Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач вимоги мотивує тим, що з 12.09.1988 року по 04.01.2019 рік знаходився у трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання». В зв`язку з важкими умовами праці він отримав професійне захворювання, в результаті якого висновком МСЕК від 04.07.2019 року йому встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11.06.2019 року причиною захворювання стало проведення робіт в умовах підвищених рівнів шуму, пилу. Вважає, що відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду в розмірі 24000,00 грн. за те, що професійне захворювання спричиняє йому страждання, порушує нормальні життєві звички, постійно хворіє, оскільки з вини заводу, який не створив безпечних умов праці він хворіє на емфізему легень ІІ ступеню, легеневу недостатність ІІ ступеню та рядом супутніх захворювань. Його представник подав заяву про розгляд справи без його участі. 27.08.2019 року від представника відповідача надійшов відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки товариство не порушувало вимог законодавства про охорону праці, а, отже відсутні порушення законних прав позивача, які передбачені статтею 237-1 КЗпП, як підстава для відшкодування моральної шкоди. Крім того, зазначає, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди товариством. Просить розглядати справу без її участі. Станом на день ухвалення рішення позивач відповіді на відзив не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 12.09.1988 року по 04.01.2019 рік знаходився у трудових відносинах з АТ „Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.8-9). 11.06.2019 року було складено акт розслідування хронічного професійного за формою П-4, в якому зазначено, що воно у позивача виникло у зв`язку з неефективністю використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці (а.с.11-12). Перебуваючи на обстеженні та лікуванні в клініці Харківського НДІ гігієни та профзахворювань, позивачу було встановлений діагноз: «Хронічне обструктивне захворювання легень II стадії пилової етіології у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень II ступеню. Легенева недостатність 2 ст. - захворювання професійне, встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ вперше ППЛЕК 29.05.2019р. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху(третій ступінь ) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] - захворювання професійне від тривалої впливу виробничого шуму, встановлено вперше в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ, ППЛЕК 29.05.2019р. Згідно довідки МСЕК від 04.07.2019 року позивачу первинно встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності (а.с.13). Відповідно до ст.ст. 1,3,21,43 ч.4, 46 ч. 1 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної , часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Так, з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» створило неналежні умови праці позивача, внаслідок яких позивач отримав професійне захворювання зі стійкою втратою непрацездатності, що призвело його до моральних страждань і є підставою для відшкодування моральної шкоди. Положеннями 2 ст.4 Закону України „ Про охорону праці" встановлено, що державна політика в галузі охорони праці базується зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законом порядку. У статті 237-1 даного кодексу зазначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, сума 16 000 грн., буде достатньою для компенсації позивачу фізичного болю, фізичних та душевних страждань, які він зазнав в результаті професійного захворювання. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: partial