Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про їх виселення з житлового будинку, який знаходиться за адресою вул.Леніна,164-б с.Сирове Врадіївського району Миколаївської області, без надання іншого житла. Свої вимоги мотивувала тим, що\~вона є власницею вказаної нерухомості, яка належить їй на праві власності, згідно свідоцтва про право приватної власності від 02 грудня 1988 року. У 1998 році між позивачем та відповідачем [PERSON] усно було досягнуто домовленості про купівлю-продаж вищевказаного житлового будинку за 6 тисяч дол.США. У листопаді 1998 року, позивач отримала від [PERSON] завдаток в розмірі 500 доларів та надала можливість проживати останньому у літній кухні житлового будинку та користуватись господарськими та побутовими спорудами з умовою, що до кінця 1998 року відповідач заплатить всю суму, проте домовленість з боку відповідача [PERSON] не була виконана. Позивач зверталась до відповідачів з проханням про необхідність розрахунку в повному обсязі, оформленні договірних відносин, неодноразово попереджела, що в разі ухилення буде змушена ставити питання про їх виселення, проте в добровільному порядку відповідачі вартість будинку не оплачують та не виселяються, тобто створюють їй перешкоди в праві власності. Позивач також просить стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду в сумі 10 тис. грн.. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі та їх представник позовні вимоги не визнали, підтримуючи письмові заперечення на позовну заяву(а.с.42-49). Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Положеннями ст.41 Конституції України регламентованоно, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень ст.317, 319 ЦК України України \~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст.391 ЦК України \~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Положеннями ст.155 ЖК Української РСР визначено, що жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Судом встановлено, що позивач [PERSON]В.(дошлюбне прізвище - Кернеш) є власником житлового будинку, який розташований за адресою вул.Леніна,164 б с.Сирове Врадіївського району Миколаївської області області, що підтверджено свідоцтвом про право власності від 02 грудня 1988 року, яке видано виконкомом Сирівської сільської ради народних депутатів Врадіївського району Миколаївської області, та записано в реєстрову книгу №1 стор.72 за реєстровим номером 143(а.с.14), а також витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєтрацію прав та їх обтяжень (а.с.17). Зі слів позивачки встановлено, що вона з відповідачем [PERSON] орієнтовно в вересні-жовтні місяці 1998 року домовились про купівлю-продаж спірного будинку за 6 тис.дол.США. Відповідач дав їй завдаток в розмірі 500 дол.США, запевняючи розрахуватися в повному обсязі до кінця 1998 року. Також сторони домовлялися, що при оформленні договору купівлі-продажу будинку витрати будуть нести порівну. Позивач зазначила, що в 1998 році надавала дозвіл проживати відповідачу та членам його сімї в літній кухні, при цьому ключі від житлового будинку не надавала. На протязі тривалого часу намагалась мирним шляхом вирішити питання щодо спонукання відповідача виконати зобовязання по сплаті обумовленої суми продажу будинку, проте [PERSON] обіцяв розрахуватись в найкоротший термін, але власні обіцянки не виконує. Вона неодноразово в усному порядку вела перемовини з відповідачем про необхідність оплатити борг за будинок. Після того, як вона поставила перед відповідачем питання щодо необхідності погашення боргу за будинок та оформлення договору купівлі-продажу будинку, відповідач почав її погрожувати, вказуючи, що борг за будинок сплачений повністю, питання залишається лише за нею щодо дачі необхідних документів для нотаріального оформлення договору. Позивач вказує, що відповідачі у її житловому будинку проживають без законних на то підстав, вони добровільно відмовляються розрахуватись за будинок чи звільнити його, чим чинять їй перешкоди у праві власності будинком. В свою чергу відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказував, що дійсно в 1998 році домовився з [PERSON] про купівлі її будинку, який розташований за адресою вул.Леніна,164 б с.Сирове Врадіївського району Миколаївської області. Першочергово в 1998 р. ним було сплачено позивачу 700 дол.США від обумовленої ціни будинку 6 тис.дол.США. Залишок боргу в сумі 5.3 тис.дол.США повернув [PERSON] його брат [PERSON] ще в 2000 році, при цьому ні він, ні його брат будь-яких підтверджуючих документів не брали, сподіваючись на порядність позивача. На протязі 17 років він впорядкував територію спірного домоволодіння, витратив значну суму коштів на його облаштування. Відповідач стверджував, що питання щодо належного оформлення договору купівлі-продажу до цього часу не вирішено із-за зволікання самої позивачки, яка постійно посилалась на зайнятість. Вона лише в серпні місяці поточного року надіслала йому письмове повідомлення з запрошенням з»явитись до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Коли він з»явився на призначений час, [PERSON] зазначила йому, що він має їй сплатити ще 2 тис.дол.США додаткових витрат, на що він відмовився, вона в свою чергу залишила приміщення нотаріуса. Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджується матеріалами справи - позивач зверталася до відповідачів з письмовим повідомленням, згідно якого ставила перед відповідачами вимогу про повернення боргу за будинок, та подальшого посвідчення договору купівлі-продажу, в разі ухилення - звернення до суду для примусового їх виселення (а.с.21). За даними довідки Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області №424 від 27 серпня 2015 року підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] проживають в будинку за адресою с.Сирове по вул.Леніна,164 б Врадіївського району Миколаївської області без реєстрації(а.с.23). Відповідно до положень ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Всупереч зазначеному, відповідачі та їх представник не надали суду будь-яких доказів, що підтверджують викладені ними обставини. Судом встановлено, що будь-яких письмових договорів щодо проживання відповідачів у спірному будинку між позивачем як власницею, з одного боку, та відповідачами з іншого, не укладалося. Відповідачами не надано будь-яких доказів сплати позивачу боргу за будинок, по теперішній час ними не порушувалось питання про оформлення договору купівлі-продажу будинку, чи визнання його дійсним. Суд не може погодитись із посиланнями відповідача [PERSON] на те, що він та його дружина є фактичними власниками спірного домоволодіння, бо дане твердження суперечить дослідженим доказам. Доводи відповідача [PERSON] про те, що він з дружиною на законних підставах володіють спірним будинком нічим не підтверджуються, оскільки право володіння виникає на підставі договору з власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Доказів укладання між сторонами будь-якого договору відповідачами не надано. Таким чином, судом встановлений факт порушення законних прав позивача як власниці житлового будинку. На підставі викладеного, суд визнає позовні вимоги позивача щодо виселення відповідачів з житлового будинку, який розташований вул.Леніна, 164-б с.Сирове Врадіївського району Миколаївської області, без надання іншого жилого приміщення обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню Щодо вирішення судом вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд приймає до уваги дані позивача про те, що всі домовленності відносно будинку вона вела тільки з відповідачем [PERSON] та визнає доведеним факт протиправного порушення ним права позивача на житло, позбавлення [PERSON] права на отримання коштів в обумовлені строки за продаж свого будинку, змушеність тривалий час проживати позивача та членів її сім"ї у піднайнятих ними тимчасово квартирах, порушення нормальних життєвих зв'язків через необхідність пошуку іншого місця проживання, що повною мірою доведено поясненнями позивача та залишилося незапереченим відповідачем [PERSON]. Виходячи з принципу розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, у сумі 5 тис.грн такою, що відповідатиме тим моральним стражданням, що спричинені позивачу незаконними діями та бездіяльністю відповідача [PERSON]. Згідно положень ст.88 ЦПК України витрати, повязані з розглядом справи, суд вважає за необхідне покласти на відповідачів.

Outcome: partial