Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до Костянтинівського державного хімічного заводу про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку при звільненні, вихідної допомоги. В позовній заяві позивач посилається на те, що вона з 01.07.1969 року по 19.08.2013 року працювала на Костянтинівському державному хімічному заводі. Підприємство має перед нею заборгованість по заробітній платі, яка до теперішнього часу не погашена. Просила стягнути на свою користь з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з січня 2013 року по серпень 2013 року в сумі 11292,59 грн., компенсацію за затримку розрахунку по день ухвалення рішення судом, також вихідну допомогу в сумі 6841,89 грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі. Представник відповідача Гетьман Г.В., який діє на підставі довіреності від 20.11.2013 року, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково лише в частині стягнення заборгованості по зарплаті та компенсації. Зауважив, що підприємство вже частково погасило заборгованість по зарплаті перед позивачем і станом на 14.01.2014 року залишок невиплаченої заборгованості складає 5292,59 грн. Проти задоволення позовних вимог в частині стягнення вихідної дороги заперечував, оскільки для цього немає правових підстав через те, що позивач звільнилася з підприємства за власним бажанням. Також просив відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди за недоведеністю. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до довідки №983від 04.11.2013 року, виданої Костянтинівським державним хімічним заводом, заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за період з січня 2013 року по серпень 2013 року включно складає 11292,59 грн. Відповідно до довідки №10 від 14.01.2014 року виданої Костянтинівським державним хімічним заводом, заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] станом на 14.01.2014 року за період з січня 2013 року по серпень 2013 року включно складає 5292,59 грн. Звільнена [PERSON] з Костянтинівського державного хімічного заводу з 19.08.2013 року за власним бажанням, що підтверджується копіями її заяви, наказу №84-к від 15.08.2013 року та трудової книжки. До теперішнього часу заборгованість по заробітній платі не погашена, проти чого не заперечував представник відповідача. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, який не перевищує шістнадцяти календарних днів. Таким чином, судом встановлено, що відповідач - Костянтинівський державний хімічний завод, в порушення вимог трудового законодавства України не виконував своїх обов'язків по регулярній виплаті заробітної плати позивачу [PERSON], тому суд вважає за можливе задовольнити позовні в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнути з відповідача на користь позивача залишок заборгованості по заробітній платі в сумі 5292,59 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 20 постанови від 24 грудня 1999 р. N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", відповідно до яких, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, а коли він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні останнього до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до довідок Костянтинівського державного хімічного заводу №9 від 14.01.2014 року та №25/11 від 21.01.2014 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 111.25 грн., за трьохденним робочим тижнем кількість робочих днів за період з 20.08.2013 року по 21.01.2014 року встановлено в серпні - 6 днів, у вересні 2013 року - 13 днів, у жовтні 2013 року - 14 днів, у листопаді 2013 року - 12 днів, у грудні 2013 року - 14 днів, у січні 2014 року - 8 днів. Таким чином, враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за затримку розрахунку при звільненні, виходячи з такого розрахунку: - з 20.08.2013 року по 03.12.2013 року: 111,25 грн. * (6 + 13 + 14 + 12 + 14+ 8) днів = 111,25 грн. * 67 днів = 7453,75 грн. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Виходячи зі змісту ст. 44 КЗпП України, законом не передбачено виплату працівнику вихідної допомоги у випадку його звільнення за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України), тому в задоволенні позову в частині стягнення вихідної допомоги необхідно відмовити. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Враховуючи те, що позивач не виявила бажання брати участь у судових засіданнях при розгляді даної справи, суд був позбавлений можливості з'ясувати, в чому саме полягали її душевні страждання, на які вона посилається в своїх позовних вимогах, а до позовної заяви не додала будь-яких документальних доказів з цього приводу, які могли б бути досліджені в судовому засіданні, тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн. необхідно відмовити за недоведеністю. Крім того, в зв'язку з тим, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 229,40 грн.

Outcome: partial