Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом зняття осіб з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Окрім нього, в зазначеній квартирі також зареєстровані [PERSON], [PERSON] та їх малолітня донька [PERSON], [INFO]. З червня 2014 року вони в даній квартирі не проживають, їх особистих речей в квартирі немає, обовязки по сплаті комунальних послуг не здійснюють. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням , а саме квартирою № 4 в будинку № 78 по вул. Шевченка в м. Гірник Донецької області, а також усунути перешкоди в користуванні зазначеною квартирою шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та про згоду на ухвалення судом заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом.\~\~ Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, приходить до наступних висновків. Згідно з копією договору дарування від 10 листопада 1998 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. \~ \~ \~ \~ Згідно з довідкою ОСББ «Наш дім 1» м. Гірник № 182 від 19 червня 2018 року, за зазначеною адресою, окрім позивача, зареєстровані також [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також [PERSON], [INFO]. \~ \~ \~ \~Як вбачається з акту про непроживання № 322 від 27 квітня 2018 року, складеного за результатами перевірки житлових умов власника квартири [ADDRESS], встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають за вказаною адресою з липня 2014 року. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що відповідачі не мешкають за вищезазначеною адресою з липня 2014 року, і це є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Разом з тим, положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, зокрема, про позбавлення прав користування житловим приміщенням,що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації, а отже вимога щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачів за вказаною адресою в примусовому порядку є передчасною та не підлягає задоволенню. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, є та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial