Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 08 жовтня 2005 року, від шлюбу подружжя дітей не має. 17 січня 2012 р. шлюб припинений внаслідок його розірвання в органах РАЦС, позивач залишила дівоче прізвище «[PERSON]»; 17.11.2012 р. позивач взяла шлюб із [PERSON], та після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка «[PERSON]». Як зазначається позивачем при зверненні до суду за час шлюбу із [PERSON] за спільні кошти подружжя було придбано наступне майно: автомобіль моделі Авео марки ШЕВРОЛЕ, р/н [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], 2008 року випуску, сірого кольору, який був за згодою сторін 23.02.2008р. зареєстрований в МРЄВ ДАІ м. Генічеськ УДАІ УМВС України в Херсонській області за [PERSON]. Придбання автомобіля відбулось за суму 72 600,00 грн. Оскільки власних коштів за автомобіль у подружжя не вистачало, тому вищезазначений автомобіль частково бу в придбаний у кредит під заставу автомобіля. Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 25 лютого 2008 року № 11304368000 був укладений між [PERSON] та АКІБ „УкрСиббанк". Погашення кредиту згідно з договором повинно відбутися не пізніше 25 лютого 2015 року. Первісний внесок за автомобіль в сумі 20 600 грн. за автомобіль продавцю був внесений за власні кошти подружжя, решта в сумі 52 000,00 грн. була внесена продавцеві за рахунок кредитних коштів. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, на даний час відповідач здійснив відчуження автомобіля, зняв його з реєстраційного обліку 15 травня 2012 року, про що позивач дізналася у 2013 році. Також під час шлюбу подружжя придбало трикімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27 грудня 2010 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий №2371). Покупцем за договором за згодою відповідача була позивач, та 17 січня 2011 р. позивач зареєструвала право власності в КП „ДМБТІ' Дніпропетровської обласної ради (реєстраційний номер 32383237). Придбання квартири відбулось за суму 351 498,00 грн. Оскільки власних коштів за квартиру у подружжя не вистачало, тому квартира була частково придбана в кредит під іпотеку квартири. Кредитний договір з фізичною особою від 27 грудня 2010 року № 014/ZAQRTC/2/1 був укладений між позивачем та Публічним акціонерним товариством „Ерсте Банк" на суму 200 000,00 грн.; кредит був наданий за договором з остаточним строком повернення до 24 грудня 2025 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений також договір іпотеки №014/ZAQRTC/2/2 від 27.12.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий № 2379). Відповідач за договором поруки від 27.12.2010 р. №014/ZAQRTC/2/3 взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати в повному обсязі по зобов'язанням, що виникають з умов кредитного договору від 27 грудня 2010 року № 014/ZAQRTC/2/1. Позивач посилається на те, що 151 498,00 грн. були внесені подружжям в рахунок вартості ціни квартири за грошові кошти, виходячи з наступного джерела їх походження: 31 498,00 грн. були подружніми коштами, 40 000,00 грн. особисто позивачу були надані в борг друзями зі строком повернення у травні 2012 року, 40 000,00 грн. подружжю подарували батьки позивача та 40 000,00 грн. подарували батьки відповідача. Після розірвання шлюбу подружжя добровільно за взаємною згодою поділило спільне майно, досягнув згоди, що квартира залишається позивачу, а автомобіль відповідачу, але до цього часу відповідач не погоджується укласти договір про поділ майна в нотаріальному порядку, через що позивач й звернулася до суду із даним позовом, предмет якого становить вимога про поділ спільно майна подружжя, виділив позивачу в особисту власність квартиру [ADDRESS] а відповідачу вартість проданого ним автомобілю моделі Авео марки ШЕВРОЛЕ, р/н [NUMBER] в сумі 72 600,00 грн. Позивач просила врахувати, що автомобіль моделі Авео марки ШЕВРОЛЕ, р/н [NUMBER] був відчужений відповідачем, та згоди на відчуження позивач не давала, грошові кошти за свою частку від [PERSON] не отримувала. Автомобіль був придбаний за 72 600,00 грн., з яких спільних подружніх коштів було витрачено 20 600,00 грн., кредитних коштів - 52 000,00 грн. За час перебування у шлюбі до січня 2012 р. було сплачено подружніх коштів в рахунок погашення споживчого кредиту банку - 48 854,34 грн., з яких 31 483,21 грн. тіло кредиту та 17 371,13 грн. проценти за користування кредитом. Після розірвання шлюбу за споживчим кредитом залишилось сплатити 20 516, 79 грн. Отже за рахунок спільних подружніх коштів на час розірвання з відповідачем шлюбу подружжям було сплачено за автомобіль 69 454,34 грн. (20 600 + 48 854,34). Квартира була придбана за 351 498,00 грн., з яких спільних подружніх коштів було витрачено 31 498,00 грн., позичених позивачем грошових коштів 40 000,00 грн., які позивач віддала зі своїх особистих грошових коштів вже після розірвання шлюбу у травні 2012 року., 40 000,00 грн. подарували батьки позивача та 40 000,00 грн. подарували батьки чоловіка. За час перебування у шлюбі до січня 2012 р. подружжям було сплачено подружніх коштів в рахунок погашення кредиту банку - 44 077,02 грн., з яких 13259,76 грн. тіло кредиту та 30 817, 26 грн. проценти за користування кредитом. Після розірвання шлюбу за споживчим кредитом залишилось сплатити 186 740, 24 грн. без врахування процентів за користування кредитними коштами, які визначає банк кожного місяця за коригуючи процентом. Після розірвання шлюбу позивач зі своїх особистих коштів виконує обов'язки за кредитним договором, та на даний час боргів зі сплати в рахунок погашення кредиту не має. Оскільки позичальником за кредитним договором є позивач, то в подальшому вона нестиме обов'язки за кредитним договором, сплачуючи кредитні кошти в його погашення, тому на переконання позивача квартира повинна бути виділена позивачу. Всього з подружніх коштів в рахунок сплати вартості за ціну квартири було сплачено 75 575, 02 грн.(31 498 + 44077,02). Загальна сума сплачених спільно у шлюбі з відповідачем коштів складає 145029,02 грн. (69 454,34 + 75 575, 02). Виходячи з рівності часток при поділі майна подружжя на кожного з подружжя приходиться по 72 514 грн. 51 коп. Відповідач на даний час отримав від позивача компенсацію різниці від суми, що приходиться на нього та гроші отримані сім'єю у подарунок на придбання квартири від своїх батьків. Отже, враховуючи вищевикладене, позивач та відповідач призвели усі взаєморозрахунки за спільно нажитим майном. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач позов визнав повністю. Третя особа не скористалася правом брати участь у судових засіданнях. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 62 СК України передбачене право виникнення спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові, а саме якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Судом встановлено, що 08 жовтня 2005 р. між сторонами в даній справі був укладений шлюб, про що був зроблений відповідний запис та видано свідоцтво; від шлюбу подружжя дітей не має. 17 січня 2012 р. шлюб припинений внаслідок його розірвання в органах РАЦС, позивач залишила дівоче прізвище «[PERSON]». 17.11.2012 р. позивач взяла шлюб із [PERSON], та після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка «[PERSON]» (а.с.15). Згідно ст.ст. 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом в цій справі встановлено, що сторони на час звернення позивача до суду не досягли домовленості з питання поділу майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та з питання виплати іншому з подружжя (в даному випадку позивачеві) грошової компенсації розміру його частки, через що суд здійснює поділ цього майна, виходячи з рівності часток кожного із співвласників (ч. 1 ст. 70 СК України). Судом встановлено, що за час шлюбу подружжя придбало наступне мано: автомобіль моделі Авео марки ШЕВРОЛЕ, р/н [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], 2008 року випуску, сірого кольору, який був за згодою сторін 23.02.2008 р. зареєстрований в МРЄВ ДАІ м. Генічеськ УДАІ УМВС України в Херсонській області за [PERSON] (вартість цього рухомого майна 72 600,00 грн.), та трикімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27 грудня 2010 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий №2371). Покупцем за договором була позивач, та 17 січня 2011 р. позивач зареєструвала право власності в КП „ДМБТІ' Дніпропетровської обласної ради (вартість цього майна 351 498,00 грн.). Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За розгляду справи позивач, на переконання суду, довела слушність доводів, надавши докази відповідно до ст.ст. 57-59 ЦП України щодо вартості придбаного майна, розміру грошових коштів, отриманих подружжям з різних джерел (подарунок від батьків кожного з подружжя, позичених позивачем у борг, отриманих кредитних коштів тощо) та витрачених на придання цього майна, та з урахуванням факту продажу відповідачем частини спільного майна подружжя погоджується із тим, що наявні підстави для поділу, що є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], визнав за [PERSON], [INFO], право власності на квартиру [ADDRESS]. Разом з тим, частково задовольняючи позов та відмовляючи в задоволенні його вимоги про поділ автомобіля, суд виходить з того, що на даний час транспортний засіб - автомобіль моделі Авео марки ШЕВРОЛЕ, р/н [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], 2008 року випуску, сірого кольору, який був за згодою сторін 23.02.2008 р. зареєстрований в МРЄВ ДАІ м. Генічеськ УДАІ УМВС України в Херсонській області за [PERSON], відчужений відповідачем (ч. 1 ст. 61 ЦПК України), через що він не може бути поділений, адже не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя на час розгляду справи судом. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 ат 215 ЦПК України.

Outcome: partial