Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

До Крюківського районного суду м. Кременчука звернувся [PERSON] з позовною заявою до Товариство з обмеженою відповідальністю «Електромонтаж-410» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати, виплати компенсації по втраті частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди В обґрунтування заявлених вимог пояснив, що з 01.08.2012року відповідно до наказу №76-к від 01 серпня 2012року працював на в ТОВ «Електромонтаж - 410» на посаді механіка з налагодження й випробувань . Наказом №102-к від 30 листопада 2015року був звільнений за власним бажанням ст.38 КЗпП України. При звільнені не були проведені розрахунки з ним. Підприємство заборгувало заробітну плату в сумі 19857.57грн. На його звернення з проханням виплатити належні йому кошти отримав відмову. Прохав суд позов задовольнити та стягнути 19857.57 грн. заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за весь час затримки невиплаченої заробітної плати, компенсацію за втрату частини його доходу в сумі 30000грн та 20000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В процесі розгляду справи позивач двічі змінював позовні вимоги, остаточне наполягав стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку станом на 08.02.2016року, що становить 17090грн., 3% річних в сумі 76грн. 73коп., інфляційні виплати за грудень місяць в сумі 139грн. та 500грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні 08.02.2016року позивач уточнені позовні вимоги підтримав, та пояснив,що заборгованість по виплаті заробітної плати погашена відповідачем 03.02.2016року та прохав суд задовольнити позов в повному обсязі, а саме стягнути з відповідача середній заробіток за затримку виплати заробітної плати та судові витрати. Відповідач ТОВ «Електромонтаж» в судовому засіданні з позовом погодився частково, вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати визнали в повному обсязі, але повідомили, що заборгованість по виплаті заробітної плати сплачена в повному обсязі добровільно 03.02.2016року, інші вимоги вважають необґрунтованими. Суд, заслухавши сторони по справі , вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Судом встановлено, що з 01.08.2012року відповідно до наказу №76-к від 01 серпня 2012року працював в ТОВ «Електромонтаж - 410» на посаді механіка з налагодження й випробувань . Наказом №102-к від 30 листопада 2015року був звільнений за власним бажанням ст.38 КЗпП України. При звільнені не були проведені розрахунки з ним. Підприємство заборгувало заробітну плату в сумі 19857.57грн. На його звернення з проханням виплатити належні йому кошти отримав відмову. Позивач ознайомлений з наказом, в позовної заяві посилається на номер та дату прийняття наказу, що в свою чергу свідчить про ознайомлення позивача з наказом. Позивачу нарахована заробітна плата 19857грн. 57коп. На вимогу позивача відповідач відмовився в добровільному порядку сплатити заборгованість по заробітній платі. Відповідно до листа №651 від 17.12.2015року відповідач підтверджує, що позивач звільнений з роботи 30.11.2015року і перед ним існує заборгованість по заробітній платі в сумі 17857.57грн. Лише 03.02.2016року відповідач повністю розрахувався з позивачем по сплаті нарахованої заробітної плати, станом на 03.02.2016року заборгованість не існує. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата повинна сплачуватися робітникам регулярно у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше ніж два рази у місяць. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Право на справедливий судовий розгляд, визначене ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний термін з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Пунктом 1 розділу 1 Порядку обчислення середньої заробітної, затвердженого Постановою КМУ №100 від 8 лютого 1999 р. передбачено, що Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, в тому числі: при виплаті працівникам компенсації за невикористані відпустки, а також та інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (пункти «а» та «л»). Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вказується: «установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином розрахунок розміру середньої заробітної плати повинен проводитись на підставі довідки про середню заробітну плату. Задовольняючи позовні вимоги Позивача, в частині стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки (за період з 01 грудня 2015 року/ час звільнення/ по 03.02.2016 року/фактично час розрахунку/), суд покладає в основу рішення наданий позивачем розрахунок і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 01 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року включно. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити . З відповідача на користь позивача необхідно стягнути середню заробітну плату за час затримки розрахунку виплати заробітної плати з 01.12.2015року по 02.02.2016року включно та витрати по оплаті правової допомоги в сумі 500грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовити в зв*язку з необґрунтованістю. Згідно ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задоволений, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 551.20 грн.

Outcome: partial