Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, в якому просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в сумі 36784,05 грн, в тому числі: витрати на проживання в гуртожитку [PERSON] в розмірі 6240,00 грн. за рік навчання в Харківському національному економічному університеті ім.С.Кузнеця, а всього 12480,00 грн.; витрати на покупку шкільної форми для [PERSON] в зв`язку з навчанням в комунальному закладі «Обласна спеціалізована школа-інтернат ІІ-ІІІ ступенів «Обдарованість» за 2019 рік 3500 грн.; витрати на проїзд з міста Ізюма до міста Харкова в зв`язку з навчанням в комунальному закладі «Обласна спеціалізована школа-інтернат ІІ-ІІІ ступенів «Обдарованість» в розмірі 2079,98 грн.; витрати за участь [PERSON] у Всеукраїнській літній фізичній школі в сумі 3500,00 грн; витрати в зв`язку з лікуванням [PERSON] в сумі 7500,00 грн.; витрати на діагностику та покупку окулярів на [PERSON] та [PERSON] в розмірі 3600,00 грн. 14.05.2020 року позивач надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала частково, просила додати до додаткових витрат - витрати за участь у літній школі з програмування у 2016-2018 роках у сумі 3000 грн. та участь у серпні 2019 року в олімпіаді в м. Ужгород за вартість проїзду у сумі 1124,07 грн. Просила стягнути з відповідача 1/2 частину від 36784,05 грн., а саме 18392,03 грн. 14.05.2020 року відповідачем надано заяву, в якій просив поновити проведення підготовчого засідання та надати йому строк, необхідний для подання відзиву на позовну заяву. 18.09.2020 року позивачем надано заяву, в якій зазначено, що оскільки справи по суті не розглядалась, а нею ще було понесено додаткові витратив розмірі 3750,49 грн., в тому числі витрати на проїзд до місця навчання дітей - 1670,49 грн., оплата за проживання в гуртожитку в сумі 2080,00 грн., що документально підтверджено. Ухвалою судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26.10.2020 року було повернуто розгляд справи до підготовчого засідання. 27.10.2020 року позивачем надано заяву, в якій просила стягнути всю суму додаткових витрат у суму 36784,05 грн. 20.11.2020 року позивачем надано уточнену заяву, в якій просила стягнути всю суму додаткових витрат з урахуванням уточнення від 18.09.2020 року у сумі 40534,54 грн. Ухвалою судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.12.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 03.02.2021 року відповідачем надано пояснення, в яких зазначив, що частково сплачує додаткові витрати. Позовні вимоги визнає частково, а саме: згоден на 1/2 частину: витрат на проживання в гуртожитку [PERSON] в розмірі 6240,00 грн., за участь в період з 2016 по 2018 роки у літній школі з програмування за сина [PERSON] - 750 грн., за участь [PERSON] в олімпіаді в м. Ужгород за проїзд - 562 грн., витрат на проїзд сина [PERSON] - 1040 грн. на загальну суму 8592 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити та стягнути з відповідача всю суму додаткових витрат у сумі 40534,54 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з відповідача 1/2 частину витрат з програмування за сина [PERSON] у сумі 750 грн., за проїзд в м. Ужгород для прийняття участі [PERSON] в олімпіаді - 562 грн. та витрат на проїзд на місце навчання синів у розмірі 1040 грн. та 835,25 грн., на загальну суму 3187,25 грн., в іншій частині позовних вимог просив відмовити за відсутності доказів, а стосовно витрат на проживання в гуртожитку [PERSON] зазначив, що вони не є додатковими витратами на дитину, також повідомив, що до повноліття сина відповідач сплачував аліменти. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку наступного висновку. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Ізюмського міського управління юстиції Харківської області 03.10.2001 року, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області 01.03.2006 року, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . (а.с.5). Обов`язками батьків по вихованню та розвитку дитини, відповідно до ст. 150 СК України, є обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). На підставі виконавчого листа № 2-1999, виданого Ізюмським міськрайонним судом 03.12.2001 року, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, а на підставі виконавчого листа № 2-1890, виданого Ізюмським міськрайонним судом 18.09.2007 року, з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Позивач вказує, що відповідач не систематично сплачує аліменти, всіляко ухиляється від сплати аліментів, має значну заборгованість, в добровільному порядку ніякої допомоги на утримання дітей не надає, однак підтверджуючих доказів не надала. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в період з 2015 року по 2017 рік навчався в комунальному закладі «Обласна спеціалізована школа-інтернат ІІ-ІІІ ступенів «Обдарованість», що підтверджується довідками з місця навчання (а.с.15,16). Позивач зазначає, що в 2016-2018 роках сплачувала за участь у літній школі з програмування за [PERSON] в розмірі 1000 грн. в рік, а всього 3000 грн., однак матеріали справи містять лише одну квитанцію до прибуткового касового ордеру № 33 від 09.06.2016 року на суму 1500,00 грн. Оскільки інших квитанцій не надано, то суд приходить до висновку про часткове задоволення в цій частині позовних вимог, а саме 1/2 частину від даної суми в розмірі 750,00 грн. З 01.09.2018 року [PERSON] є студентом факультету економічної інформатики, денної форми навчання, спеціальність 121 «Інженерія програмного забезпечення», спеціалізація «Інженерія програмного забезпечення» Харківського національного економічного університету ім.С.Кузнеця, що підтверджується довідкою № 284/2018. (а.с.37). В зв`язку з навчанням сина позивач сплатила витрати на проживання в гуртожитку на суму 12688,00 грн. У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею 23 років, правила статті 185 СК України щодо обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами, не застосовуються; оплата вартості навчання та проживання неповнолітньої дитини в гуртожитку не відноситься до таких витрат. Висновок про те, що оплата за гуртожиток у зв`язку з навчанням в університеті є додатковими витратами є помилковим, оскільки зазначені витрати не можна вважати такими, що пов`язані з розвитком здібностей дитини в розумінні статті 185 СК України, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Крім того, з 13.09.2019 року [PERSON] вже є повнолітнім, до його повноліття відповідач сплачував аліменти на користь позивача на підставі рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03.12.2001 року. В серпні 2019 року [PERSON] приймав участь у олімпіаді в м. Ужгород, згідно посадочних документів на проїзд позивачем було витрачено 2124,07 грн. Однак позивач заявила вимогу про стягнення з відповідача у сумі 1124,07 грн., а з урахуванням визнання відповідачем 1/2 частини від суми, яку просить позивач, то підлягає стягненню кошти у сумі 562,00 грн. На проїзд дітей з міста Ізюма до міста Харкова позивач витратила кошти на загальну суму 2079,98 грн., яку просила стягнути, однак суд враховує визнання відповідачем 1/2 частини зазначеної суми і вважає за необхідне стягнути з відповідача кошти у сумі 1875,25 грн. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Згідно консультативних висновків Обласної дитячої клінічної лікарні № 1 [PERSON] страждає синдромом вегетативних дисфункцій, [PERSON] страждає синдромом лікворно-венозної дистанії, наслідки ЧМТ. Позивач також вказує, що витрачено коштів на суму 2500,00 грн. на рік, а всього з 2017 року витрачено 7500,00 грн. Крім того, кожен із синів потребує постійного носіння окулярів, кожного року потрібно провести діагностування та купити окуляри, в зв`язку з чим з 2017 року витрачено 3600,00 грн. У зв`язку з навчанням в спеціалізованій школі вона купувала необхідну шкільну форму для сина в 2019 році на суму 3500 грн. В період з 25 по 30 травня 2019 року [PERSON] навчався у Всеукраїнській літній фізичній школі, на що нею було витрачено 3500,00 грн. Однак зазначені вимоги не підлягають до задоволення, оскільки належних доказів на підтвердження даних обставин позивач не надала. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні для забезпечення нормальних матеріальних умов для життя дитини, а в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Згідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до ст. 77, 78 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків, передбаченого нормами Сімейного Кодексу України, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина і при визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого при доведеності відповідними доказами. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати за проїзд в серпні 2019 року до м. Ужгород [PERSON] для участі у олімпіаді у сумі 562,00 грн.; витрати за участь [PERSON] у літній школі з програмування в розмірі 750,00 грн.; витрати на проїзд до місця навчання у розмірі 1875,25 грн., а всього в сумі 3187,25 грн. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial