Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення коштів позики за розпискою від 12.06.2017 року, мотивуючи свою вимогу тим, що на прохання відповідача [PERSON] позичив йому кошти в сумі 5800 доларів США, що підтверджується розпискою від 12.06.2017 року. У вказаний в розписці строк, до 30.06.2017 року відповідач [PERSON] борг в повному обсязі не повернув.До сьогоднішнього дня по сплину двох місяців з дня взятого [PERSON] на себе зобов'язання він позичену грошову суму не повернув і тому [PERSON] звернувся із вказаним позовом до суду про стягнення грошових коштів в сумі 148657 гривень. Також позивач просить стягнути з відповідача в його користь понесені ним судові витрати по справі в розмірі 1487 грн. Та витрати на правову допомогу у відповідності до договору про надання правової допомоги в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та поясненнях наданих в судовому засіданні. Відповідач в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, а тому, справу слід розглянути заочно без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 12 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики за яким [PERSON] позичив у позивача грошові кошти в сумі 5800 доларів США. Відповідач власноручно написав розписку [PERSON] про отримання у останнього 5800 доларів США і взяв обов'язок до 30.06.2017 року їх повернути. В судовому засіданні та в розписці від 12.06.2017 року свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт того, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики за яким [PERSON] позичив у позивача грошові кошти в сумі 5800 доларів США та зобов'язувався повернути їх до 30.06.2017 року. В тексті зазначеної розписки міститься безумовне зобов'язання відповідача повернути отримані від позивача грошові кошти. На переконання суду, розписка, складена відповідачем і яка долучена до матеріалів справи є борговим документом. Відповідно до змісту ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідачем взято на себе зобов'язання за договором позики від 12.06.2017 року, однак в повному обсязі дані зобовязання він не виконав. Згідно наявних в матеріалах справи доказів станом на день розгляду справи грошові кошти повернуті відповідачем частково в розмірі 5300 гривень згідно дублікату квитанції від 01.10.2017 року, який долучений до матеріалів справи представником позивача. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. У відповідності до вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 535 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином, наявність боргового документа у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов"язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов"язання в іноземній валюті. Сторони по справі визначили грошове зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Також, у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18.12.2009 року у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи зазначені норми закону, а також фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку, що сума заборгованості відповідача, яка підлягає стягненню з нього повинна визначатись за офіційним курсом долара США на момент ухвалення рішення по справі. Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі ВССУ від 20.01.2016р. №6-30729ск15. Враховуючи, що на день ухвалення рішення у справі офіційний курс НБУ гривні відносно долара США встановлений на рівні 2686,20 грн. за 100 доларів США, то сума боргу, в гривневому еквіваленті становить 155 788 грн. Згідно квитанції від 01.10.2017 року відповідачем сплачено частину боргу в розмірі 5300 грн., а тому остаточна сума боргу яка підлягає стягненню на момент ухвалення рішення суду становить 150 488 грн. ( 5603 доларів США). Згідно до\~ч.1 ст. 88 ЦПК України , стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до\~п.48 Постанови пленуму ВССУ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах \~№10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно квитанції № TS900241 від 02.11.2017 року [PERSON] проведена оплата в розмірі 5000 грн. на рахунок [PERSON] в якості витрат на правову допомогу. Виходячи із вищесказаного, із відповідача слід стягнути понесені судові витрати, які складаютьсяґ із судового збору сплаченого позивачем та витрат на правову допомогу.

Outcome: partial