Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ДП «Артемвугілля», в якому зазначив, що він працював в підземних умовах з 1976 року, останнім місцем роботи був Структурний підрозділ «Шахта ім.Леніна» ДП «Артемвугілля». 10 липня 2012 року його було звільнено за власним бажанням. 22.08.2012 року висновком МСЕК йому встановлено третя група інвалідності та 65% втрати професійної працездатності. У зв'язку з втратою професійної працездатності йому заподіяна моральна шкода, тому що внаслідок отриманого професійного захворювання та травми він тривалий час відчуває фізичні страждання, його виснажує фізичний біль, змінився повсякденний уклад його життя. Заподіяну йому моральну шкоду він оцінює в 25000 грн. Просить стягнути з відповідача Державного підприємства «Артемвугілля» на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000грн. У судовому засіданні за клопотанням відповідача Державного підприємства «Артемвугілля» до розгляду справи у якості співвідповідача було залучено Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центрально-міському районі м. Горлівки. Позивач у судове засідання не з'явився, надав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Представник відповідача Державного підприємства «Артемвугілля» проти позову заперечував , зазначив, що законодавство не передбачало відшкодування моральної шкоди у період встановлення втрати працездатності позивачем на підставі ст..237-1 КЗпП , на яку послався позивач в обґрунтування своїх вимог, просив у позові відмовити. Представник відповідача Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центрально-міському районі м. Горлівки у судовому засіданні просив у позові відмовити , надав письмові заперечення. Вислухавши пояснення сторін , дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві або профзахворювання, які завдали втрату працездатності» передбачене надання відповідачем соціальних послуг і виплат потерпілим на виробництві, окремо відшкодування моральної шкоди, при наявності факту заподіяння його потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини 1). За змістом ст..ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності , в тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Судом встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем Державним підприємством «Артемвугілля», працюючи на СП «Шахта ім.Леніна» ДП «Артемвугілля» у період з 8.09.1981 року по 10.07.2012 року, що підтверджується копією трудової книжки. Згідно довідки МСЕК №076381 від 18.02.2004 року позивачу вперше встановлено втрата працездатності в розмірі 40% за професійним захворюванням . Згідно довідки МСЕК № 128121 від 22.08.2012 року позивачу встановлено втрату працездатності в розмірі 65 %, з яких 40% повторно за професійним захворюванням та первинно 25 % - хронічний бронхіт. Згідно історії хвороби у зв'язку з захворюванням позивач проходив курс лікування , відчуває фізичний біль. З наданих позивачем копій медичних документів вбачається, що внаслідок ушкодження позивачем здоров'я у зв'язку з виконанням ним трудових обов'язків погіршав його стан здоров'я та психоемоційний стан, він змушений постійно проходити підтримуюче (амбулаторне і стаціонарне) лікування, приймати медичні препарати, а також що змінився образ його життя, що потребує від нього додаткових зусиль по організації свого життя. Наведені докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, зв'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому фізичні і моральні страждання, обмежує його можливість вести активний спосіб життя, що, зокрема, встановлено висновком МСЕК. В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що моральна шкода може складатися, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з втратою нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків. Зазначені вище негативні наслідки наступили для позивача у зв'язку з втратою працездатності, зі встановленням інвалідності, стійкого і необоротного погіршення стану його здоров'я, що необґрунтовано не враховано відповідачами. Суд вважає, що незалежно від моменту звернення до суду , потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, при умові, що право у нього виникло з 1 квітня 2001 року до 1 січня 2006 року. Моментом виникнення права на відшкодування моральної шкоди є висновок МСЕК, коли потерпілому вперше встановлена стійка втрата працездатності, що визначено вищеназваним Законом. Оскільки за висновком МСЕК 18.02.2004 року позивачу вперше встановлено втрата працездатності в розмірі 40% за професійним захворюванням - відповідач відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування повинно відшкодувати спричинену моральну шкоду за отримання цієї хвороби. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує зокрема втрати позивачем професійної працездатності, встановленої МСЕК, наявність для позивача змушених змін у його можливій подальшій професійній діяльності, зв'язаних із забороною на працю в підземних умовах, на працю з фізичними навантаженнями і т.п., у його способі життя, неможливість відновити втрачене здоров'я, і приходить до висновку про стягнення з відділення на користь позивача 12000 грн. При цьому суд враховує, що Закон №1105-ХІУ зі змінами та доповненнями, яким виключено обов'язок Фонду по сплаті сум відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та на який посилається представник відповідача, не може бути застосованим в даному випадку, оскільки відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно діючому законодавству позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я. Разом з тим, оскільки втрата працездатності також вперше встановлена позивачу 22.08.2012 року 25 % за хронічним бронхітом, суд вважає, що вимога позивача до відповідача Державного підприємства «Артемвугілля» також заслуговує на увагу. Відповідно до ч.2 ст.152 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за тих умов: наявність факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до ст..9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Однак із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена ч.3 ст.34 відповідно до Закону України від 23.02.2007 року №717-V «Про внесенні змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування відшкодувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодувати роботодавець, згідно з правилами ст..237-1 КЗпП України. Тому, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди з відповідача ДП «Артемвугілля», суд враховує зокрема втрати позивачем професійної працездатності, наявність для позивача змушених змін у його професійній діяльності, неможливість відновити втрачене здоров'я, та вважає, що з відповідача ДП «Артемвугілля» слід стягнути 7500грн. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial