Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] па користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 70 472 грн. 59 коп. за кредитним договором №б/н від 22.03.2013 року та понесені судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 22.03.2013 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свій обов'язок згідно до договору Банк викопав у повному обсязі, а відповідач [PERSON] свої зобов'язання по кредитному договору виконує неналежним чином і станом на 31.10.2016 року заборгованість за кредитним договором склала 70 472 гри. 59 коп. в тому числі: 9 076 грн. 84 коп. заборгованості за кредитом, 54 663 грн. 72 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 900 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, 500 грн. штраф (фіксована частина), 3 332 грн. 03 коп. штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча завчасно надіслав до суду заяву згідно якої прохав справу розглядати у його відсутності та вразі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити у зв»язку з його необґрунтованістю та пропуском строку позовної давності. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. 22.03.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 5000 грн. на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно з анкетою-заявою [PERSON] погодився, що заява разом із Пам»яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами є договором про надання банківських послуг, а також [PERSON] був ознайомлений та погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Відповідно до п.2.1.1.2.3, .2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг [PERSON]. надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь - який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість по Кредиту, відсоткам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань до Договору, на вимогу Банку [PERSON] зобов'язався виконати зобов'язання по поверненню Кредиту, в тому числі простроченого кредиту Овердрафта, оплати винагороди банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісії. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, викопати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Ст.ст. 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернута кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання с його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Згідно наданого представником позивача розрахунку заборгованості, станом на 31.10.2016 року заборгованість за кредитним договором склала 70 472 грн. 59 коп., в тому числі: 9 076 грн. 84 коп. заборгованості за кредитом, 54 663 грн. 72 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 900 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, 500 грн. штраф (фіксована частина), 3 332 грн. 03 коп. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчиненпя процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно тверджень представника позивача, які викладені в позовній заяві та на підтвердження яких суду фактично надано тільки розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 22.03.2013 року, заборгованість позивача за тілом кредиту станом на 31.10.2016 року складає 9 076 грн. 84 коп. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував наявність заборгованості позивача за тілом кредиту, однак не погодився із розміром цієї заборгованості та на обґрунтування вказаних тверджень останнім суду надано висновок експертного економічного дослідження №7 від 29.05.2017 року, що складений судовим експертом [PERSON] і відповідно до якого заборгованість [PERSON] за тілом кредиту станом на 31.10.2016 року складає 8 349 грн. 62 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, будь - яких належних доказів на спростування вказаних тверджень представника відповідача та висновків експерта, що вказані у висновку експертного економічного дослідження №7 від 29.05.2017 року, не надав. Враховуючи викладене, а також те, що представник відповідача в судовому засіданні не заперечував, що заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором по тілу кредиту станом на 31.10.2016 року складає 8 349 грн. 62 коп., то суд з урахуванням викладеного та встановлених обставин справи, приходить до висновку, що станом на 31.10.2016 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 22.03.2013 року по тілу кредиту складає 8 349 грн. 62 коп. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконує неналежним чином, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту підлягають частковому задоволенню в сумі 8 349 грн. 62 коп. Що стосується позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 54 663 грн. 72 коп., то суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом та це вбачається із наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором, Банк нараховував [PERSON] відсотки за користування кредитом по 31.08.2014 року за ставкою 30 % річних, після чого з 01.09.2014 року Банк проводив збільшення відсоткової ставки, а саме з 01.09.2014 року до 34,8 % річних, а з 01.04.2015 року до 43, 2 % річних. Відповідно до п. 1.1.1.91 Умов та правил надання банківських послуг, тарифи - розмір винагороди за послуги Банку; є невід'ємною частиною договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що Клієнт повідомляється відповідно до даних Умов. Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, Банк має право змінювати Тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно п.1.1.3.1.9 цього Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Між тим, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Так, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення Індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно ст. 1056-1 ч.2 та ст. 1061 ЦК України, у зв'язку з прийняттям Закону від 12 грудня 2008 р. № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» (далі - Закон № 661, який набрав чинності з 10 січня 2009 р.), необхідно враховувати, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору банківського вкладу, щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: кредитні умови, зокрема: тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передасться споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У договорі про падання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу). З аналізу наведених Умов договору вбачається, що Банку надано право змінювати Тарифи по кредиту фактично без письмового повідомлення Клієнта. В Умовах договору не зазначено періодичність, з якою Банк має право збільшувати процентну ставку за користування кредитом, не встановлено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням індексу, який повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитної договору; не встановлено Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки та порядок його погодження; не встановлено максимального розміру збільшення відсоткової" ставки за користування кредитом. В порушення ст.652 ЦК України, не наведено істотної зміни обставин для зміни умов договору. З огляду на наведене, Умови договору, якими встановлено, що Банк має право змінювати Тарифи, в тому числі збільшувати відсоткову ставку за користування кредитом, без письмового повідомлення Клієнта, суперечать вимогам ст.1056-1 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в Умовах договору фактично Банку надано право в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за користування кредитом, а з прийняттям Закону від 12 грудня 2008 р. № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності з 10.02.2009 року - така умова є нікчемною. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати в договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ст.ст.202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. В ст. 1055 ЦК України встановлено, що Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.ст. 638, 640 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Ст.ст. 651, 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається. З аналізу змісту наведених вимог закону вбачається, що договір кредиту та відповідно і зміни до нього укладається між сторонами в письмовій формі і вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила письмову пропозицію з підписом укласти договір чи внести зміни у договір, письмової відповіді з підписом про прийняття цієї пропозиції. Проте на підтвердження внесення змін до кредитного договору в частині збільшення відсотків за користування кредитом за згодою сторін, позивач не подав суду а ні письмово викладеної пропозиції (оферти) відповідачу змінити умови договору, а ні письмово викладеного відповідачем прийняття пропозиції (акцепту). Таким чином Банк не подав доказів в обґрунтування факту підтвердження підписання сторонами внесених змін до кредитного договору, вчинених у письмовій формі. З огляду на наведені вимоги закону, суд не вбачає підстав вважати, що зміни до кредитного договору щодо збільшення розміру відсотків за користування кредитом укладені за згодою сторін в письмовій формі, а тому такі зміни в умови договору щодо збільшення розміру відсотків за користування кредитом - є нікчемними. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що проценти за користування кредитом повинні нараховуватись на рівні базової процентної ставки, яка встановлена у розмірі 30 % річних та нараховуватись на залишок заборгованості по кредиту із розрахунку 360 днів в році. Згідно розрахунку, що наведений у висновку експертного економічного дослідження №7 від 29.05.2017 року, що складений судовим експертом [PERSON], розмір відсотків за користування кредитом за базовою ставкою 30% річних станом на 31.10.2016 року становить 6004 грн. 27 коп.. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за відсотками за користування кредитом станом на 31.10.2016 року складає 6 004 грн. 27 коп. Що стосується позовних вимог про стягнення пені та комісії в розмірі 2900 грн., а також штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 3332 грн. 03 коп., то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до розрахунку заборгованості, що надана позивачем, позивач нараховував відповідачу суму комісії та пені у розмірі 2 900 грн., що окремо в розрахунку не обраховано. Між тим, виходячи із змісту вказаного розрахунку заборгованості, Умов та правил надання банківських послуг та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, сума 2900 грн. в позові - це нарахована пеня. Таким чином вказана пеня має правову природу неустойки. Разом з тим, позивач також просить стягнути з відповідача на його користь неустойку відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) - 3332грн. 03 коп. Проте, згідно правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного суду України від 21.10.2015 року по справі №6 - 2003цс15, цивільно - правова відповідальність - де покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов»язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов»язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов»язків, як заходу цивільно - правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст..549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст..61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зважаючи на вищевикладене та відповідно до ст..549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно - правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно - правової відповідальності за одне і те саме порушення. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, зокрема в частині стягнення неустойки (пені, штрафу) у зв»язку з спливом позовної давності. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.ст. 257, 260, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу і перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст..258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст..259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. П.1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності стосовно вимог Банку по поверненню кредиту, оплати відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки, пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років. Між тим, згідно ст..207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного суду України від 01.07.2015 року по справі №6 - 757цс15, Умови, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідно письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Представником позивача суду не надано жодного належного доказу того, що вказані Умови і правила надання банківських послуг були підписані позивачем, в зв»язку з чим відсутні підстави вважати ці Умови складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідно письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності, а тому до позовних вимог про стягнення пені у розмірі 2900 грн. підлягають застосуванню наслідки спливу позовної давності. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань підлягають частковому задоволенню, з урахуванням строку спеціальної позовної давності в один рік, у розмірі 1 100 грн., а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 3332 грн. 03 коп. необхідно відмовити у зв»язку з їх необґрунтованістю. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8 349 гри. 62 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 6004 грн. 27 коп. та пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань у розмірі 1100 грн., а всього стягнути 15 463 грн. 89 коп., а в задоволенні позовних вимог в іншій частині необхідно відмовити. Відповідно до ст.88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 302 грн. 38 коп.

Outcome: partial