Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У вересні 2013 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 18 жовтня 2004 року по 02 березня 2011 року він знаходився у трудових відносинах із підприємством ДВАТ «Шахтоуправління «Донбас» Міністерства палива та енергетики України, яке 25 липня 2008 року було перейменоване в ВАТ «Шахтоуправління «Донбас» та 09 вересня 2011 року перейменоване в ПАТ «Шахтоуправління «Донбас», де працював гірником очисного забою та гірником по ремонту по ремонту гірських вироблень шахти «Щегловська-Глубока», що входить до складу ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» як структурна одиниця. Під час роботи на шахті 09 лютого 2009 року позивач отримав трудове каліцтво - закриту травму грудної клітини, множені переломи ребер (6-9) на праві стороні та пошкодження правої легені, двостороння посттравматична пневмонія, у зв'язку з чим було складено акти за формою Н -1 та Н-5 від 12 лютого 2009 року. За наслідками отриманої травми, відповідно до висновку МСЕК від 11 червня 2009 року йому первинно встановлено втрату працездатності в розмірі 25%. 24 лютого 2011 року було складено акт за формою П-4, яким засвідчено факт отримання позивачем професійного захворювання - «хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології, друга стадія, легенева недостатність другого ступеня». Згідно висновку МСЕК від 01 березня 2011 року йому первинно було встановлено третю групу інвалідності з втратою професійної працездатності 65% по сукупності: 25% - трудове каліцтво, 40% за наслідками захворювання на строк до 01 березня 2012 року При повторному огляді МСЕК від 01 березня 2012 року позивачу встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 65% за наслідками травми та захворювання, визнано інвалідом 3 групи безстроково. Оскільки підприємство, на якому він працював не забезпечило безпечних умов праці, на підставі вимог статей 237-1 КЗпП України та 1167, 1168 ЦК України просив відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. Рішенням Калініського районного суду міста Донецька від 13 листопада 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» на користь [PERSON] 20 000 грн. відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат. ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» подало апеляційну скаргу на вказане рішення, в просить рішення суду скасувати і ухвалити нове у відповідності до діючого законодавства. У скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, є таким, що ґрунтується на недоведених та не повно з'ясованих обставинах, крім того вважає, що розмір стягнутої суми є надмірним, оскільки судом першої інстанції не прийнято до уваги працю позивача на інших підприємствах з важкими та шкідливими умовами праці, які сприяли виникненню і розвитку професійного захворювання. У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Саприкіна О.В. підтримала доводи апеляційної скарги. Позивач [PERSON] проти скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін. Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом першої інстанції було встановлено, що [PERSON] працював на шахті «Щегловська-Глубока», що входить до складу ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» у період з 18 жовтня 2004 року по 02 березня 2011 року, під час якого (09 лютого 2009 року) з ним стався нещасний випадок на виробництві. Вказаний випадок стався внаслідок порушення п. 2.1 «Інструкції по охороні праці, безпечного виконання робіт і поведінки у шахті ГРОЗ», п. 3.13.2 «Паспорта експлуатації виїмкової дільниці 3 східної лави пл. м3» з провини в тому числі [PERSON] та інших. Згідно з довідкою МСЕК серія ДОН-4 № 081942 від 11 червня 2009 року позивачу було вперше встановлено 25% втрати професійної працездатності з 11 червня 2009 року у зв'язку з трудовим каліцтвом (а.с.15). Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23 лютого 2011 року складеного на шахті «Щегловська-Глубока» складу ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» у якості причин професійного захворювання вказано тривалий вплив у процесі трудової діяльності у підземних умовах праці на організм пилу фіброгеної дії. Зазначено підприємства, на яких працював позивач: - ш/у «Куйбишевське» (на цей час ДП «КК «Куйбишевська» у період часу з 12 січні 1987 року по 24 квітня 1994 року, з 30 грудня 2003 року по 29 квітня 2004 року; - ОП «Шахта ім. М.І.Калініна» з 05 травня 2004 року по 17 жовтня 2004 року; - шахта «Щегловська-Глубока» з 18 жовтня 2004 року на момент складання акту. На протязі усього періоду роботи у підземних умовах праці на перелічених підприємствах підвергався впливу пилу фіброгенної дії від 30 до 75 % робочого часу (а.с. 13-14). Згідно з довідкою МСЕК серія 10 ААА № 029865 від 01 березня 2011 року позивачу було вперше встановлено 45% втрати професійної працездатності з 09 лютого 2011 року внаслідок хронічного професійного захворювання (а.с.16). Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що обов'язок належної організації охорони праці на підприємстві та забезпечення контролю за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці лежить на роботодавцеві і закон не забороняє стягнення з власника моральної шкоди при відсутності його вини, якщо мають місце юридичні факти, які є складовою обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. Крім того, суд не врахував доводи відповідача з приводу того, що втрата позивачем 40% професійної працездатності внаслідок професійного захворювання виникли не тільки під час роботи позивача у «Шахті «Щегловська-Глубока», а й під час роботи на інших вугільних підприємствах, оскільки [PERSON] під час роботи на попередніх шахтах почувався позитивно, а до лікаря звернувся саме під час роботи на підприємстві у відповідача. При цьому суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 23,1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України та «Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472. Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна. Положеннями ч. 3 - 4 ст. 23 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. За п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду від 25.05.2001 р. та від 27.02.2009 р.), у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Правильно встановивши обставини справи, при визначені розміру компенсації, суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав оцінки акту розслідування нещасного випадку на виробництві від 12 лютого 2009 року, яким встановлено вину позивача у порушенні п. 2.1 «Інструкції по охороні праці, безпечного виконання робіт і поведінки у шахті ГРОЗ», п. 3.13.2 «Паспорта експлуатації виїмкової дільниці 3 східної лави пл. м3», у зв'язку з чим стався цей нещасний випадок (а.с.12). Суд першої інстанції також безпідставно відкинув доводи відповідача щодо вини інших підприємств у виникненні професійного захворювання позивача, оскільки висновок проведеного розслідування хронічного професійного захворювання (акт від 23 лютого 2011 року) зазначає, що причиною професійного захворювання [PERSON] є тривалий вплив в процесі трудової діяльності в підземних умовах праці на організм пилу фіброгенної дії під час роботи на вугледобувних підприємствах ш/у «Куйбишевське» (на цей час ДП «КК «Куйбишевська») у період часу з 12 січні 1987 року по 24 квітня 1994 року, з 30 грудня 2003 року по 29 квітня 2004 року; ОП «Шахта ім. М.І.Калініна» з 05 травня 2004 року по 17 жовтня 2004 року; шахта «Щегловська-Глубока» з 18 жовтня 2004 року на момент складання акту (а.с. 13-14). Крім того, посилаючись на «Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, суд першої інстанції не взяв до уваги, що вказана постанова втратила чинність на підставі Постанови КМ України N 807 від 11.07.2001. Таким чином, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції, в порушення вимог статті 214 ЦПК України, не повно з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, та не надав цим обставинам належної юридичної оцінки, а також неправильно застував норми матеріального права. Враховуючи наведене, рішення суду не можна вважати законним й обґрунтованим, тому відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України воно підлягає зміні. З урахуванням конкретних обставин справи, в тому числі вини [PERSON] у настанні нещасного випадку на виробництві, беручи до уваги час, протягом якого позивач працював в шкідливих умовах на інших вугільних підприємствах, враховуючи стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, апеляційний суд вважає справедливим та розумним розмір компенсації у відшкодуванні моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання позивачу визначити у сумі 18 000 грн.

Outcome: partial