Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернулась із зазначеною заявою, якою просила стягувати з відповідача на її користь на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень, до закінчення навчання. В судове засідання з'явилися сторони по справі. Позивач позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач позов визнав частково, а саме в розмірі 200-300 гривень, пояснив, що у нього на утриманні є ще неповнолітні діти. Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.8). Від даного шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно копії свідоцтва про народження, яке міститься в матеріалах справи, батьком дитини є [PERSON] (а.с.5). [PERSON], досяг повноліття, але продовжує навчання у Житомирському національному агроекологічному університеті, про що свідчить довідка про навчання останнього (а.с.4). Відомостей щодо працевлаштування відповідача та обсягу його заробітку сторонами надано не було. Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст. 198 Сімейного Кодексу України). Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ст. 199 СК України). Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК України). Проаналізував фактичні обставини справи, норми матеріального права, якими врегульовані дані правовідносини, відношення до заявленого позову сторін, суд приходить до висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Підстави отримання аліментів на повнолітню дитину сторонами у справі не оспорювались і окремо судом не обґрунтовуються. Розмір аліментів, що слід стягувати з відповідача, судом визначається в розмірі 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць, починаючи з 27 лютого 2014 року і до досягнення дитиною 23-х років або до закінчення навчання. Приймаючи саме таке рішення, суд виходить з наступного. Можливість сплачувати аліменти, на яку звертає увагу законодавець зазначеними нормами СК України, наявна у відповідача адже останній, своїм ставленням до позову, її підтвердив. Заявленими вимогами в розмірі 500 гривень, які має бажання отримувати позивач, не можуть бути задоволені судом, адже документально не підтверджено можливість бути сплачуваними відповідачем. Аліменти в розмірі 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць, на переконання суду, та враховуючи зазначені висновки, може бути сплачуваним відповідачем. Приймаючи дане рішення, суд керується положеннями ст. 60 ЦПК України, за якими тягар доказування щодо заявлених вимог покладається на позивача. Останньою, в свою чергу, заявлені вимоги в розмірі 500 гривень належними та допустимими доказами не підтверджено. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі сто п'ятдесят гривень на правову допомогу, суд вирішує, відмовити на підставі наступного. За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належать до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката). Тобто оплата повинна підтверджуватися фінансовими документами. Таких фінансових документів, які вимагає закон, позивач суду не надала і їх у справі немає. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд вирішує наступне. Позивача було звільнено від сплати судового збору, відповідно до положень Закону України "Про судовий збір". Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вирішує стягнути судові витрати в розмірі 243,60 гривень з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial