Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 08 травня 2016 року о 06-50 год. сталось ДТП. Винним у даній пригоді було визнано [PERSON]. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім». У встановленому законом порядку він звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування та отримав страхове відшкодування в розмірі 42 500 грн. Розмір матеріального збитку становить 139 903,49 грн. відповідно до висновку спеціаліста. Також йому була заподіяна моральна шкода через значне пошкодження його транспортного засобу, яку він оцінює в 20 000 грн. Відповідач також має сплатити встановлено франшизу в розмірі 1000грн. Через відмову відповідачів відшкодувати матеріальну шкоди він поніс додаткові витрати за проведене дослідження в розмірі 1000 грн. та сплату судового збору. Просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 97 403,49 грн., на відшкодування витрат за проведене дослідження 1000 грн., франшизу в розмірі 1000 грн., та на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що автомобіль зазнав значних пошкоджень в даному ДТП. Страховою компанією погоджено страхове відшкодування, яке він отримав та жодних майнових претензій до них не має. Але розмір шкоди перевищує отримане відшкодування, тому відповідач як винна особа має відшкодувати дану різницю. Оскільки автомобіль має значні пошкодження, то він не може його продати та твердження відповідача щодо його продажу є хибним. Через неправомірні дії відповідача йому заподіяно моральну шкоду. Просив задоволити позов. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги в частині стягнення франшизи в розмірі 1000 грн. визнавав, у задоволенні решти позову заперечував. Суду пояснив, що дійсно він є винним в даному ДТП. Ліміт відповідальності по полісу становить 100 000, тому вся шкода має відшкодуватись страховою компанією. Також при визначення страхового відшкодування був також складений висновок, який є правильним та погодженим самим позивачем. Вказав, що позивач даний автомобіль продав та вже повністю покрив свої втрати по даному ДТП. Просив при вирішенні справи врахувати його скрутне матеріальне становище. Просив суд відмовити в задоволенні позову та не заперечував щодо стягнення з нього 1000 грн. У судове засідання представник приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» не з'явивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подав суду письмові пояснення. Просив вирішити справу в їх відсутність. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 08 травня 2016 року о 06 год. 50 хв. на автомобільній дорозі Київ-Бишів, [PERSON], керуючи автомобілем КІА, державний номерний знак [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної обстановки, не вибрав безпечної швидкості, та не впорався з керування, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустив зіткнення Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER]. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.3б), 13.1 ПДР. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2016 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Постанова набрала законної сили і не оскаржувалась. Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. У матеріалах справи відсутнє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], саме за позивачем [PERSON] Також в судовому засіданні не подавався оригінал свідоцтва для огляду. Ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого . Згідно ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У ст. 9.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 100 000 грн. на одного потерпілого. За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Між ПрАТ «Київський страховий дім» та [PERSON] був укладений договір № АЕ/7801582 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відшкодування по матеріальній шкоді - 100 000 грн., франшиза 1000 грн. За цим договором забезпечений транспортний засіб - автомобіль КІА, державний номерний знак [NUMBER]. [PERSON] звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу №58831 від 24 травня 2016 року, проведеного ТОВ «Юніверсал Асістанс» на замовлення ПАТ «Київський страховий дім», вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], становить 93 080,25 грн.; ринкова вартість автомобіля Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], на момент пошкодження, становить 101 342,11 грн. На підставі даного звіту був складений страховий акт №712-5874/1 та між [PERSON], який діяв по довіреності в інтересах [PERSON], і ПрАТ «Київський страховий дім» укладено угоду про визначення розміру страхового відшкодування в розмірі 43 500 грн. та способу здійснення страхового відшкодування. Страхове відшкодування було виплачено 01 грудня 2016 року в розмірі 42 500 грн. З пояснень представника позивача встановлено, що будь-яких претензій щодо недостатності страхового відшкодування для покриття завданої матеріальної шкоди, до проведеного дослідження страховою компанією, позивач претензій немає. Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з тим, [PERSON] визначив вартість завданої шкоди на підставі висновку №98, складеного [PERSON] на його замовлення від 16 травня 2016 року. Відповідно до даного висновку вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], становить 236 147,41 грн.; ринкова вартість автомобіля Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], на момент пошкодження, становить 139 903,49 грн. Оскільки відновлювальний ремонт перевищує вартість транспортного засобу на момент ДТП, тому розмір матеріального збитку був визначений в розмірі 139 903,49 грн. У судовому засіданні відповідно до ст. 10 ЦПК України судом роз'яснювались права та обв'язки сторін по доведенню позовних вимог та заперечень, в тому числі право на призначення експертизи. Відповідних клопотань сторонами не заявлено. При розгляді справи позивач стверджував, що розмір шкоди має визначатись по поданому ним висновку №98. Разом з тим, не вказав, чому розмір шкоди та відповідно страхове відшкодування погоджувалось по іншому звіту, проведеного страховою компанією, та відповідно ним і погоджувалось. Оскільки дані звіти складені відповідними спеціалістами в незначний проміжок часу, мають суперечливі висновки щодо вартості автомобіля на момент ДТП, вартості відновлювального ремонту, позивач не надав належних та допустимих доказів на спростування даним обставинам, інших доказів, в тому числі актів виконаних робіт, чеків, квитанцій тощо щодо проведення відновлювального ремонту, на підтвердження розміру матеріального збитку в матеріалах справи не міститься, тому позивач не довів розміру матеріальної шкоди належними доказами. У п.15 Постанови якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Тобто у таких випадку в разі виплати особі повної вартості речі, яку було знищено, як просив позивач, залишки такої речі (спірний автомобіль) слід повернути особі, яка відшкодувала шкоду. Крім того, відповідно до поданого висновку №98 вартість матеріального збитку визначалась на рівні вартості транспортного засобу на момент ДТП, оскільки вартість відновлювального ремонту була більшою. Але вимог та пояснень щодо передачі залишків автомобіля Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], у власність відповідача позивачем не ставилось, не підтверджував позивач, що автомобіль є фізично знищеним. Також позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо вартості таких залишків, неможливість визначення таких залишків, оскільки за твердженням представника позивача автомобіль Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], не був відчужений на користь третьої особи. За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За таких обставин, оскільки визначити реальну матеріальну шкоду на підставі наявних в матеріалах справи доказам, не вбачається можливим, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 97 403,49 грн. суд відмовляє. За ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Також встановлено, що умовами договору № АЕ/7801582 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була встановлена франшиза в розмірі 1000 грн. Відповідно до страхового акту розмір страхового відшкодування був зменшений на 1000 грн. та яка на час розгляду справи не була сплачена відповідачем, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. До судових витрат у відповідності до ст. 79 ЦПК України відноситься судовий збір. Враховуючи частку задоволених вимог до стягненню з відповідача витрати в розмірі 100грн.

Outcome: partial