Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем, від яких вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, на даний час шлюбні стосунки з відповідачем фактично припинені і вони проживають окремо. З моменту народження дитини відповідач належним чином не виконував свої обов`язки та припинив надання матеріальної допомоги на родину та утримання доньки, фактично ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Вона самостійно виховує дитину і повністю забезпечує її умови проживання та розвиток, а саме: медичні послуги, харчування, одяг тощо. Відповідач офіційно не працює, отримує нерегулярний та мінливий дохід, інших дітей не має. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 3000 гривень, щомісячно, з моменту пред`явлення позову і до повноліття дитини, а в разі продовження навчання - до 23-х річного віку. Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу в її відсутність, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно, що становить 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вказуючи на те, що він ніде не працює, а за час окремого проживання з позивачем надсилав їй щомісячно кошти на утримання дитини. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.02.2018 року (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.5). В судовому засіданні також встановлено, що малолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня донька сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Також, відповідачем не надано доказів про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків або інших обставин, що мають істотне значення і можуть вплинути на визначення розміру аліментів. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Суд звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить з 1 січня 2020 року - 1779 грн. На підставі викладеного, враховуючи позицію сторін, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1779 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Суд відхиляє вимоги [PERSON] щодо індексації аліментів, оскільки частиною 2 ст. 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України підлягає індексації в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в разі продовження її навчання до 23-х років, то дані вимоги задоволенню не підлягають з огляду на їх передчасність. Позивач не позбавлена можливості в разі настання умов, визначених ст.199 СК України, звернутись до суду з відповідним позовом, оскільки відсутність таких умов на даний час не дає їй прав та підстав для пред`явлення цих вимог. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 09 грудня 2019 року. З урахуванням наведеного, суд частково задовольняє позовні вимоги. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial