Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач 24.10.2014 року звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що між ним та відповідачем 03.04.2013 року укладено договір банківського рахунку фізичної особи, 17.09.2014 року він звернувся до відповідача для зняття коштів у доларах США зі свого поточного рахунку, який було відкрито на підставі укладеного між сторонами договору, в порушення умов договору йому було в цьому відмовлено, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь по договору банківського рахунку 3300 доларів США, 9,12 доларів США за порушення грошового зобов'язання згідно ст.625 ЦК України та 2700 грн. за надання правової допомоги. В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги і просив суд стягнути з відповідача 3300 доларів США за договором банківського рахунку та 2700 грн. за надання правової допомоги. Відповідно до заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2014 року позов було задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь [PERSON] 3 300 доларів США по договору банківського рахунку від 03.04.2013 року, в решті позову відмовлено. Згідно ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.02.2015 року на підставі заяви ПАТ «Дельта Банк» скасовано вказане заочне рішення суду та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Позивачем надано до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог /а.с.107/, в якій він просив суд стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 1300 доларів США по договору банківського рахунку від 03.04.2013 року, 37,87 доларів США за порушення грошового зобов'язання за ст.625 ЦК України, кошти в сумі 2700 грн. , пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката для відновлення свого порушеного права. В судове засідання 13.03.2015 року позивач не з'явився, надав через канцелярію суду заяву щодо розгляду справи без його участі. Представник відповідача за довіреністю в судове засідання 13.03.2015 року також не з'явилася, про час розгляду справи була повідомлена належним чином під розписку, до суду представником позивача надіслано письмові заперечення на позов. Оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 03.04.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір банківського рахунку фізичної особи № 004-28509-030413, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у доларах США , випускає і надає платіжну картку за ініціативою клієнта, здійснює банківське обслуговування клієнта у відповідності до вимог законодавства України та цього договору та нараховує відсотки на залишок коштів на рахунку на умовах, викладених в Тарифному пакеті, що міститься в додатку № 1 до цього договору, що стверджується копією договору банківського рахунку. Згідно п.3.1 договору банк зобов'язується своєчасно здійснювати розрахункові операції та інші операції за рахунком у відповідності до чинного законодавства України та умов цього договору, а клієнт зобов'язується своєчасно здійснювати оплату вартості послуг згідно з Тарифами у порядку, встановленому Правилами та договором /п.3.2.5/. Відповідно до п.7.2 договору він набуває чинності з дати його укладання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором. За ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Відповідно до ст.1077 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Згідно п.1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ 12.11.2003 року № 492, зареєстровано в Мінюсті України 17.12.2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. За умовами укладеного між сторонами договору клієнт має право вільно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку в межах наявного залишку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України /п.3.4.2/. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач 18.09.2014 року звернувся з письмовою вимогою до відповідача щодо здійснення виплат з його поточного рахунку, оскільки на його усне звернення в касі Білоцерківського відділення банку йому в цьому відмовили, позивач просив здійснити виплату коштів 19.09.2014 року в сумі 1100 доларів США, 22.09.2014 року - 1100 доларів США, 23.09.2014 року - 1100 доларів США, що стверджується копією цієї вимоги, яку отримано банком 18.09.2014 року за № 2410544 /а.с.7/. 19.09.2014 року позивач повторно звернувся до банку з письмовою вимогою щодо невиконання умов укладеного між сторонами договору /а.с.8/, на це звернення 30.09.2014 року йому було надано відповідь № 05-2414690 /а.с.9/, в якій зазначається про те, що видача готівкових коштів за електронними платіжними засобами /з використанням платіжних карт/ на території України проводиться виключно в національній валюті відповідно до постанови Правління НБУ № 540 від 29.08.2014 року, цією постановою зобов'язано банки обмежити видачу /отримання/ готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати у межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. 22.09.2014 року позивач знову звернувся до відповідача з письмовою вимогою щодо відмови йому у видачі коштів в доларах США з його поточного рахунку /а.с.10/, на своє звернення отримав аналогічну відповідь /а.с.11/. На скаргу позивача від 03.10.2014 року до Нацбанку України /а.с.13/, листом від 29.10.2014 року його було повідомлено про обмеження у видачі готівкових коштів в іноземній валюті, введені постановою НБУ від 29.08.2014 року № 540, яка діє з 02.09.2014 року до 02.12.2014 року /а.с.24-25/. Таку відмову позивач вважає обмеженням його права вільно розпоряджатися грошовими коштами на його рахунку та порушенням умов укладеного між сторонами договору. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За приписами ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. А як передбачено в ст.1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно із п. 1.7 вказаної вище в рішенні Інструкції банк може відмовити клієнту в обслуговуванні рахунку у випадках, передбачених законодавством України і договором. Вище вказано на те, що згідно умов укладеного між сторонами договору позивач мав право розпоряджатися коштами на рахунку у межах залишку коштів. З виписки по рахунку позивача станом на 25.02.2015 року/а.с.119/ вбачається, що залишок коштів на рахунку становить 7827,01 дол. США. Отже, на законодавчому рівні встановлено обмеження, за умови існування яких допускається обмеження права клієнта розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку. Доказів на підтвердження обмеження права позивача розпоряджатись коштами на своєму рахунку відповідач суду не надав. Постанови НБУ, якими зобов'язано банки обмежити видачу /отримання/ готівкових коштів в іноземній валюті, на які вказано вище, не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки є підзаконними нормативно-правовими актами і суперечать умовам договору та вимогам ст. 1074 ЦК України. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Договір відповідно до ст.629 ЦК є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідачем було порушено умови укладеного між сторонами договору, а тому вимоги позивача про повернення грошових коштів з його поточного рахунка є обґрунтованими. Судом також встановлено, що на підставі постанови правління НБУ від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року; розпочато з 03.03.2015 року процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, що вбачається з копії вказаного рішення, яку додано до письмових заперечень відповідача. У відповідності до положень ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. За такими договорами виплата коштів здійснюватиметься за списками вкладників, які формує уповноважена особа Фонду. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Судом встановлено і вказано вище в рішенні, що банк порушив умови договору, тим самим позбавив позивача права вільно володіти та користуватися належними йому грошовими коштами ще до запровадження в банку тимчасової адміністрації. Крім того, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає клієнту банку звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті. Початок процедури ліквідації банку, як юридичної особи, не означає, що юридичну особу вже припинено і що банк не повинен виконувати зобов'язання, що виникли в правовідносинах, стороною яких є позивач. Доказів того, що позивачу повернуті кошти з його поточного рахунку, суду також не надано. Позивач просить суд стягнути кошти з відповідача в іноземній валюті в сумі 1300 дол. США. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а ст.192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Також за ст.533 ЦК використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як вказано вище в рішенні, поточний рахунок позивачу відкрито банком саме в доларах США, а тому стягнення з відповідача на користь позивача коштів в доларах США не суперечить приписам діючого законодавства. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивачем нараховано 3 % річних з простроченої суми, що становить за період з 19.09.2014 року по 13.02.2015 року 37,87 доларів США /розрахунок на а.с.107/. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, нарахування неустойки ( штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів. Але в даному випадку 3 % річних нараховано за порушення грошового зобов'язання за період до введення тимчасової адміністрації банку, а тому ці вимоги позивача також підлягають до задоволення. При вирішенні спору судом не приймаються до уваги заперечення відповідача про те, що позивачем обрано спосіб захисту його прав, який не відповідає вимогам діючого законодавства, з посиланням на Постанову Верховного Суду України від 02.09.2014 року у справі № 3-80гс14. Так, у вказаній справі вирішувалося питання за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Черкаси до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення надлишково сплачених коштів, які були перераховані на рахунок фізичної особи, як страхове відшкодування. А в даному випадку позивач просить стягнути з відповідача кошти, які є його власністю і були ним внесені на його поточний рахунок, відкритий у ПАТ «Дельта Банк», тобто, правовідносини сторін виникли в межах договору між банком та клієнтом. Позивач просив суд стягнути також з відповідача на його користь витрати за надання йому правової допомоги адвокатом в сумі 2700 грн., на підтвердження цих витрат надано договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі виконаної роботи, копію квитанції до прибуткового касового ордера від 23.10.2014 року № 8 на суму 2700 грн., оформлену адвокатом, який надавав правову допомогу /а.с.16-18/. Підстави та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу , надану як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано в ст.ст.79,84 ЦПК України. Як роз'яснено в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. В даному випадку суду не надано належного документального підтвердження щодо сплати вказаної вище суми коштів. А тому в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу суд вважає за необхідне відмовити. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду позовом про захист його прав, як споживача. На час ухвалення судом даного рішення діє тимчасова адміністрація банку, яка в силу п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial