Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

ПАТ «Ідея Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, з тих підстав, що 12.11.2011 року між ПАТ «Ідея Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № С69.022.70889, згідно якого останньому було надано кредит в розмірі 15752,0 грн., зі сплатою 25,00 % річних від залишкової суми кредиту, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, і станом на 08.01.2014 року борг становить 61701,63 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 61701,63 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина», в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав письмову заяву про те, що позов підтримує у повному обсязі, просив його задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує. Додатково просив стягнути з відповідача документально підтверджені витрати, пов'язані з поданням оголошення. За таких обставин на підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 12.11.2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № С69.022.70889, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 15752,0 грн. на поточні потреби, строком на 24 місяці зі сплатою 25,00 % річних від залишкової суми кредиту. За обслуговування кредиту позичальник повинен сплачувати плату за кредитне обслуговування в розмірі 1,8 % щомісячно від початкової суми кредиту. Також Розділом 2 Кредитного договору та Додатком № 1 до Кредитного договору визначено порядок нарахування, сплати відсотків за користування кредитом, сплати за кредитне обслуговування та повернення кредиту, відповідно до якого відповідач зобов'язався повертати кредитні кошти, проценти за користування кредитом та плати за кредитне обслуговування щомісячно до 12 числа кожного місяця, згідно порядку та термінів визначених у Графіку щомісячних внесків (а.с. 10-12). Кінцевим терміном платежу за даним кредитним договором визначено 12.11.2013 р. Кредит на поточні потреби був перерахований на рахунок відповідача [PERSON], що підтверджується ордер-розпорядженням про видачу кредиту № 1 (а.с. 8). В порушення умов договору відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов'язання і станом на 08.01.2014 року допустив заборгованість в сумі 61701,63 грн., в тому числі: прострочений борг становить 13602,74 грн., прострочені проценти - 10801,29 грн., строкові проценти - 251, 55 грн., пеня за несвоєчасне погашення платежів - 37016,05 грн., віндикаційні витрати - 30,0 грн. (а.с. 4). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним Кредитним договором в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пенею, відповідачем не представлено. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення з позичальника [PERSON] (відповідача) заборгованості за кредитним договором. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 1048, 1050 ЦК України встановлюють, що у випадку встановлення договором обов'язку позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша кредитна установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Щодо вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотках за користування кредитом, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, а відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю в один рік. Ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки Кредитним договором № С69.022.70889 від 12.11.2011 року встановлено кінцевий термін повернення кредиту - 12.11.2013 року, то саме з цієї дати почався перебіг строку позовної давності. Позов про стягнення заборгованості за цим договором подано до суду ПАТ "Ідея Банк" 04.03.2014 року, тобто у межах строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи позивачем не представлено суду жодних доказів, які би свідчили про правомірність стягнення з відповідача віндикаційних витрат, оскільки у кредитному договорі відсутній обов'язок відповідача їх сплачувати, а також у матеріалах справи відсутнє їх документальне підтвердження та правове обґрунтування їх нарахування та стягнення з відповідача. А тому, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ПАТ «Ідея Банк» в частині задоволення стягнення з відповідача віндикаційних витрат в сумі 30,0 грн. Окрім зазначеного, ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З врахуванням вищенаведеного, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № С69.022.70889 від 12.11.2011 року в сумі 61671,63 грн., а саме: прострочений борг - 13602,74 грн., прострочені проценти - 10801,29 грн., строкові проценти - 251,55 грн., пеня за несвоєчасне погашення платежів - 37016,05 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати за подання до суду позовної заяви (меморіальний ордер № РХ:5925 (121126) від 03.02.2014 року про сплату судового збору в сумі 617,02 грн.) та документально підтверджені витрати понесені ним за подання оголошення в засоби масової інформації (рахунок № 472 від 18.04.2014 року про сплату 180,0 грн. за розміщення оголошення про виклик до суду відповідача). На підставі ст.ст. 3, 256, 257, 258, 525, 526, 527, 530, 533, 610, 611, 612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial