Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30.08.2012 року його було поновлено на роботі у відповідача в посаді керівника групи редакційно-видавничої групи по підготовці і виданню книг, стягнуто заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 4178,18 грн., допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 1280,41 грн. Незважаючи на негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі, відповідач допусти затримку виконання рішення з його поновлення на роботі та виконав його лише 30.08.2013 року. Зазначив, що з вини відповідача він був несвоєчасно поновлений на роботі та затримка мала місце у період з 31.08.2012 року по 30.08.2013 року. Просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі в розмірі 16847,50 грн., а також 3000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позов підтримав та додатково зазначив, що у зв'язку з несвоєчасним поновленням на роботі, він був вимушений прикладати додаткових зусиль щодо організації свого життя, витрачати час на участь у судах та візити до органів ДВС, чим йому завдана моральна шкода, відповідальність за яку має нести відповідач. Представник відповідача позов заперечила, посилаючись на пропуск строку звернення до суду та те, що позивач працює та у період затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі отримував заробітну плату в розмірі, якій значно перевищує розмір середнього заробітку позивача під час його роботу в посаді на яку він мав бути поновлений. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи сторін в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2012 року позивач був поновлений на роботі у відповідача на посаді інспектора керівника групи редакційно-видавничої групи по підготовці і виданню книг. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. 27 вересня 2012 року ухвалою апеляційного суду Сумської області рішення про поновлення на роботі позивача було залишено без змін. 10 жовтня 2012 року був виданий виконавчий лист на виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми про поновлення позивача на роботі, якій був отриманий позивачем 17 жовтня 2012 року. (справа № 1805/7897/2012 том 2 а.с. 42-43) 30.11.2012 року позивачем подана до виконавчої служби заяву про примусове виконання рішення суду, а 03.12.2012 року державним виконавцем УДВС Головного управління юстиції у Сумській області було відкрито виконавче провадження по негайному виконанню виконавчого листа про поновлення позивача на роботі (справа № 1805/7897/2012 том 2 а.с. 84). Також встановлено, що ще до відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, а саме 15.11.2012 року, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було відкрите касаційне провадження у справі за позовом [PERSON] по поновлення на роботі, а Ухвалою касаційного суду від 27.11.2012 року зупинене виконання Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30.08.2012 року та Ухвали апеляційного суду Сумської області від 27.09.2012 року до закінчення касаційного провадження. (справа № 1805/7897/2012 том 2 а.с. 73, 74) У зв'язку з постановлення зазначеної вище ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.11.2012 року, постановою державного виконавця від 25.12.2012 року виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі було зупинено (справа № 1805/7897/2012 том 2 а.с. 86) Після надходження до державного виконавця УДВС Головного управління юстиції у Сумській області Ухвали суду від 20.03.2013 року про закінчення касаційного провадження та залишення в сили судового рішення про поновлення позивача на роботі, постановою державного виконавця від 18.06.2013 року було поновлене вказане виконавче провадження (справа № 1805/7897/2012 том 2 а.с. 87). Вказану постанову про поновлення виконавчого провадження відповідач отримав про що свідчить його лист державному виконавцю від 19.06.2013 року (справа № 1805/7897/2012 том 2 а.с. 89) Встановлено, що 30.08.2013 року відповідач видав наказ № 45-к, яким поновив позивача на роботі (а.с. 4), а Постановою державного виконавця від 09.09.2013 року виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі закінчено у зв'язку з виконанням судового рішення у повному обсязі. (справа № 1805/7897/2012 том 2 а.с. без номера) 201 Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Таким чином, обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена в частині поновлення на роботі працівника з вини власника або уповноваженого ним органу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню( ч. 5 ст. 235 КЗпП України ) Згідно Закону « Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства , установи, організації або уповноваженим ним органом , фізичною особою, фізичною особою-підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Передбачена ст. 236 КЗпП України відповідальність за невиконання судового рішення покладається саме на роботодавця. Як встановлено з матеріалів справи державним виконавцем на ім'я відповідача була направлена копія постанови про відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення суду про поновлення позивача на роботі. В даній постанові вказано про негайне виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі. У зв'язку з чим, після закінчення касаційного провадження та поновлення виконавчого провадження, відповідач мав негайно виконати вказане судове рішення, але рішення суду не було виконано негайно, як вказано в постанові, а виконане лише 30 серпня 2013 року шляхом видання наказу про поновлення позивача на роботі. Таким чином з 18.06.2013 року (часу поновлення виконавчого провадження) по 30.08.2013 року відповідач затримав виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі і відповідно до ст. 236 КЗпП України повинен нести відповідальність. Суд не може погодитися з позицією позивача про те, що відповідач має сплатити середній заробіток з наступного після проголошення рішення суду дня й до моменту фактичного виконання судового рішення. Законом «Про виконавче провадження» визначено , що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу. Підставою для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача або його представника про примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу. Лише після відкриття виконавчого провадження у боржника ( відповідача) виник обов'язок по виконанню рішення суду про поновлення позивача на роботі. Та обставина, що боржник не використав своє право добровільно виконати рішення суду першої інстанції не може мати для нього негативних наслідків. Законодавець у Законі України « Про виконавче провадження роз'яснює, що під негайним виконанням рішення слід розуміти його виконання не пізніше наступного дня після надходження документів зазначених Законом, і винесення ним постанови про відкриття виконавчого провадження. З 18.06.2013 року по 30.08.2013 року (кінцева дата визначена судом у межах заявлених позивачем позовних вимог) час затримки виконання рішення складає 51 робочий день. Середньоденна заробітна плата позивача складає 67,39 грн. (вказаний розмір визначений судом у рішенні від 30.08.2012 року) і з цього заробітку проводився розрахунок вимушеного прогулу при поновленні на роботі, тому за час затримки виконання рішення слід стягнути 3436,89 грн. Посилання представника відповідача на те, що при визначенні розміру заробітку якій підлягає стягненню на користь позивача за період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі слід враховувати заробітну плату отриману позивачем за іншим місцем роботи суд (40024,21 грн. а.с. 45) не може взяти до уваги. Жодна норма КЗпП України чи іншого закону не містять вказівки про необхідність зменшення сум визначених ст. 236 КЗпП України на суми отриманого за період незаконного затримання виконання рішення суду за іншим місцем роботи, а ч.3 ст.117 КЗпП України, яка враховуючи позицію пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9, застосовувалась за аналогією, виключено на підставі Закону України №3248-ІУ від 20 грудня 2005 року. Відповідно до роз'яснень п.6 постанови Пленуму Верховного суду України «Про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 суд визначає належну до стягнення суму без утримання податків та інших обов'язкових платежів, оскільки обов'язок їх утримання з працівника покладено на роботодавця безпосередньо при виплаті. Також, на підставі ст. 237-1 КЗпП України , стягненню з відповідача на користь позивача підлягає й компенсація за заподіяну йому моральну шкоду, яку суд оцінює в 500 грн. При визначенні розміру грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд приймає до уваги надані позивачем докази про характер та ступінь моральних страждань , їх тривалість, наслідки від протиправних дій відповідача, виходить з засад розумності та справедливості. Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду не заслуговують на увагу, оскільки допущені відповідачем порушення (затримка виконання рішення суд по поновлення на роботі та відмова у виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення) носять триваючий характер, існують й на час постановлення рішення у даній справі. Саме наявністю вказаних триваючих порушень позивачем обґрунтовується завдання йому моральної шкоди. Окрім того, згідно Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" визначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача: стягнення на користь позивача 3436,89 грн. середнього заробітку за час затримки з виконання рішення суду про поновлення на роботу (без утримання податків та інших обов'язкових платежів) та 500 грн. грошової компенсації завданої моральної шкоди. В задоволенні позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог. З відповідача також необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. З урахуванням характеру спірних правовідносин, наявності факту подачі позивачем заяви від 30.08.2013 року (а.с. 31), того що позивач офіційно працю за наймом де отримує заробітну плату (а.с. 45), суд вважає за недоцільне допускати негайне виконання рішення суду.

Outcome: partial