Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Представник позивача адвокат Гузєв І.Г. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить стягнути з відповідача АТ «ПІВДГЗК» на користь [PERSON] 104 325 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначив,\~що позивач,\~перебуваючи у\~трудових відносинах\~з ВАТ\~«ПГЗК»,\~правонаступником якого\~є Акціонерне\~товариство «ПІВДГЗК»,\~працював машиністом\~млинів,\~і під\~час роботи\~02\~квітня 2007\~року близько\~20.20\~год.,\~внаслідок нещасного\~випадку,\~що стався\~з вини\~відповідача отримав\~тілесні ушкодження\~у вигляді:\~«відкриті переломи\~кінцевих фаланг\~III,\~IV,\~V\~пальців,\~рвані рани\~III,\~IV,\~V\~пальців лівої\~кісті.\~Нещасний випадок на виробництві стався під час виконання Позивачем своїх трудових обов`язків, коли позивач, отримавши наряд, приступив до завантаження куль у млин за допомогою електромостового крану, яким керувала машиніст крана [PERSON] , яка, незважаючи на його попередження тимчасово зупинити кран, щоб прибрати з млинів шланг, по непояснювальним нею причинам опустила вантаж, внаслідок чого Позивач отримав вищезазначені тілесні ушкодження. Нещасний випадок було зафіксовано Актом форми Н-1, та надалі Актом форми Н-5. Як зафіксовано в Акті ф. Н-1, вищезазначений кран є джерелом підвищеної небезпеки та належать Відповідачу, а причиною нещасного випадку є невиконання вимог інструкцій з охорони праці для машиністів мостових і козлових кранів. Висновком медико-соціальної експертної комісії від 13.06.2007 позивачу було визначено ступень втрати професійної працездатності - 25 % внаслідок трудового каліцтва. 11.06.2008 при повторному огляді [PERSON] позивачу встановлено 15 % втрати професійної працездатності. \~ \~ \~ \~ \~ \~Зазначив,\~що з\~вини Відповідача\~Позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває больові відчуття, змушений проходити тривалий час медичні обстеження, лікувальні та відновлювальні процедури. Також він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині, що викликає стрес, депресію і призводить до моральних страждань. Вважає, що внаслідок каліцтва, заподіяного джерелом підвищеної небезпеки, що належить Відповідачу, і обумовленого неналежним виконанням Відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, Позивачу спричинена моральна шкода, яку має відшкодувати Відповідач. Розмір моральної шкоди розраховано, виходячи із 25 мінімальних заробітних плат, розмір якої встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», яка становить 4173 грн. (4173,00 грн. х 25 = 104 325,00 грн.). Вважає, що така сума буде еквівалентною завданим позивачу моральним стражданням і достатнім для їх відшкодування, і буде відповідати принципу розумності, виваженості і справедливості. Ухвалою від 28.12.2019 відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Після отримання позову Відповідач в установлений судом строк подав відзив, в якому проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, Комісією з розслідування нещасного випадку, який стався з Позивачем, було встановлено, що причиною нещасного випадку є: невиконання вимог інструкції по охороні праці. Особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці вказано машиніста крана [PERSON] , яка допустила порушення інструкції з охорони праці для машиністів мостових і козлових кранів (БТІ 03.01.05. П.1.10; 3.22) п. 10.5. 2.7 правил будови і безпечної експлуатацій вантажопідіймальних кранів, та машиніст млинів [PERSON] , який допустив порушення інструкції для стропальників (БТІ 03.42.05 п.п.4.4.2; 5.1.1.) У зв`язку з чим комісія пропонувала притягти до дисциплінарної відповідальності і машиніста кранів [PERSON] , і машиніста млинів [PERSON] . При цьому Відповідач вважає, що сумлінно виконував і продовжує виконувати всі вимоги, які встановлені ст. 13 Закону України «Про охорону праці» до роботодавця, зокрема: забезпечує безоплатну видачу працівникам спеціального одягу, взуття та інших засобів індивідуального захисту; вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів: здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці, а тому для відшкодування шкоди у зв`язку із каліцтвом працівника, поряд із іншим, має встановлюватись вина особи. Посилаючись на положення Інструкції з охорони праці стропальника та машиніста крана, представник відповідача зазначає, що саме порушення [PERSON] та [PERSON] вимог інструкції з охорони праці та нормативно - правових актів, приписи яких є обов`язковими при безпечній експлуатації вантажопідіймальних кранів і стали причиною травмування [PERSON] . Оскільки зі змістів Актів ф. Н-1 та ф. Н-5 вбачається, що причиною нещасного випадку, внаслідок якого Позивач отримав травму, є невиконання [PERSON] вимог п.п.4.4.2; 5.1.1. інструкції для стропальників БТІ 03.42.05, то вина АТ «ПІВДГЗК» в отриманні ним травми відсутня, і як наслідок відсутня і вина підприємства в отриманні останнім моральних страждань. За таких обставин вважають, що АТ «ПІВДГЗК» є неналежним Відповідачем у даній справі. \~ \~ \~ \~ Крім\~того,\~Відповідач вважає\~необґрунтованими вимоги\~Позивача щодо\~суми заявленої\~ним моральної\~шкоди,\~яка,\~на його\~думку абсолютно\~не відповідає\~вимогам розумності\~та справедливості.\~Зазначає,\~що позовна\~заява не\~містить даних\~щодо характеру,\~обсягу,\~суті моральних\~страждань позивача,\~який не\~навів інформації\~щодо наявності\~вимушених змін\~у його\~життєвих стосунках,\~що є\~необхідною умовою\~для розгляду\~такої категорії\~справ відповідно\~до вимог\~п.9\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» від\~31.03.95\~№4. У задоволенні позову просить відмовити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши думку представників сторін, дослідивши письмові матеріали, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~ Так\~встановлено,\~що позивач\~ [PERSON] \~працював на\~підприємстві відповідача,\~де \~02.04.2007\~близько 20.20\~год.\~з ним\~стався нещасний\~випадок,\~внаслідок якого\~він отримав\~тілесні ушкодження\~у вигляді\~відкритих переломів\~кінцевих фаланг\~III,\~IV,\~V\~пальців,\~рваних ран\~III,\~IV,\~V\~пальців лівої\~кісті,\~що підтверджено\~записом в\~трудової книжці\~/а.с.21-23/,\~Актом форми\~Н-1,\~згідно з\~яким причиною\~нещасного випадку\~є невиконання\~вимог інструкцій\~з охорони\~праці,\~а устаткуванням,\~механізмом,\~що призвели\~до нещасного випадку зазначено кран Q-20/5 заводський номер 80979, регистраційний номер [NUMBER] , встановлений 20.02.1981, технічно справний /а.с.12-14/, Актом форми\~Н-5\~спеціального розслідування\~нещасного випадку,\~що стався\~з позивачем,\~ згідно\~з яким\~причиною нещасного\~випадку є\~невиконання [PERSON] \~інструкції для\~стропальників,\~та [PERSON] \~-\~вимог інструкцій\~з охорони\~праці для\~машиністів мостових\~і козлових\~кранів /а.с.15-18/. Наданими Позивачем виписками про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності підтверджено встановлення МСЕК позивачу 13.06.2007 втрату працездатності 25 % первісно, та 11.06.2008 повторно 15 % втрати працездатності /а.с.10-11/. З виписки із медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з 02.04.2007 по 14.04.2007, при надходженні травмованого здійснено ПХО, сформовано культі 3-5 пальців кисти лівої руки /а.с.20/. Вивчивши докази, суд вважає доведеним, що позивач отримав травму при виконанні роботи на підприємстві відповідача, де було порушено норми з безпеки праці, частково втратив працездатність з вини підприємства-відповідача, у зв`язку з чим йому спричинено моральну шкоду. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності - 15 відсотків. \~ \~ \~ \~Доводи представника\~Відповідача щодо\~відсутності підстав\~відшкодування Позивачу\~моральної шкоди\~спростовується наданими\~Позивачем доказами:\~Актом про\~нещасний випадок,\~пов`язаний з\~виробництвом,\~Актом форми\~Н-5\~спеціального розслідування\~нещасного випадку,\~в якому\~хоч і\~міститься висновок\~про наявність\~вини Позивача\~у нещасному\~випадку,\~але,\~водночас,\~ці Акти\~свідчать про\~те,\~що нещасний\~випадок з\~позивачем відбувся\~внаслідок дії\~крана,\~який є\~джерелом підвищеної\~небезпеки, висновками МСЕК про результати визначення ступеня витрати професійної працездатності у відсотках, медичними документами. Так, відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд вважає, що позивачем доведено, що нещасним випадком та отриманням каліцтва внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачеві заподіяні фізичні, і як наслідок, моральні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу його життя, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Фізичні страждання та переживання через постійні болі, прийом ліків, перебування у лікарні, наступні проходження медичних обстежень, змусили позивача терпіти моральні страждання. Через біль у травмованій руці він не має можливості вести активне життя, в результаті відчуває постійний дискомфорт, хвилювання. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). Згідно з положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. За приписами ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до\~ч.2\~ст.1187\~ЦК України,\~шкода,\~завдана джерелом\~підвищеної небезпеки,\~відшкодовується особою,\~яка на\~відповідній правовій\~підставі (право\~власності,\~інше речове\~право,\~договір підряду,\~оренди тощо)\~володіє транспортним\~засобом,\~механізмом,\~іншим об`єктом,\~використання,\~зберігання або\~утримання якого\~створює підвищену\~небезпеку. Відповідно до частини 5 цієї статті, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства, якому належить джерело підвищеної небезпеки, в заподіянні шкоди, вимушених змін в життєвих стосунках позивача. Також суд керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 цієї постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Згідно з п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд критично ставиться до заперечень Відповідача в тій частині, що Позивач сам винен в порушенні Інструкції з охорони праці, оскільки належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими, має створювати роботодавець, і позивач, як працівник, має право розраховувати на безпечні умови праці. При цьому суд керується положеннями ст.16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 № 155, згідно з якою від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обгрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку, а також загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Статтею 6 цього Закону визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ст.13). Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, суд вважає, що наданими стороною позивача доказами підтверджується причинний зв`язок між працею позивача в АТ «ПІВДГЗК» та отриманням ним каліцтвом і, як наслідок - втратою працездатності. При цьому Відповідач доказів відсутності його вини у заподіянні позивачу моральної шкоди не надав. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує вищезазначені обставини, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з каліцтвом, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність і довготривалість наслідків, що наступили, і, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає співмірною моральним стражданням позивача суму моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Водночас визначений судом розмір моральної шкоди, на думку суду, не є обтяжливим для такого великого промислового підприємства як АТ «ПІВДГЗК». З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь держави, від сплати яких згідно з законом позивач звільнений.

Outcome: partial