Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила розірвати шлюб між сторонами, що 3 вересня 2005 року був зареєстрований виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 77. У судове засідання сторони не з'явились, але до суду від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заявник позов підтримав. Відповідач позов визнала та не заперечувала щодо його задоволення. За таких обставин, судом вирішено проводити розгляд справи у відсутність сторін. Водночас, дослідивши таке безумовне визнання відповідачем позову, яке в свою чергу не суперечить вимогам закону й не порушує права та свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до переконання про задоволення позову в частині вимог про розірвання шлюбу без з'ясування і дослідження інших обставин справи - з посиланням лише на правове обґрунтування позову. Правовідносини між сторонами врегульовані та відповідають наступним нормам сімейного права. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Водночас, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат у сумі 150 гривень, що їх, як вказує, витратила на правову допомогу з огляду на наступне. За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В свою чергу, наданих позивачем документи, на думку суду, не достатньо для підтвердження факту понесення заявником витрат на правову допомогу, зокрема і у заявленому розмірі. Водночас, оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даним позовом мала пільги по сплаті судового збору за його подачу, на підставі приписів ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати за розгляд даної справи, що складаються із судового збору в сумі 640,00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial