Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

У грудні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Згідно з позовною заявою, позивач просила суд: збільшити розмір аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] та стягувати з відповідача - [PERSON] у розмірі 5 000 грн., починаючи з дня пред`явлення позову. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між нею та [PERSON] було укадено шлюб, який був зареєстрований 29.04.2006 року, який рішенням Шевченківським районним судом м. Києва від 29.01.2016 року розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони домовились та уклали договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 06.12.2012, згідно якого вирішено, що їх спільний син буде проживати разом із позивачкою. Зазначає, що відповідач добровільно приймати участь в утриманні їх спільного сина відмовився, тому рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.08.2019 року відповідач повинен щомісячно сплачувати аліменти на користь [PERSON] в розмірі 2 500 грн., щомісячно починаючи з 15.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що оскільки дитина перебуває на її утриманні, а відповідач є власником та директором ТОВ «Український спортивний парк», яке є діючим та не перебуває в стадії ліквідації, тому необхідно збільшити розмірі аліментів та стягувати з відповідача аліменти щомісяця в розмірі 5000 грн. Аргументує вказану суму тим, що на заняття англійської мови за серпень 2019 року витрати склали 1 000 грн., за вересень 2019 року 3700 грн., за бронювання на весну 2020 року 1 000грн. та за листопад 2020 року 3 563 грн. Також, для зручного навчання було придбано планшет варість - 4650 грн. Крім того, позивач вказує, що в жовтні 2019 року [PERSON] було поставлено діагноз - скарлатина, для лікування якої позивачем було придбано всі необхідні препарати. В подальшому, після ускладнення, при додатковому обстеженні у дитини виявили симптоми змішаного зобу, на що позивачем також, були витрачені додаткові кошти. Як зазначено в позовній заяві, що восени дитині знадобилася допомога лікаря-стоматолога, йому було поставлено дві ортодонтичні пластини, вартість яких склала 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, послуги щодо зняття відбитків альгінатною масою н/в щелепа склали 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок. Також сину було опломбовано зуб, за дану послугу було сплачено 400 (чотириста) гривень 00 копійок. У зв`язку з фізіологічним розвитком дитини в подальшому йому знадобиться нові ортодонтичні пластини. З 2008 року дитина перебуває на обліку у лікаря офтальмолога, з діагнозом езофорія, тобто це вид гетерофорії, який характеризується тенденцією до відхилення ока досередини. У зв`язку з цим йому необхідне періодичне лікування, проходження відповідних процедур та окуляри. Вартість останніх окуляр склала 1 338 (одна тисяча триста тридцять вісім) гривень 00 копійок, які придбали за відповідним рецептом лікаря. Зазначає, що відповідно до рекомендацій лікаря Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» йому було призначено лікування два рази на рік, вартість першого лікування склала 3 900 (три тисячі дев`ятсот) гривень 00 копійок, для нормального забезпечення зору дитині знадобиться ще не один курс лікування, витрати на які будуть чималі. У зв`язку з зазначеним, позивач звернулася до суду з цим позовом, який просить задовольнити. Ухвалою від 12.12.2019 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного провадження. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження [PERSON] (серії № [NUMBER] , виданого 18.12.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції к м. Києві) (а.с.7). Згідно заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києві від 06.08.2019 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі - 2500 грн. щомісяця, з індексацією стягування сум, відповідно до Закону, починаючи з 15.11.2018 року і до досягнення повноліття (а.с.14-17). Згідно договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання від 06.12.2012 року вбачається, що місцем проживання [PERSON] батьки визначили місце проживання матері (а.с.18-19). Як на підставу позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання дитини позивач вказує, що визначений за рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для матеріального утримання сина. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено суму на утримання дитини, зокрема заняття англійської мови за серпень 2019 року у розмірі - 1 000 грн., за вересень - 2019 року 3700 грн., за бронювання на весну 2020 року - 1 000грн. та за листопад 2020 року - 3 563 грн. Також, для зручного навчання було придбано планшет вартість - 4650 грн. дані обставини підтверджуються копіями квитанцій (а.с.24-27). Витрати на дитину також були здійснені при встановленні двох ортодонтичних пластин, вартість яких склала 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок (а.с.34), послуги щодо зняття відбитків альгінатною масою н/в щелепа склали 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок (а.с.38) й пломбування зуба, за що було сплачено 400 (чотириста) гривень 00 копійок (а.с. 36). При цьому, було придбано за відповідним рецептом лікаря [PERSON] окуляри вартістю 1 338 (одна тисяча триста тридцять вісім) гривень 00 копійок ( а.с. 37). Крім того, відповідно до рекомендацій лікаря Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» було призначено лікування два рази на рік, вартість першого лікування склала 3 900 (три тисячі дев`ятсот) гривень 00 копійок(а.с.40). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Також, згідно вказаного пункту передбачено, що при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодексУкраїни передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Відносно платника аліментів враховується також зміна складу осіб, які зобов`язані за законом надавати утримування. Погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстава для зміни розміру аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Так, статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В той же час як позивачка вказує, що її дохід не дозволяє у повній мірі забезпечити дитину всім необхідним для її повноцінного розвитку. Між тим, [PERSON] є працездатною особою, має стабільний заробіток, оскільки згідно витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що він є керівником та засновником ТОВ «Український спортивний парк» (а.с.20-23). Водночас, доказів, які б свідчили як про безумовну відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі, ніж встановлено було Шевчеківським районним судом у рішенні від 06.08.2019 року на утримання своєї дитини, так і те, що він є непрацездатною особою, останнім до суду не надано. При цьому, як вбачається із наведених вище доказів, витрати позивача на утримання їх спільної з відповідачем дитини збільшились. Водночас, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, вимагаючи зміни розміру аліментів у даному випадку, позивач мала довести факт зміни будь-якої з обставин, зазначеної вст. 192 СК України. Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач витрачає дійсно щомісячно 10 000 грн. на дитину, та з урахуванням ст..ст. 141, 192 СК України, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог щодо збільшення розміру аліментів саме в сумі 5 000 грн. щомісячних виплат. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням вищенаведених положень законодавства, встановлених обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме щодо збільшення розміру стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 4000,00 грн. щомісячно, з індексацією стягуваних сум, відповідно до Закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення сином повноліття. В порядку, визначеному 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 768,40 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial