Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

ПАТ " Таскомбанк " звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № КФ (03) 127-06 від 01.06.2006 року. Із змісту позовних вимог ПАТ КБ «Таскомбанк» вбачається, що відповідно до укладеного договору № КФ (03) 127-06 від 01.06.2006 року [PERSON] від АБ «ТАС-Бізнесбанк» отримала кредит у розмірі 150 000 грн. для задоволення споживчих потреб з кінцевим терміном повернення 31.05.2011 року включно. Відповідно до умов укладеного договору відповідачка зобов'язується повернути банку кредит не пізніше термінів, передбачених графіком до кредитного договору та оплатити банку відсотки за користування кредитом у розмірі та в порядку визначеному графіком. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала за кредит, не сплачує чим порушує умови кредитного договору. У зв'язку із зазначеним порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 18.04.2014 року має заборгованість - 262 148,13 грн., яка складається з наступного: - 54 152,19 грн. - заборгованість по тілу кредиту; - 43 105, 34 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 164 890, 90 - пеня на суму простроченої заборгованості за рік 14.04.2013 року - 13.04.2014 року. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № КФ (03) 127-06 від 01.06.2006 року в сумі 262 148,43 грн. та судові витрати в розмірі 2 621,48 грн. Щодо заяви представника [PERSON] щодо застосування строків позовної давності то вважає, що відповідач безпідставно посилається на застосування ст. 257 ЦК України та вважає, що застосування даної норми ст. 257 ЦК України в даному випадку неможливе, у зв'язку з тим, що кінцевий термін погашення кредиту складає 31.05.2011 року. Так як позовна заява подана до суду 07 травня 2014 року, то позивачем термін позовної давності пропущений не був. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «Таскомбанк» не визнала, та пояснила, що дійсно відповідачка отримувала кредит від АБ «Тас-Бізнесбанк» у вказаній сумі, договір був виконаний, кредит погашено нею 10.09.2009 року. Відповідачкою не однократно направлялися листи на адресу банку з вимогою надати розрахунок суми нарахованих процентів, суми погашеного кредиту, суми сплачених процентів, однак всі її звернення залишилися без відповіді. З вересня 2009 року по 28 квітня 2014 року, позивач не заявляв жодних претензій до відповідачки, а тому згідно вимог ч.4 ст. 267 ЦК України, просить в позові відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності. Вислухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Як встановлено в судовому засіданні, 01 червня 2006 року між АБ «ТАС-Бізнесбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № КФ (03) 127-06. Відповідно до умов цього кредитного договору відповідачу був наданий кредит в розмірі 150 000 грн. з кінцевим терміном повернення до 31.05.2011 року, що підтверджується відповідним кредитним договором /а.с.3/ Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно ст.1050 ЦК України - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, а також відповідно до ст.550 ЦК України сплатити неустойку (штраф, пеню). Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили кінцевий строк повернення кредиту - до 31.05.2011 року (пункт 1 кредитного договору), щомісячними погашенням кредиту та оплатою відсотків за користування кредитом у відповідності з графіком (додаток №1), а також п. 9.2 повернути Банку кредит не пізніше термінів, передбачених графіком п.1 кредитного договору. Таким чином, умовами договору та графіком №1, що є невід'ємною частиною договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Тобто сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Ст.253 ЦК України встановлює, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно дост.254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст.257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору (пунктами 1 та 9.2) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту щомісячним погашенням кредиту та оплатою відсотків за користування кредитом у відповідності з графіком. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами до останнього числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Як установлено судом [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим станом на 18.04.2014 року у неї утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до неї 07 травня 2014 року. Посилання представника відповідачки на те, що кредит погашений 10 вересня 2009 року, суд не приймає до уваги, оскільки таке посилання жодним письмовим доказом не підтверджене. Направлення нею листів на адресу банку з вимогою надати розрахунок заборгованості не є належним доказом підтвердження погашення заборгованості перед позивачем. Посилання представника позивача на те, що початок перебігу позовної давності почався з 31 травня 2011 року - з дати закінчення дії кредитного договору - та відсутність підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованих на час звернення до суду платежів, є необґрунтоване, так суд дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року з підстав неоднакового застосування касаційним судом норм матеріального права, а саме: частини третьої статті254, статей 256-258, частин першої, п'ятої статті 261 та статті ЦК України. В силу вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України закінчення строку позовної давності (спливу позовної давності) до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Суд звертає увагу, що відповідно графіку повернення кредиту та сплати відсотків кредитного договору № КФ (03) 127-06 укладеного 01.06.2006 року строк останнього платежу визначений - травень 2011 року, всього до сплати 2560, 27 грн.. Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом тільки 07.05.2014 року. Таким чином суд приходить до висновку, що строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, сплив по всім щомісячним платежам, окрім останнього за травень місяць 2011 року, а тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Щодо визначення суми пені за кредитним договором за останній щомісячний платіж в травні 2011 року, суд не має можливості розрахувати її належним чином, оскільки представником позивача всупереч вимог ст.. 60 ЦПК України не надано суду такого розрахунку пені за 2013-2014 роки. Крім того, оскільки відповідачем зобов'язання за вказаним договором кредиту у добровільному порядку виконані не були, позивач був змушений звернутися з позовом до суду, через що ним були понесені судові витрати по сплаті судового збору . Компенсація судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню пропорційно розміру задоволеного позову. На підставі наведеного, ст.ст. 256, 257,261, 267, 599, 631, 1048, 1054, ЦК України, та

Outcome: partial