Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеною заявою, якою просив суд, винести рішення, щодо зобов'язання відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні дитини та у вільному спілкуванні та визначити спосіб участі у вихованні дитини. В судове засідання з'явилися позивач та відповідач. Позивач та його представник позов підтримав з підстав викладених у заяві та просили його задовольнити. Відповідач позов не визнала, в задоволенні просила відмовити, адже не перешкоджала і не перешкоджає батькові дитини та позивачеві у справі спілкуватись та брати участь у вихованні дитини. Від представника служби у справах дітей Житомирської РДА надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність і при вирішенні справи по суті покладаються на розсуд суду. Учасники провадження не наполягали на обов'язковій участі представника третьої особи, в зв'язку з чим, судом було вирішено проводити розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Від шлюбу у сторін народилася спільна дитина [PERSON], [INFO] (а.с.11). На теперішній час шлюб розірвано та дитина перебуває на вихованні матері (а.с.33). В подальшому, позивач звернувся до виконавчого комітету Житомирської міської ради для визначення порядку зустрічі батька з дитиною, оскільки батьки малолітньої дитини згоди не дійшли. Згідно висновку, встановлений наступний порядок зустрічі батька з дитиною: щовівторка з 17.00 до 20.00 години; перша, третя субота місяця з 10.00 до 17.00 години; друга, четверта неділя місяця з 10.00 до 17.00 години (а.с.12). Також, вищевказане затверджено рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради (а.с.13). Дитина сторін часто хворіє (а.с.26). Зазначені правовідносини регулюються наступними положеннями норм матеріального права. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 Сімейного Кодексу України). За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (ст. 158 СК України). Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ст. 159 СК України). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що "в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини". Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суди мають враховувати передусім інтереси самої дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Крім зазначених норм матеріального права, при вирішенні даної справи, судом застосовуються і наступні положення процесуального закону. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ст. 10 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Проаналізував фактичні обставини справи та норми закону якими вони врегульовані, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного. В судовому засіданні не було встановлено фактів, які б підтверджувались будь-якими, в тому числі належними та допустимими доказами, вчинення відповідачем дій, які б перешкоджали позивачеві у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Посилання позивача на ту обставину, що відповідач декілька разів не давала дитину батькові не було підтверджено в судовому засіданні. В тому числі в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження вчинення дій матір'ю дитини які б перешкоджали батькові дитини приймати участь у вихованні дитини, бачитись з дитиною у час визначений службою у справах дітей. Разом з тим, в судовому засіданні, позивач підтвердив доводи відповідача щодо того, що дитина перебувала у батька більше встановленого часу та в тому числі з ночівлею. За таких обставин підстав для вирішення судом питання про зобов'язання відповідача не чинити перешкод батькові дитини суд не вбачає. Стосовно інших вимог про визначення способу участі батька у вихованні дитини в більшому обсязі ніж визначено службою у справах дітей, суд вирішує їх задовольнити з огляду на наступне. За наголошеними нормами міжнародного законодавства та законів України батьки мають рівні права щодо виховання дитини та спілкування з нею незалежно від місця проживання дитини. Дитина є малолітньою і за висновком лікарів часто хворіє. Безумовно, вирішуючи питання про побачення дитини з батьком та її виховання останнім пріоритетним є здоров'я дитини. Однак, суд вважає, що час визначений батькові дитини для побачень недостатній для реалізації ним своїх батьківських обов'язків і такий час має бути збільшеним. Знову ж таки, маючи на меті врахувати передусім інтереси малолітньої дитини, суд вирішує визначити спосіб побачень батьком з дитиною за варіантом запропонованим позивачем однак з урахуванням стану її здоров'я. Суд вважає, що за таким варіантом інтереси дитини не будуть погіршені. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial