Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернуся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти у розмірі 181207,95 грн., 80000 грн. моральної шкоди, а також понесені ним судові витрати зі сплати судового збору та витрат на проведення експертизи. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27.03.2010 року сталося зіткнення автомобіля позивача з автомобілем під управлінням третьої особи [PERSON] - працівника підприємства відповідача, вина якого у вчиненні ДТП доведена. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілеві позивача було завдано механічних ушкоджень, здоров'ю позивача було завдано ушкодження, він зазнав матеріальної та моральної шкоди у зазначеному розмірі. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив задовольнити вимоги у повному обсязі, додатково повідомивши, що у його довірителя в результаті ДТП було травмовано праве коліно, на протязі тривалого часу після ДТП позивач лікувався у домашніх умовах, а в подальшому йому було проведено хірургічну операцію у м.Києві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи його було належним чином та своєчасно повідомлено, на адресу суду представник вдруге надіслав заяву про перенесення розгляду справи через його хворобу. З урахуванням думки представника позивача, зважаючи на відсутність достовірних даних про хворобу представника, судом визнано причину неявки представника відповідача неповажною. Треті особи до суду не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, третій особі [PERSON] та відповідачеві матеріали направлялись разом з дорученням до Компетентного Суду Словенії у відповідності до вимог ст.ст.132, 415, 416 ЦПК України згідно Ухвали суду від 24.12.2012 року. Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення подальшого затягування розгляду справи та захисту прав іншого учасника процесу, а саме позивача у справі, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача та його представника, що відповідає ч.4 ст.169 ЦПК України, у відповідності до якої, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Вислухавши представника позивача, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 27 березня 2010 року близько 11-55 год. на автодорозі Київ-Чоп Пустомитівського району Львівської області, третя особа [PERSON], керуючи вантажним автомобілем Мерседес-Бенц, н/знак [NUMBER], що належить відповідачеві, при здійсненні розвороту, не надав переваги транспортному засобу, що рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Ауді А-6, н/знак [NUMBER], під керуванням позивача у справі, що належить позивачеві на праві власності (а.с.6). У результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобілеві позивача було завдано механічних ушкоджень, позивач тривалий час не мав можливості ним користуватись, він зазнав матеріальної та моральної шкоди. Також, позивач отримав травму правого коліна, за рекомендацією лікаря здійснював лікування у домашніх умовах на протязі тривалого часу, однак через погіршення стану здоров'я 09-11.11.2011 року був прооперований в інституті спортивної медицини у м.Києві, що підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], котрі знаходились разом з позивачем у автомобілі під час дорожньо-транспортної пригоди, разом на потязі добирались до місця проживання та також зазнали незначних травм у вигляді забиття колін, плеча, розсічень шкіри від розбитого скла. Згідно Постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.03.2010 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.95). Винний у вчиненні ДТП [PERSON] являється працівником (водієм) словенської фірми URLEP d.o.o., що представником відповідача не заперечувалось та зазначено у письмовому клопотанні про залучення третьої особи (а.с.67). Відповідно до висновку №254 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди по автомобілю Ауді А-6, н/знак [NUMBER], виконаного 29.04.2010 року суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON], про проведення якого відповідач повідомлявся, розмір відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 181207,95 грн. (а.с.8-10). Доводи позивача відповідачем не спростовані належними і допустимими доказами, заявлення вимог безпосередньо до підприємства, працівником якого завдано шкоди, є правом позивача. Таким чином судом достовірно встановлено, що винні дії водія підприємства відповідача знаходяться в прямому причинному зв'язку із заподіяною позивачеві матеріальною та моральною шкодою. Приписами ст.1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, під шкодою розуміється зменшення або втрата певного особистого чи майнового блага. За змістом ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їх працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно зі ст.1192 Цивільного кодексу України існує два способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого: відшкодування майнової шкоди в натурі або у вигляді збитків. При цьому, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою. Таким чином, заявлена сума матеріальної шкоди підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Згідно ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У частині відшкодування моральної шкоди на користь позивача в розмірі 80 000 гривень, суд вважає, що відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України та ст.1167 ЦК України, враховуючи ту обставину, що позивач у справі не мав можливості з вини працівника підприємства відповідача користуватися своїм майном на протязі тривалого часу та вимушений був разом з іншими пасажирами автомобіля добиратись до місця свого проживання потягом через пошкодження його транспортного засобу, вживати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачати власні кошти на доставку та ремонт автомобіля, які не може повернути з березня 2010 року, виходячи з принципу розумності і справедливості, вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 5000 гривень. З іншими вимогами, зокрема про стягнення коштів на лікування, чи з вимогами до інших осіб, позивач не звертався. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, що в цілому становлять 2812,07 гривень та складаються із суми сплаченого судового збору в розмірі 1812,07 гривень та 1000 гривень витрат на проведення експертного дослідження. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача законні й обґрунтовані та підлягають задоволенню зі зменшенням розміру завданої моральної шкоди до вказаного вище розміру.

Outcome: partial