Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (переіменовано в АТ КБ "Приватбанк") (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 04 листопада 2013 року у розмірі 101120 грн. 84 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 4400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 11 червня 2018 року відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 101120 грн. 84 коп., з яких 4370 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом, 88259 грн. 37 коп. - нараховано відсотки за користування кредитом, 3200 грн 00 коп. - пені та комісії, 500 грн. 00 коп. - фіксована частина штрафу та 4791 грн. 47 коп. - процентна складова штрафу. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану в розрахунку заборгованість за кредитом та судові витрати в розмірі 1762 грн. Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 13.07.2018 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Згідно розпорядження голови Радомишльського районного суду Житомирської області від 20.08.2018 року вищевказану цивільну справу передано до найбільш територіального наближеного до цього суду, а саме до Коростишівського районного суду Житомирської області. Ухвалою Коростишівського районного суду від 12.09.2018 р. прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Коростишівського районного суду від 05.11.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справа до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, відзив на позовну заяву не подано, інших заяв та клопотань не надходило. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що в судове засідання не зявились всі особи, які беруть участь у справі а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.11.2013 року\~\~відповідач по справі отримав кредит у розмірі 4400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитном у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в\~ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в\~статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1-2\~ст. 623 ЦК України\~\~боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Згідно ч. 1\~ст. 550 ЦК України\~право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Зі змісту розрахунку заборгованості за договором № б/н від 04.11.2013 року, наданого позивачем, станом на 11.06.2018 року заборгованість [PERSON] становить 101120,84 грн., з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом -4370,00 грн., заборгованість за відсотками 88259,37 грн., заборгованість за комісією та пенею 3200,00 грн, заборгованість по штрафам 500,00 грн. (фіксована частина), - 4791,41 грн. процентна складова (а.с. 5-6). Дослідивши розрахунок заборгованості по відсотках та пені, комісії, суд приходить до наступного висновку. Щодо нарахування відсотків, які підлягають стягненню, суд приходить до висновку, що їх нарахування проведено з порушенням умов договору, з огляду на наступне. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 11.06.2018 року за договором № б/н від 04.11.2013 року, банком було збільшено процентну ставку з 30,00 % до 34,8% , а в подальшому до 43,20%. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №489/9289/14-ц, в разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такий висновок наведений також у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17. Проте матеріали справи не містять жодних доказів направлення та отримання відповідачем повідомлень про зміну відсоткової ставки. Відповідач же згоди на підвищення відсоткової ставки з 30,00% до 43,20% річних не надавав. Банком при нарахуванні відсотків застосовувались ставки, непередбачені умовами кредитного договору від 04.11.2013 року, а належних доказів повідомлення відповідача про їх зміну матеріали справи не містять. Суду не надано доказів того, що між позивачем і відповідачем існувало якесь листування, узгодження зміни відсоткової ставки чи будь-який інший двохсторонній обмін інформацією. Статтею 1056-1 ЦК України\~передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредит надавався під 30,00 % річних, але банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку до 43,20 % річних. Банк просить стягнути заборгованість, де тіло кредиту 4370,00 грн., а відсотки за користування кредитом 88259,37 грн., тобто відсотки в 20 разів вищі, ніж отриманий кредит, що є очевидно несправедливим. Суд не приймає до уваги посилання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на Умови та Правила надання банківських послуг, згідно яких, боржник зобовязаний самостійно отримувати виписки про стан картрахунків, у тому числі відслідковувати розмір процентної ставки, оскільки вказані умови договору, щодо повідомлення суперечать визначеному Законом порядку та є нікчемними. А враховуючи, що згідно\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, суд вважає недоведеним факт узгодження між сторонами підняття відсоткової ставки. Тому, суд бере до уваги наданий розрахунок заборгованості за кредитом лише в частині, яка визначає відсоткову ставку розміром 30,00% на рік, яка узгоджена сторонами під час укладення кредитного договору. Пунктом 11\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №14\~від 18.12.2009\~року «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Отже, суд зобовязаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку\~розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозвязку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково\~зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року. За таких обставин суд вважає за необхідне провести перерахунок заборгованості за користування кредитом із застосуванням попередньої відсоткової ставки 30,00% річних (2,5% на місяць) за період з 01.09.2014 р. по 11.06.2018 р. в межах заявлених вимог . Розраховано заборгованість за відсотками з 01.09.2014 р. за наступною формулою: (А1*30,00%*А2)/360 днів= Х, де А1-це тіло кредиту, А2 - кількість днів прострочення.\~ Згідно наданого банком розрахунку наявні 1379 дні прострочення. Отже, (4370,00 грн. * 30,00 % *1379 дні)/360днів= 5021,86 грн., які підлягають стягненню з відповідача. З урахуванням процентів, нарахованих до 01.09.2014 року в розмірі 243,72 грн. (заборгованість за процентами з накопичувальним підсумком, графа 12 розрахунку) загальна заборгованість за процентами по кредиту становить 5\~265,58 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Щодо суми боргу в частині пені та комісії в розмірі 3200,00 грн., то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки пеня та комісія мають різну правову природу, так як пеня - це неустойка, яка передається кредитору у разі порушення боржником зобов'язання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а комісія - це грошова винагорода Банку за надання банківських послуг, в свою чергу позивачем в розрахунку та позовній заяві не розмежована та необґрунтована зазначена сума. До того ж, Банком як неустойку нараховано штрафи також за порушення строків виконання договірних зобов'язань. Тобто, умовами Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення - порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф, при цьому останній нараховано, в тому числі, й на суму пені. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірних зобов'язань (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1\~ст. 61 Конституції України\~та ч. 3\~ст. 509 ЦК України. Відповідно до кредитного договору при порушенні позичальником строків платежу по кожному з грошових зобов'язань, передбачених\~\~цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. А тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за порушення строків виконання грошового зобов'язання, який обчислений відповідно до умов договору у розмірі 500 грн. (фіксована складова) + 481,78 грн. (процентна складова - 5% від суми заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по відсотках). За таких обставин, у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе з зобов'язань, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі\~10\~617,36 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 4370,00 грн., заборгованості за процентами\~\~5265,58 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 481,78 грн. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 185 грн. 00 коп. ( 10 617 грн. 36 коп. х 1762 грн. 00 коп./ 101 120 грн. 84 коп.).

Outcome: partial