Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Чапаєва» про стягнення моральної шкоди завданої пошкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків у розмірі 20\~000 грн., третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Маловисківському районі Кіровоградської області. \~В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він пропрацював водієм в умовах впливу шкідливих факторів 35 років.\~\~Рішенням лікувальної-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 28 лютого 2006 року йому було встановлено діагноз: вібраційна хвороба. [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який складений 25 квітня 2006 року, встановлено, що причиною професійного захворювання явилась, саме дія шкідливих виробничих факторів, загальна та локальна вібрація, яка перевищує нормативні значення, перевищення разового вантажу, наявність вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату. Таким чином, позивач отримав професійне захворювання по причині того, що вібрація та шум перевищували допустимі норми, наявності вимушеної робочої пози та несприятливого мікроклімату.\~За висновком МСЕК від 08 травня 2007 року була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 55%, було встановлено 3 групу інвалідності та 13.02.2006 року було звільнено з роботи у звязку з втратою працездатності, тобто у звязку з професійним захворюванням.\~В зв'язку з професійним захворюванням та звільненням з роботи позивач почуває себе приниженим, неповноцінним, страждає систематичними порушеннями сну, в звязку із записом в трудовій книжці, про те, що він звільнений з роботи у звязку з захворюванням, працевлаштуватися фактично не має змоги, в сімї настала напруга, та у звязку з переживаннями стали напружені стосунки між членами сімї, постійні відвідування лікарів приводить до витрат часу та матеріальних затрат. Психологічний стан позивача постійно напружений, що наносить шкоду загальному стану здоровя. Крім того, позивач повинен проходити щорічні курси відновної терапії та санітарнокурортне лікування, що потребує додаткових затрат. Стан здоровя позивача по трохи погіршується, у звязку з чим у нього постійно виникають думки, що його життя під загрозою. Тому просить суд стягнути з ТОВ «Чапаєва» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 гривень. Позивач в судове засідання не зявився, забезпечивши участь в судовому засіданні свого представника, а тому суд ухвалив про розгляд справи у відсутності позивача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини, пояснила, що саме відповідач як роботодавець повинен відшкодувати позивачеві моральну шкоду внаслідок професійного захворювання. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, зазначила, що позивач дійсно працював водієм в ТОВ «Чапаєва» на різних транспортних засобах, погоджується із фактом настання у позивача професійного захворювання внаслідок впливу шкідливих умов праці, пояснила, що роботодавець не мав умислу на ушкодження здоровя позивача, оскільки забезпечував його якісними працездатними транспортними засобами, якими керував позивач, а усунути негативні впливи вібрації та інші шкідливі виробничі фактори, повязані із роботою водія підприємство було не в силі, оскільки це від них не залежало. Погоджується сплатити позивачеві моральну шкоду до 10 тис. грн. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, а також надав письмові докази щомісячних сум страхових виплат на користь позивача, зазначив, що відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань не є страховою виплатою, а тому суд ухвалив про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві, про заподіяння моральної шкоди позивачеві внаслідок втрати ним працездатності при виконанні трудових обовязків на підприємстві відповідача, та не створення належних умов відповідачем для виконання безпечної роботи для життя та здоров'я працівників, знайшли підтвердження у наданих письмових доказах. Судом встановлено, що 1967 по 13.02.2006 роки (із перервами) позивач працював на ТОВ «Чапаєва» водієм, що стверджується копією трудової книжки виданою на ім'я [PERSON], [INFO] (а.с.17-18). Стаж його роботи у умовах шкідливих факторів становить 35 років. 13.02.2006 року [PERSON] був звільнений з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, зокрема, за станом здоров'я. За час виконання своїх посадових обов'язків позивач, внаслідок погіршення стану здоров'я, неодноразово звертався я за отриманням медичної допомоги до медичних закладів та в 2005 році, коли стан позивача значно погіршився він звернувся до Кіровоградської обласної лікарні, де було виявлено ряд захворювань, повязаних з професійними особливостями та було рекомендовано обстеження та санаторно-курортне лікування, що підтверджується випискою з історії хвороби № 636/358 (а.с.12-13,42-47). Внаслідок втрати 55% працездатності у звязку із професійним захворюванням позивачеві 12.05.2009 року безтерміново надано третю групу інвалідності (а.с.48). Згідно довідок про доходи позивачеві з червня 2006 року по лютий 2016 року включно виплачувались одноразова та щомісячні суми страхових виплат, а також виплати на санаторно-курортне лікування (а.с.61-66). [PERSON] до статей 1,3,21,43,46 Конституції України, Україна, як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосили право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Як передбачено ч.2 ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. А тому\~\~суд знаходить підставними доводи про спричинення моральної шкоди. Частиною 2 статті 153 КЗпПУ стверджується, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Так судом встановлено, що згідно, рішення лікувальної-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 28 лютого 2006 року позивачу [PERSON] було встановлено діагноз: вібраційна хвороба 2 ступеню із синдромом нейродикулопатії з переважним ураженням на п/крижовому рівні на фоні спондилоартрозу, нейродистонія у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу ПФС 2 ступеню больовий синдром церебрально периферичний ангіодистонічний синдром. Нейросенсорна приглухуватість 1 ступеню. [PERSON] до [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який складений 25 квітня 2006 року, в пункті 16,17 встановлено, що причиною професійного захворювання явилась саме дія шкідливих виробничих факторів, загальна та локальна вібрація, яка перевищує нормативні значення, перевищення разового вантажу, наявність вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату. Таким чином, позивач отримав професійне захворювання по причині того, що вібрація та шум перевищували допустимі норми, наявності вимушеної робочої пози та несприятливого мікроклімату (а.с. 6-7). Таким чином, та обставина, що позивач захворів професійними захворюваннями, внаслідок того, що відповідачем не було створено належні і безпечні для здоров'я працівників умови праці, крім визнання представником відповідача, підтверджені письмовими доказами наданими суду позивачем, а саме: копією виписок з акту огляду МСЕК, копією [PERSON] розслідування його професійного захворювання складений 25 квітня 2006 року, копіями виписних епікризів та іншими матеріалами справи. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінив в 20 000 гривень. [PERSON] до статей 23,1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення особистих немайнових прав, право на життя, право на охорону здоров'я тощо. У відповідності зі ст.1168 ЦК України відшкодування шкоди, заподіяного внаслідок ушкодження здоров'я, здійснюється винною, особою яка її завдала. З огляду на особливості захисту здоров'я потерпілого, поряд з відшкодуванням матеріальної шкоди, компенсується і моральна шкода, тому що є в наявності факт, заподіяння цієї шкоди. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди не залежить від відшкодування матеріальної шкоди, згідно ст.23 ч.4 ЦК України, і є одним із способів захисту особистих немайнових прав. Згідно, рішення Конституційного суду від 27 січня 2004 року, громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. [PERSON] до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, завдають йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж працівник, що не втрачає професійної працездатності. Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральний збиток за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). При вирішенні питання про право потерпілого на відшкодування моральної шкоди суди правильно виходили із вимог статей 21,28,34 цього Закону в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. У зв'язку із професійним захворюванням у позивача на підставі вимог ст.28 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", виникло право на відшкодування моральної шкоди. Позивач внаслідок трудового каліцтва та стійкої втрати професійної працездатності позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, ушкодження його здоров'я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. [PERSON] до ч.3 ст.34 Закону, висновок МСЄК про встановлення наявності чи відсутності спричинення моральної шкоди особам, у яких встановлено стійку втрату працездатності внаслідок шкідливих умов праці, не є обов'язковим, оскільки спричинення моральної шкоди в таких випадках є очевидним. Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому порядку. Згідно роз'яснень, що містяться в п.9 Постанови ПВСУ „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.95р., з наступними змінами та доповненнями, розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань... Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань, отриманих позивачем внаслідок професійного захворювання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з того, що позивач має серйозні порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму і втратою більшої частини працездатності, які призводять до обмеження життєдіяльності, втрати нормальних життєвих зв'язків, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, але сума, яку він вимагає до відшкодування, є, на думку суду, завищеною, у повному обсязі не обґрунтованою та не доведеною. Тому, суд вважає можливим задовольнити позов частково, стягнувши з ТОВ «Чапаєва» у відшкодування моральної шкоди на користь позивача 12 000 гривень. Згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача також слід стягнути в дохід держави судовий збір, оскільки позивач був звільнений від його сплати. У відповідності зі ст.ст. 88,212-215 ЦПК України,

Outcome: partial