Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він з 04.04.13 року працював у відповідача на посаді начальника відділу з підготовки та супроводження проектів, а з 12.05.14 року був переведений на посаду заступника директора. 06.02.2015 р. подав заяву про звільнення за угодою сторін і датою звільнення було визначено 23.02.15 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 жовтня 2015 року, позов задоволено частково - зобов'язано відповідача видати позивача трудову книжку із записом про звільнення та стягнуто на його користь середній заробіток в розмірі 93 230,34 грн. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Однак, оскільки до дня звернення до суду позивачу трудову книжку видано не було, просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.09.15 року по 29.04.16 року та моральну шкоду - у розмірі 50% від суми за час вимушеного прогулу . У судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву з наведених у ній підстав. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 жовтня 2015 року, позов задоволено частково - зобов'язано відповідача видати позивача трудову книжку із записом про звільнення та стягнуто на його користь середній заробіток в розмірі 93 230,34 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що при звільненні відповідач не видав позивачу трудову книжку. Представник відповідача в судовому засіданні визнала позовні вимоги. Відповідно до ст.ст. 47, 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Виходячи з наведеного вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за період з 07.09.15 року по 29.04.16 року, яка становить згідно довідки відповідача 110 296,71 грн., підлягає задоволенню. Суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування завданої йому з боку відповідача моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач не навів належного обґрунтування позовних вимог немайнового характеру, не зазначив докази, що підтверджують позовні вимоги в цій частині, не вказав з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір в сумі 1 378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial