Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив встановити факт належності його матері [PERSON], яка померла [INFO] року Державного акту на право приватної власності серії [NUMBER] від 03.05.2006 року, факт, що він постійно проживав разом з матір'ю на день її смерті, а також просив визнати за ним право власності на спадкове майно до складу якого входить земельна ділянка площею 5,20 га, що розташована на території Новогригорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак при звернення до нотаріальної контори для оформлення спадкових справ йому було відмовлено, через помилки в написанні прізвища спадкодавця в правовстановлюючому документі а також через те, що спадкоємець пропустив строк на звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Посилаючись на вищевикладене позивач просив в судовому порядку встановити відповідні факти та визнати за ним право власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги. Представник заінтересованої особи - Новогригорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшла заява, в якій просить слухати справу без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали, які є у справі, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ч.2 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні було встановлено, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON]. (свідоцтво про смерть а.с.9). Після її смерті спадкоємці з заявами до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа не заводилася. ( довідка із Спадкового реєстру). Позивач [PERSON] є сином [PERSON] (свідоцтво про народження а.с.8)., який звернувся до приватного нотаріуса з приводу оформлення своїх спадкових прав. Однак при вивченні документів нотаріусом було встановлено, що необхідно підтвердити факт прийняття спадщини, а також правовстановлюючий документ - Державний акт містить розбіжності в написанні прізвища спадкодавця, з приводу чого позивачу було рекомендовано звернутися до суду. (довідка роз'яснення - а.с.12). В судовому засіданні було встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка площею 5,20 га, яка розташована на території Новогригорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 03 травня 2006 року Вознесенською райдержадміністрацією Миколаївської області. В Державному акті прізвище власника було зазначено «ПлетесНюк », а у свідоцтві про смерть - «Плетесюк». Відповідно до довідки Новогригорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 28.04.2015 року № 130-02-18 у [PERSON], в межах території Новогригорівської сільської ради згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданий 03.05.2006 року існує земельна ділянка загальною площею 5,20 га. (а.с.14) Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме Державного акту на право приватної власності на землю підтверджений дослідженими у справі доказами. Розумних сумнівів щодо достовірності даної обставини у суду немає. Різне написання прізвища у документах, на думку суду, пояснюється технічною помилкою. В судовому засіданні було встановлено та підтвердилося письмовими доказами, що на день своєї смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Також в судовому засіданні було встановлено, що разом зі спадкодавцем на момент її смерті проживав її син [PERSON]. Вказані обставини підтвердилися в судовому засіданні письмовими доказами: довідкою Новогригорівської сільської ради Вознесенського району від 28.04.2015 р. № 352; Актом від 07 травня 2015 року, що був складений сусідами; довідкою Новогригорівської сільської ради Вознесенського району від 30.09.2015 р. № 1549. Також в судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований з 03.10.1994 року по [ADDRESS]. Житловий будинок, в якому зареєстрований [PERSON] з 2006 року зруйнований. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що в судовому засіданні підтвердився факт, що на час відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] разом з нею постійно проживав її син [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст.. 1258 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», «якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Відповідно до п.23 вказаної Постанови якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки це надасть йому можливість належним чином прийняти спадщину після смерті своєї матері. Однак що стосується позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, то суд вважає, що в цій частині необхідно відмовити з огляду на наступне. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки можливість оформлення спадкових прав [PERSON] в нотаріальному порядку не втрачена, а лише відстрочена до вирішення справи судом стосовно встановлення відповідних юридичних фактів, то суд не вбачає підстав для судового втручання та захисту прав позивача. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування необхідно відмовити. В іншому позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: partial