Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що він з відповідачем з 19 лютого 2000 року перебуває у шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб та залишити дітей проживати разом з ним, посилаючись на те, що протягом останнього часу спільне подружнє життя з відповідачем не складається, поведінка відповідача є аморальною, остання на даний час проживає з іншим чоловіком. Відповідач залишила дітей без постійного нагляду і вже три місяці не бере участі у їх вихованні, а тільки періодично до них навідується на декілька годин. Конфліктні ситуації, призводять до душевних страждань, а також погіршують здоров'я та психічний стан дітей. З лютого місяця 2016 року проживають окремо, фактично шлюбні відносини між ними припинено, спільного господарства не ведуть. Їхній шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження, примирення з відповідачем неможливі. Сім'я фактично розпалася, в зв'язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їхнього розлучення. В судовому засіданні позивач позовні вимоги визнав, підтвердив обставини на які посилається в позові. Допитаний в якості свідка, суду показав, що 19 лютого 2000 року він одружився з відповідачко, від даного шлюбу у них є троє дітей, які проживають разом з ним. З серпня 2015 року по лютий 2016 року він перебував у республіці Польша на роботі. За час його відсутності дружина знайшла собі іншого чоловіка та проживає разом з ним. З лютого 2016 року проживають окремо. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Допитана в якості свідка, суду показав, що вона з позивачем одружилися 19.02.2000 року. Спільне життя між ними не склалося, з лютого 2016 року проживають окремо. На даний час вона проживає з іншим чоловіком. Діти проживають з позивачем, - спору стосовно цього між ними не має. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх покази як свідків та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб та зареєстрували його 19.02.2000 року у виконавчому комітеті Станіславчицької сільської ради Ставищенського районну Київської області, актовий запис № 1. Від даного шлюбу мають троє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З лютого 2016 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Відповідачка проживає з іншим чоловіком. Діти проживають разом з позивачем. Спору щодо місця проживання дітей у сторін не має. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про одруження (а.с. 4), копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 5-7), довідкою про склад сім'ї позивача (а.с. 8), показами допитаних в якості свідків сторін. У відповідності з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно роз'яснень, викладених у п.14 постанови №11 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.07 року у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначене питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Як слідує із матеріалів справи діти проживають з батьком, відповідач проживає окремо від них, не заперечувала щодо такого визначення місця проживання дітей. З врахуванням того, що у сторін відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей слід відмовити в задоволенні вимог щодо визначення місця проживання дітей. Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, ту обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, враховуючи, що у сторін відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей, суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, в іншій частині позову слід відмовити. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

Outcome: partial