Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до уточнених вимог якого просив: - для задоволення вимог, а саме: заборгованості за кредитом в сумі 30 125,31 дол. США, що складає за курсом НБУ на 01.08.2013 року - 240 791 грн 60 коп., заборгованості за простроченим кредитом 2 121,24 дол. США, що складає за курсом НБУ на 01.08.2013 року - 16 955 грн 07 коп., заборгованості за процентами 416,51 дол. США, що складає за курсом НБУ на 01.08.2013 року - 3 329 грн 16 коп., заборгованості за простроченими процентами 20 079,38 дол. США, що складає за курсом НБУ на 01.08.2013 року - 160 494 грн 48 коп., заборгованості по щомісячній комісії станом на 01.08.2013 року - 158 грн 32 коп., заборгованості по простроченій щомісячній комісії на 01.08.2013 року - 6 555 грн 44 коп., пені - 590 037 грн 31 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,6 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м; - визнати право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,6 м2, житловою площею 27,4 кв.м за вартістю, визначеною відповідно до оцінки незалежного суб'єкта оціночної діяльності на момент державної реєстрації права власності відповідно до закону; - виселити з квартири за адресою: [ADDRESS], [PERSON]; - виселити з квартири за адресою: [ADDRESS], [PERSON]; - виселити з квартири за адресою: [ADDRESS], [PERSON]. В позові вказав, що [PERSON] відповідно до укладеного договору № 98-ЛБ від 11.07.2008 року отримала кредит в сумі 32 700,00 дол. США, з умовою сплати 15 процентів річних, та з кінцевим терміном повернення 10.07.2025 року. При цьому позичальник зобов'язався здійснювати повернення кредиту в строк до 10 числа кожного місяця. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] 11.07.2008 року був укладений договір іпотеки № 98-ЛБ, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,6 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м. Вказана квартира належить відповідачці на підставі договору купівлі-продажу. Позичальник умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого станом на 01.08.2013 року має заборгованість в сумі 1 018 321 грн 39 коп., до складу якої входять: заборгованість за кредитом в сумі 30 125,31 дол. США, що складає за курсом НБУ на 01.08.2013 року - 240 791 грн 60 коп., заборгованість за простроченим кредитом 2 121,24 дол. США, що складає за курсом НБУ на 01.08.2013 року - 16 955 грн 07 коп., заборгованість за процентами 416,51дол. США, що складає за курсом НБУ на 01.08.2013 року - 3 329 грн 16 коп., заборгованість за простроченими процентами 20 079,38 дол. США, що складає за курсом НБУ на 01.08.2013 року - 160 494 грн 48 коп., заборгованість по щомісячній комісії станом на 01.08.2013 року - 158 грн 32 коп., заборгованість по простроченій щомісячній комісії на 01.08.2013 року - 6 555 грн 44 коп., пені - 590 037 грн 31 коп. Внаслідок порушення відповідачем зобов'язань за договором № 98-ЛБ від 11.07.2008 року, банк звернувся до суду з позовом, в якому просить захистити своє право в зазначений спосіб. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча судом вживались всі необхідні заходи для повідомлення їх про місце і час розгляду справи. Відповідно до ст.74 ЦПК України судові повістки на ім'я відповідачів надсилались судом за адресою їх реєстрації, яка також зазначена в позовній заяві, однак повернулись до суду без вручення. Згідно з ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання або місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України перелічені обставини дають суду право провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд враховує, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 11.07.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», (кредитор) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір № 98-ЛБ (а.с.6-7), за умовами якого банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 32 700,00 дол. США, з оплатою по процентній ставці 15 %) (п.2.1.). Позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси до 10.07.2025 року. Позичальник зобов'язується щомісячно, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 450,00 дол. США (п. 3.2.). Банк має право припинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику у продовженні строку дії цього договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору у випадку, якщо позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів і комісійної винагороди (пп. б) п. 3.4.). Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 158 грн 32 коп. (п. 4.7.). За прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення (п. 6.1.). 11.07.2008 року в забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором № 98-ЛБ від 11.07.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 98-ЛБ (а.с.8-10), за яким іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,6 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м (п. 1). Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу [PERSON] від 11.07.2008 року (а.с.11). Пунктом 11.3. цього договору передбачене застереження про задоволення вимог іпотекодержателя за яким: задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» або продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 01.08.2013 року у позичальника перед банком виникла заборгованість в сумі 1 018 321 грн 39 коп., до складу якої входять: заборгованість за кредитом в сумі 30 125,31 дол. США, що складає за курсом НБУ на 01.08.2013 року - 240 791 грн 60 коп., заборгованість за простроченим кредитом 2 121,24 дол. США, що складає за курсом НБУ на 01.08.2013 року - 16 955 грн 07 коп., заборгованість за процентами 416,51дол. США, що складає за курсом НБУ на 01.08.2013 року - 3 329 грн 16 коп., заборгованість за простроченими процентами 20 079,38 дол. США, що складає за курсом НБУ на 01.08.2013 року - 160 494 грн 48 коп., заборгованість по щомісячній комісії станом на 01.08.2013 року - 158 грн 32 коп., заборгованість по простроченій щомісячній комісії на 01.08.2013 року - 6 555 грн 44 коп., пені - 590 037 грн 31 коп. Розмір заборгованості підтверджується відповідним розрахунком, наданим банком, проти якого не надійшло заперечень відповідача, і правильність якого не викликає сумнівів у суду. Невиконання вимог кредитного договору стало причиною звернення до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частинами 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Отже, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п'ятої ЦК України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень». Таким чином, у разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Таким чином, звернення стягнення і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду може застосовуватися, якщо це передбачено договором. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26.12.2011 року. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як встановлено вище, за кредитним договором № 98-ЛБ від 11.07.2008 року у відповідачки виникла заборгованість в загальній сумі в сумі 1 018 321 грн 39 коп., з яких пеня складає 590 037 грн 31 коп. Суд звертає увагу на значну суму пені, яка була нарахована банком за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Пеня нарахована в розмірі, що перевищує розмір заборгованість по кредиту. На думку суду такий розмір пені є явно завищеним, не відповідає передбаченим у пункті 6 ст. 3, частині 3 ст. 509 та частинах 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, про що також наголошується в рішенні КСУ №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року. В даному випадку неустойка набуває ознак джерела невиправданих додаткових прибутків кредитором. За таких обставин суд вважає за необхідне скористатися наданим йому правом на зменшення розміру неустойки відповідно до ст. 551 ЦК України, зменшивши її до 50 000 грн 00 коп. Разом із тим, такі обставини не впливають на обґрунтованість позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,6 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м, які з урахуванням викладеного підлягають задоволенню. Згідно ст. 109 ЖК України, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Крім того, згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У пункті 43 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Судом встановлено, що мешканцями квартири за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вимогу про виселення з житла від 25.10.2013 року позивачем вручено відповідачам 25.10.2013 року, що підтверджується особистим підписом відповідачки. Відтак, позовні вимоги про виселення відповідачів також підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial