Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженої відповідальністю «МІК», Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за затримку виплати доходів, інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами та стягнення моральної шкоди. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та їх в обґрунтування зазначив, що 03.12.2013 року він прийнятий на роботу в ТОВ «МІК» на посаду керівника відділу охорони з якої 02.04.2014 року був звільнений за власним бажанням. З грудня 2013 року по день звільнення йому не виплачувалася заробітна плата, заборгованість по якій станом на 31.03.2014 року складає 9 224, 51 грн. Зазначає, що у зв'язку з постійною відсутністю грошових коштів через затримку виплати заробітної плати, йому завдано моральну шкоду, яка виражається у постійних приниженнях його гідності під час з'ясування у керівництва підприємства строків виплати та проханнях пришвидшити це питання, також через сварки в родині через нестачу коштів в сімейному бюджеті. Впродовж кількох місяців він змушений приїжджати до офісу компанії в свій особистий час та проводити під кабінетами керівництва багато часу в очікуванні аудієнції. Як пояснило йому керівництво ТОВ «МІК», що 06.12.2012 року між ТОВ «МІК» та відповідачем 2 - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» було укладено кредитний договір на відновлювальній основі з цільовим призначенням «поновлення обігових коштів та виплата заробітної плати». Відповідач 2 в порушення умов зазначеного договору з 01.11.2013 року по 27.12.2013 року стягнув кошти на свою користь, не перерахувавши на його персональний рахунок по заробітній платі. Далі Відповідачем 2 були перераховані кошти з цього кредитного рахунку за орендну плату ТОВ «Дніпроолія», ігноруючи платіжні доручення ТОВ «МІК» на погашення заборгованості по заробітній платі. Таким чином, вважає, що відповідачами ТОВ «МІК» та ПАТ «Укрексімбанк» були порушені його права, у зв'язку з чим просить суд стягнути з ТОВ «МІК» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 9 224, 51 грн.; стягнути з ПАТ «Укрексімбанк» на його користь інфляційні витрати в сумі 1 103, 84 грн., 3% річних за користування грошовими коштами в сумі 120, 01 грн. та 6 272, 70 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідачів солідарно компенсацію за затримку розрахунку при звільнені за 8 місяців з квітня по листопад 2014 року з розрахунку мінімальної заробітної плати в розмірі 9 744, 00 грн. та зобов'язати ПАТ «Укрексімбанк» надати ТОВ «МІК» кредит в сумі 33 883, 10 грн. для виплати заборгованості по заробітній платі, солідарній компенсації та моральної шкоди, і компенсацію витрат на правову допомогу; стягнути з відповідачів солідарно витрати на правову допомогу 500, 00 грн. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні, кожен окремо, уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Руденко А.П. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з ТОВ «МІК» на користь позивача заробітної плати, пояснивши, що виплачувати працівникам заборгованість по заробітній платі підприємство не має можливості, оскільки згідно рішень судів з підприємства стягнуто великі суми та при виконанні яких на розрахункові рахунки підприємства були накладені арешти. Однак заперечував проти солідарного стягнення з ТОВ «МІК» та ПАТ «Укрексімбанк» компенсації за затримку розрахунку при звільнені за 8 місяців з квітня по листопад 2014 року з розрахунку мінімальної заробітної плати в розмірі 9 744, 00 грн., оскільки вважає, що заборгованість виникла з вини банку. Представник відповідача ПАТ «Укрексімбанк» в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги позивача не визнав, надавши суду письмові заперечення (а.с. 73-79, 247-252), в яких посилався на те, що кошти індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати є складовими заробітної плати, тому вважає, що позовні вимоги про стягнення з ПАТ «Укрексимбанк» інфляційних втрат (індексація зарплати на індекс споживчих цін) є незаконними, так як банк не є роботодавцем. Щодо стягнення з відповідача 2 індексації зазначив, що відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, а індексація заробітної прати проводиться підприємством, яке виплачує заробітну плату. Також зазначив, що позовні вимоги щодо стягнення 3% річних також, є неправомірними оскільки стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних можливо стягнути тільки з боржника, уразі порушення зобов'язань, однак між банком та позивачем не укладався ніякий договір, а тому між ними не має ніяких зобов'язань. Щодо стягнення моральної шкоди зазначив, що відшкодування моральної шкоди працівнику за невиплату заробітної плати покладено на роботодавця. Крім того, позивачем не зазначено та не надано доказів того, яким чином відповідач 2 спричинив йому моральну шкоду. Щодо позовних вимог позивача зобов'язати банк надати ТОВ «МІК» кредит у розмірі 33 883, 10 грн., зазначив, що між ТОВ «МІК» та ПАТ «Укрексімбанком» був укладений кредитний договір 5712К23 від 06.12.2012 року, відповідно до умов якого договір залишався чинним до повного виконання сторонами зобов'язань за договором, кінцевий термін погашення кредиту 05.12.2013 року. Заборгованість за кредитним договором була повністю погашена 27.12.2013 року і договір є припиненим у зв'язку з повним виконанням зобов'язань. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних законних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. … Використання примусової праці забороняється. … Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення… Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Судом встановлено, що 03.12.2013 року [PERSON] згідно наказу № 278/к від 03.12.2013 року був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» на посаду керівника відділу охорони, з окладом 3 100, 00 грн. на місяць (а.с. 213), з якої 02.04.2014 року наказом № 55-к від 02.04.2014 року звільнений за власним бажанням (а.с. 212). Розмір невиплаченої заробітної плати, що належить [PERSON], згідно довідки виданої ТОВ «МІК» за період з 01.12.2013 року по 31.03.2014 року складає 9 224, 51 грн., з яких: за грудень 2013 року - 2 654, 53 грн., за січень 2014 року - 2 325, 68 грн., за лютий 2014 року - 1 938, 22 грн.; за березень 2014 року - 2 306, 08 грн. (а.с. 4). Розмір заборгованості сторонами не оспорюється. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" необхідно враховувати, що згідно зі ст. 21 КЗпП належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з укою позивачем укладено трудовий договір. Отже, оскільки трудовий договір був укладений між [PERSON] та відповідачем ТОВ «МІК», то в даному випадку відповідачем ТОВ «МІК» порушено право позивача на оплату його праці, у зв'язку з чим з ТОВ «МІК» на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 9 224, 51 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається з довідки про середню заробітну плату [PERSON] його заробітна плата за останні два місяці (лютий, березень 2014 року) складає 2 574, 21 грн., із розрахунку (2 391, 65 грн. + 2 756, 77 грн.) : 2 = 2 574, 21 грн. (а.с. 214). Середньоденна заробітна плата вираховується шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні (2 574, 21 грн.) на число відпрацьованих робочих днів (41 днів) та складає 62, 78 грн. Оскільки останній відпрацьований день [PERSON] є 02.04.2014 року (а.с. 212), то компенсацію за затримку розрахунку при звільнені слід розраховувати з 07.04.2014 року з розрахунку кількість робочих днів х на середньоденну заробітну плату: - квітень 2014 року 18 днів (робочі дні у квітні 2014 року) х 62, 78 грн. (середньоденна заробітна плата) = 1 130, 04 грн.; - травень 2014 року 19 днів (робочі дні у травні 2014 року) х 62, 78 грн. (середньоденна заробітна плата) = 1 192, 82 грн.; - червень 2014 року 20 днів (робочі дні у червні 2014 року) х 62, 78 грн. (середньоденна заробітна плата) = 1 255, 60 грн.; - липень 2014 року 23 днів (робочі дні у липні 2014 року) х 62, 78 грн. (середньоденна заробітна плата) = 1 443, 94 грн.; - серпень 2014 року 21 днів (робочі дні у серпні 2014 року) х 62, 78 грн. (середньоденна заробітна плата) = 1 318, 38 грн.; - вересень 2014 року 22 днів (робочі дні у вересні 2014 року) х 62, 78 грн. (середньоденна заробітна плата) = 1 381, 17 грн.; - жовтень 2014 року 23 днів (робочі дні у жовтень 2014 року) х 62, 78 грн. (середньоденна заробітна плата) = 1 443, 94 грн.; - листопад 2014 року 20 днів (робочі дні у листопаді 2014 року) х 62, 78 грн. (середньоденна заробітна плата) = 1 255, 60 грн.; - грудень 2014 року 20 днів (робочі дні у грудні 2014 року) х 62, 78 грн. (середньоденна заробітна плата) = 1 255, 60 грн., всього 11 677, 08 грн. Однак, оскільки позивач не надав розрахунків з яких він виходив при визначені розміру компенсації за затримку розрахунку при звільнені в розмірі 9 744, 00 грн., на неодноразові пропозиції суду не він, ні його представник не надали роз'яснення розрахунку, тому суд вважає, необхідним стягнути з відповідача ТОВ «МІК» заявлену позивачем компенсацію за час затримки не виплачених звільненому працівникові сум у розмірі 9 744, 00 грн., що відповідає положенням ст. 11 ЦПК, відповідно до якої суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших собі, які беруть участь у справі. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача ПАТ «Укрексімбанк» інфляційних витрат в розмірі 1 103,84 грн. та 3% річних за користування грошовими коштами в розмірі 120, 01 грн., суд вважає, що в їх задоволені слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 509-510 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи ніяких правовідносин між ПАТ «Укрексімбанк» та [PERSON] немає, як немає і зобов'язання, тому, ПАТ «Укрексімбанк» і [PERSON] не мають статусу боржника та кредитора, отже застосування статті 625 ЦКУ до відповідача 2 ПАТ «Укрексімбанк» є неправомірним та позов в частині стягнення з ПАТ «Укрексімбанк» інфляційних витрат та 3% річних за користування грошовими коштами задоволенню не підлягаю. Також, задоволенню не підлягаю позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача ПТА «Укрексімбанк» моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивачем не надано доказів в підтвердження спричинення ним моральної шкоди саме відповідачем ПАТ «Укрексімбанк». Відповідно до ст. 237 КЗпП України за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності, покладається обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди. Отже, з викладеного вбачається, що позивачем не заявлені позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди до роботодавця, в даному випадку до ТОВ «МІК», а відповідачем ПАТ «Укрексімбанк» не спричинена позивачу моральна шкода, а тому в частині стягнення моральної шкоди позивачу слів відмовити. Вимоги позивача про зобов'язання відповідача ПАТ «Укрексімбанк» надати ТОВ «МІК» кредит в розмірі 3 883, 10 грн. для виплати заборгованості по заробітній платі, солідарній компенсації та моральної шкоди, і компенсацію витрат на правову допомогу також не підлягають задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи що між ТОВ «МІК» та ПАТ «Укрексімбанком» був укладений кредитний договір 5712К23 від 06.12.2012 року (а.с. 82-93. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно статей 3, 6, 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, вимога позивача зобов'язати банк надати ТОВ «МІК» кредит у сумі 33 883.10 грн. є незаконною, так такою, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свобода договору, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, не підлягає задоволенню і вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в розмірі 500, 00 грн., оскільки позивачем не надані підтвердження того, що йому була надана правова допомога вартість якої склала 500, 00 грн., надану суду розписку [PERSON] відповідно до якої він отримав від [PERSON] 500, 00 грн. за надання інформаційних та консультаційних послуг в галузі права не може бути прийнята судом до уваги, оскільки не надано доказів в підтвердження того, що [PERSON] має законне право на надання правової допомоги (відповідного свідоцтва, диплому, договору, тощо). Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, яка випливає з трудових відносин, позивач бва звільнений від сплати судового збору. Оскільки відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у зв'язку з цим з відповідача ТОВ «МІК» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 228, 84 грн.

Outcome: partial