Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до Одеської філії Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» Одеське Регіональне управління, третя особа - Відкрите акціонерне товариство комерційного банку «Надра» про дострокове розірвання договору, стягнення грошових коштів, процентів, завданих збитків. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що між ним та відповідачем був укладений договір строкового банківського вкладу «Моє майбутнє» від 09.01.2009 року за .N"?743163. Позивачем були виконані умови договору та внесено не депозитний рахунок 120000 гривень строком на 12 місяців. В зв'язку з хворобою 22.05.2009 року позивач звернувся до відповідача з заявою про дострокове розірвання договору, після чого отримав письмову відмову з посиланням на введення у банку тимчасової адміністрації та дією постанови НБУ від 10.02.2009 року за №413. В зв'язку з тим, що відповідачем до теперішнього часу вклад не повернуто, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав (а.с.2-4). Позивач в процесі розгляду справи уточнював позовні вимоги. За останніми уточненнями позовних вимог від 25.02.2010 р. позивач просив стягнути з ВАТ КБ «Надра» (зокрема з Філії ВАТ КБ «НАДРА» Одеське РУ) суму депозиту в розмірі 120000 гривень, відсотки в розмірі 25 785,96 гривень, збитки в розмірі 4 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 15000 грн., державне мито у розмірі 790 грн. (а.с.51-52) Представник відповідача - ВАТ КБ «Надра», в особі Філії ВАТ КБ «НАДРА» Одеське РУ, заявлені позовні вимоги визнав частково, - в частині суми неповернутого депозиту. Разом з тим, звернув увагу суду на те, що відсотки нараховані та знаходяться на картковому рахунку позивача, а тому підстав для їх стягнення в судовому порядку не має. Щодо вимог про стягнення компенсації завданої моральної шкоди та збитків представник відповідача зазначив, що правові підстави для цього відсутні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи між позивачем [PERSON] та відповідачем був укладений договір строкового банківського вкладу «Моє майбутнє» від 09.01.2009 року за №743163 (а.с.5). Позивачем були виконані умови договору та внесені на депозитний рахунок 120000 гривень (а.с.6), В зв'язку з тим, що 17.03.2009 року позивачу було зроблено операцію з тотального безцементного ендопротезування лівого тазобедреного суглобу (а.с.10) та знаходженні на лікарняному, позивач 22.05.2009 року звернувся до відповідача з заявою про дострокове розірвання договору, після чого отримав письмову відмову з посиланням на введення у банку тимчасової адміністрації та дією постанови НБУ від 10.02.2009 року за №59 (а.с.8). На момент прийняття рішення по справі строк дії депозитного договору закінчився (а.с. Відповідно до ч. 2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Внесок (депозит) - це кошти у готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних умовах на певний строк зберігання або без визначення такого строку (під відсоток або доход в іншій формі) і підлягають виплаті вкладникові відповідно до законодавства України та умовам договору (ст. 2 Закон України «Про банки та банківську діяльність», п. 1.1. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними й фізичними особами»). Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір є обов'язковим для виконання сторонами і ст.629 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, шо у випадку, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Доводи представника відповідача про підстави відмови у виконанні прийнятих на себе зобов'язань за договорам з посиланням на Постанов\ Правління НБУ № 59 від 10.02.2009 р. «Про призначення тимчасової адміністрації у відкритому акціонерному товаристві комерційному банку "НАДРА»» суд оцінює критично виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 85 Закону України «Про банки та банківську діяльність» мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких наступили до призначення тимчасової адміністрації. Крім того, згідно з ч. З ст. 85 Закону України «Про банки та банківську діяльність» під час дії мораторію: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства України; не нараховується неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань по оплаті податків і зборів (обов'язкових платежів). Одержання внесків та нарахованих відсотків не є стягненням на підставі виконавчих документів або документів, по яких здійснюється стягнення відповідно до законодавства України. Частиною 4 ст. 85 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що мораторій не поширюється на обслуговування поточних операцій, здійснюваних тимчасовим адміністратором, на вимоги щодо виплати заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяного здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, а також на задоволення вимог кредиторів, що виникли у зв'язку із зобов'язаннями банку під час дії тимчасової адміністрації банку. Виплата внесків у зв'язку з настанням строків їх повернення є ні чим іншим як поточною операцією, що здійснюється тимчасовим адміністратором. Статтею 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що тимчасова адміністрація - процедура, що застосовується Національним банком України при здійсненні банківського нагляду при обставинах, передбачених цим законом. Згідно з ч. 1 ст. 67 Закону України «Про банки та банківську діяльність» метою банківського нагляду є стабільність банківської системи й захист інтересів вкладників і кредиторів банку щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках. Права й обов'язки тимчасового адміністратора встановлені главою 5 розділу V Положення «Про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства», затвердженого Постановою Правління НБУ від 28.08.2001 р. за№ 369 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 вересня 2001 р. за № 845/6036, відповідно до якого у своїй діяльності тимчасовий адміністратор керується Законом про банки, постановою Правління НБУ про його призначення, установчими документами банку, цим Положенням, чинним законодавством. Разом з тим, процедура тимчасові' адмінстрації повинна бути спрямована на захист інтересів вкладників (клієнтів) банку, а не на їх порушення, яким є неповернення внесків при настанні строку їх повернення за договором. Крім того, жодна з вищевказаних норм не містить заборони на повернення внеску (депозиту) вкладнику при настанні строку його повернення за договором, який настав в період дії тимчасової адміністрації. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України . Представник відповідача не заперечував, що не зважаючи на перерахування процентів на картковий рахунок позивач може зняти грошові кошти тільки в межах встановленого ліміту зняття. Такі умови повернення грошових коштів не передбачені ні договором, ні законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України власнику належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном і аналогічні положення ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.І ст. 321 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно). вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині примусового стягнення грошових коштів - суми депозиту та нарахованих на нього процентів підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, що порушив зобов'язання, повинен відшкодувати кредиторові заподіяні цим збитки. Збитками згідно зі ст. 22 ЦК України, є витрати, які особа понесла у зв'язку зі знищенням або ушкодженням речі, а також витрати, які понесла особа або повинна понести для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати при звичайних обставинах, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оскільки грошові кошти не були повернуті своєчасно та залишились у відповідача з його вини, то суд погоджується з позицією позивача щодо необхідності стягнення збитків у розмірі 4 000 грн., які економічно є відсотками, які утримав позивач у разі розміщення своїх грошових коштів у відповідача, проте цього не мав можливості зробити через неотримання цих грошових коштів (втрачена вигода). Разом з тим. оцінюючи вимоги про відшкодування моральної шкоди та відмовляючи в їх задоволені суд виходе з наступного. Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що стаття 1060 ЦК України та інші положення відповідного розділу ЦК України не передбачають стягнення компенсації завданої моральної шкоди у разі невиконання зобов'язань за договором. Так само договір строкового банківського вкладу «Моє майбутнє» від 09.01.2009 року за №743163 не передбачає стягнення моральної шкоди за невиконання чи не неналежне виконання умов договору. Згідно зі ст.ст. 15. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляд\ справі!. Таким чином, є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial