Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 7 травня 2014 року о 18.15 год. в м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом «Мітсубіші Аутлендер», державний реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись заднім ходом по міждворовому проїзду буд. 75 по вул. Карпенка, не впевнившись в безпеці свого маневру, допустила наїзд на автомобіль «Хюндай І10», номерний знак [NUMBER], що стояв позаду, внаслідок чого автомобіль наштовхнувся з бетонною сітнкою, отримавши механічні пошкодження. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.05.2014 року відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ УКС «Гарант-Авто», вказаною страховою компанією було встановлено розмір страхового відшкодування в розмірі 10014,16 грн., які до теперішнього часу страховою компанією не сплачено. Відповідно до звіту експерта №016/03-2015 було встановлено, що сума матеріальної шкоди, заподіяної позивачу становить 16\~232,55 грн. та 700 грн. понесених витрат для оцінки автомобіля та визначення збитку, та разом складає 16932,55 грн. Крім того, позивач вважає, що йому заподіяно моральну шкоу в розмірі 5000 грн., яка полягає у психічних переживаннях, які він переніс внаслідок ДТП, порушення звичного стану життя у зв*язку з відсутністю автомобіля, який до теперішнього часу залишається без ремонту, тобто більше двох років він позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 21932,55 грн., з яких: 16232,55 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, 700 грн. на відшкодування понесених витрат з оцінки автомобіля та визначення суми матеріальної шкоди, 5000 грн. - моральної шкоди, а також судові витрати з оплати судового збору в сумі 551,20 грн. У судовому засіданні позивач не був присутнім, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до якої, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судовому засіданні не була присутньою, причин неявки суду не повідомила, про час і місце судового розгляду була сповіщена у встановленому законом порядку. З урахуванням заяви позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи, відповідно до вимог ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов*язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В силу ч. 1\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деяки птання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищенної небезпеки», за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред*явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним та не залежить від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи. Потерпілий на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених\~статтею 1194 ЦК України підстав. З змістом ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 4 від 01 березня 2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2\~ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5\~ст. 1187 ЦК, п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Згідно зі\~ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі - Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Пунктом 22.1\~ст.22 Закону\~визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.п.33.1.4 п.33.1\~ст.33 Закону\~в разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених\~ст. 41 цього Закону, - Моторному (транспортному) страховому бюро України (далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, у разі невиконання страхувальником обов'язку, передбаченого\~ст. 33 Закону, він позбавляється права на відшкодування шкоди за його винні дії страховиком у порядку, передбаченому\~ст.1194 ЦК України. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", оскільки відповідно до\~ст.3 Закону\~обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення\~ ст.1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого\~ст. 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності\~(у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Судом встановлено, що 7 травня 2014 року о 18.15 год. в м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом «Мітсубіші Аутлендер», державний реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись заднім ходом по міждворовому проїзду буд. 75 по вул. Карпенка, не впевнившись в безпеці свого маневру, допустила наїзд на автомобіль «Хюндай І10», номерний знак [NUMBER], що стояв позаду, внаслідок чого автомобіль наштовхнувся з бетонною сітнкою, отримавши механічні пошкодження. .Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2014 року [PERSON] визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст.124 КУпАП\~та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. на користь держави. Позивач звернувся до ПАТ УСК «Гарант-Авто» з заявою про виплату страхового відшкодування, проте третя особа страхове відшкодування не здійснила. Розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу пошкодженням автомобіля, становить 16\~232,55 грн., що підтверджується звітом суб'єкта оціночної діяльності №016/03-2015 від 31.03.2015 року. Крім того, позивач сплатив 700 грн. за проведення оцінки пошкодженого автомобіля. Шкода, яка була заподіяна внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, підлягає відшкодуванню на користь позивача відповідачкою [PERSON] Обов'язок страховика відшкодувати шкоду відповідно до вищенаведеного Закону\~ виникає при наявності двох умов: наявності договору про страхування та належного повідомлення страховика про дорожньо-транспортну подію. Відповідачка, яка неодноразово викликалася в судове засідання, не з*явилася, та не довела тієї обставини, з наданням страхового полісу або договору обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що вона застрахувала свою цивільно-правову відповідальність у страховій компанії «Гарант-Авто», та належним чином повідомила страховика про дорожньо-транспортну пригоду. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то відповідно до правил\~статті 1167 ЦК України\~відшкодуванню підлягає і моральна шкода, заподіяна позивачу внаслідок пошкодження його майна. В силу ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкоди полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Проаналізувавши всі надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позивачу було спричинено моральну шкоду, оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено належний йому автомобіль, який до теперішнього часу не відремонтований, що призвело до зміни звичного для позивач способу життя. Тому спричинену позивачу моральну шкоду, з урахуванням вимог розумності і справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, слід визначити в розмірі 2000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем витрати по оплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. підлягають стянення з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial