -101,1%, у квітні 2018 року -100,8%. Таким чином, розмір індексу споживчих цін на товари та послуги не перевищив поріг індексації, який дорівнює 103%. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести\~ ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики та 3% річних у розмірі 26 650 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 645 грн. 51 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial