Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, який було збільшено. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 12 квітня 2016 року по 30 вересня 2017 року він працював інспектором охорони служби охорони приватного акціонерного товариства "ПЛАСТ" та був звільнений з роботи у зв'язку із закінченням терміну строкового трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України. При його звільненні відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі, яка становила 31633,91 грн. Не провів розрахунок відповідач і на теперішній час, у зв'язку з чим позивач просить стягнути заробітну плату у розмірі 31633,91грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 4324,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути моральну шкоду у сумі 2000 грн., яка полягає у тому, що він повинен був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини. Зважаючи на економічний стан країни, знецінення національної валюти, щоденне підвищення цін, це було для нього досить важко та задавало душевних страждань. У судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 31633,91грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по день винесення судом рішення та моральну шкоду у сумі 2000 грн. Представник відповідача з позовом погодилася частково та зазначила, що згодні зі стягнення заборгованості по заробітній платі, так як дійсно при звільненні позивача йому не була виплачена заробітна плата у сумі 31633,91 грн. Разом з тим, не згодні зі стягненням середнього заробітку за час затримки, так як вся продукція арештована. Також накладені арешти на все рухоме та нерухоме майно підприємства, арештовані і всі рахунки. Таким чином, підприємство не мало можливості розрахуватися з позивачем при його звільненні не з вини підприємства. Не згодні і зі стягненням моральної шкоди та вважають, що моральна шкода підприємством позивачу не заподіяна. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 12 квітня 2016 року працював у ПрАТ «ПЛАСТ» інспектором охорони служби охорони та 30 вересня 2017 року був звільнений з посади у зв'язку із закінченням терміну строкового трудового договору, що підтверджується ксерокопією його трудової книжки ( а.с.7-8). Відповідно до ч. 1\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з довідкою приватного акціонерного товариства «ПЛАСТ» від 12 жовтня 2018 року заборгованість по заробітній платі позивача на день його звільнення складає 31633,91 грн. ( а.с.9). Беручи до уваги, що при звільненні позивача відповідач не здійснив виплату заробітної плати позивачу у сумі 31633,91 грн., а тому порушене право на отримання винагороди за працю підлягає поновленню та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість із заробітної пати у сумі 31633,91 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача середній заробіток за затримку виплати заробітної плати по день винесення судом рішення. Згідно ч. 1\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно абз.1 п.20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з довідкою приватного акціонерного товариства «ПЛАСТ» розмір середньоденної заробітної плати, з яким погодився представник позивача, складає 183,62 грн. ( а.с.16). Таким чином, суд вважає задовольнити позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та стягнути з відповідача на користь позивача 13037,02 грн. із розрахунку затримки виплати заробітної плати за 71 робочий день за період з 01 жовтня 2017 року по 10 січня 2018 року ( день винесення судом рішення) та середньоденної заробітної плати у розмірі 183,62 грн. ( 71 х 183,62 грн.). Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №4 від 31.03.1995 (з наступними доповненнями та змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач безпідставно був позбавлений права на отримання заробітку, внаслідок чого змушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, свого матеріального забезпечення та забезпечення сім`ї,що завдавало позивачу моральних страждань. Тому суд визнає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та враховуючи ступінь моральних страждань, їх тривалості, засад розумності та справедливості, суд вважає стягнути моральну шкоду у розмірі 500 грн., визначаючи такий розмір достатнім для відшкодування моральних страждань позивача. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 704,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial