Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, у якому, згодом уточнивши свої вимоги, просить суд визнати [PERSON] і її сина [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та зобов'язати реєстратора Управління житлово-комунального господарства, благоустрою та капітального будівництва Куп'янської міської ради Харківської області зняти їх з реєстраційного обліку за цією адресою, посилаючись на те, що вона є власником вищезазначеної квартири, в якій зареєстровані, але не проживають більше трьох років [PERSON], яка була дружиною її сина та [PERSON], [INFO]. У помешканні відсутні їх речі. Реєстрація відповідача і її сина у квартирі перешкоджає позивачці повною мірою розпоряджатися своєю нерухомістю, тому вона змушена вирішувати це у судовому порядку. Згідно тесту позовних заяв позивач просить суд розглядати справу у її відсутності та за участю представника [PERSON], оскільки перебуває за межами України ( а.с.2,96). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав уточнений позов та просив його задовольнити. Проти прийняття рішення у заочному порядку не заперечував. Відповідач [PERSON] про час та місце проведення судового засідання була повідомлена у відповідності до ст. 74 ЦПК України належним чином за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законодавством порядку, але поштова кореспонденція повернулася з відмітками "за закінченням терміну зберігання". До суду вона не з'явилась, заяви про перенесення слухання справи чи можливих заперечень проти позову не надала. Представник Управління житлово-комунального господарства, благоустрою та капітального будівництва Куп'янської міської ради Харківської областіпо довіреності Сивня М.С. надала заяву про розгляд справи за позовом [PERSON] у відсутності їх представника, заперечень проти позову не мала та додала, що Управління є в цілому органом, до компетенції якого входить здійснення реєстрації місця проживання громадян та окрема посада реєстратора в Управлінні. Крім того, представник Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області- Редько Л.О. телефонограмою також повідомила про неможливість бути присутньою під час розгляду справи та проведення судового засідання у її відсутності. У вирішенні справи покладалася на розсуд суду. Враховуючи викладене вище, зі згоди позивача, з'ясувавши позиції представників третіх осіб, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У ході розгляду справи судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.12.2011 року , посвідченого приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І.В., зареєстрованого в реєстрі під № 4976, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів під № 4789596 позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS], загальною площею 47,5 кв.м., у тому числі житловою 33,4 кв.м. ( а.с. 3-6,8-13). Згідно довідок Житлово-комунального підприємства № 1 за № 598 від 09.02.2017 р., № 564 від 08.02.2017 р., № 527 від 20.02.2017р. крім позивачки у зазначеній вище квартирі значаться зареєстрованими її син [PERSON], а також його дружина [PERSON] і її неповнолітній син [PERSON], [INFO] ( а.с.14,15,27). Факт не проживання відповідача [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] понад три роки за місцем реєстрації у квартирі позивача підтверджується комісійним актом, складеним двома мешканцями будинку № 21 спільно з паспортистом і інженером ЖКП-1 та затвердженим в.о. начальником ЖКП-1 Демяненко А.В. 09.02.2017 року (а.с.16). У судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив те, що в належній позивачу квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], ніхто не проживає. Відповідно до вимог статей 57, 60 ч.1, 63 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі, зокрема, показань свідків, тобто повідомлення про відомі їм обставини, які мають значення для справи, та інших доказів. За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Надані суду докази свідчать, що відповідач з сином добровільно виїхали з квартири та на протязі тривалого часу помешканням не користуються, але з реєстраційного обліку не зняті, а також участі в утриманні житла не приймають. У зв'язку з цим суд вважає, що права позивача [PERSON] підлягають захисту, оскільки вона, як власник нерухомого майна, згідно вимог статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатись власністю, але реєстрація місця проживання відповідача та її сина у вказаній квартирі перешкоджає цьому, що призводить до порушення її прав власника. На підставі цього, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] вимог та можливість задоволення даного уточненого позову. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Враховуючи дану норму закону, яка прямо передбачає зняття особи з реєстрації місця проживання на підставі рішення суду про позбавлення права користування житлом, суд вважає доцільним відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про зобов'язання третьої особи - Управління ЖКГ здійснити зняття відповідача та її сина з реєстраційного обліку.

Outcome: partial