Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом, відповідно до якого, прохала суд виділити у власність [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 1/2 частини від суми, яка знаходиться на рахунках відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк»; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 3600 гривень. В обґрунтування позову вказала, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON], зареєстрованим 1 листопада 1989 року. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 07.07.2015 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу, а саме у 1994 році вони придбали квартиру № 43 за спільні кошти в будинку 64А по вулиці Набережна Лейтенанта Дніпрова у місті Кременчук та надбали грошові кошти в сумі 160000 гривень, що зберігаються на депозитному рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк». Квартира [ADDRESS] являється обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто її та відповідача [PERSON] Також, під час шлюбу ними було покладено на депозитний рахунок кошти в сумі близько 160000 гривень на імя [PERSON], з метою подальшого використання на спільні сімейні потреби, ці кошти є також спільною сумісною власністю подружжя. Стосунки між нею та її колишнім чоловіком є напруженими, вони не спілкуються, вона не має доступу до спільної квартир та відповідно не має документів на квартиру. Відповідач не йде на поступки та не бажає вирішити конфлікт мирно. Тому, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] та позивач - [PERSON] позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з мотиві в казаних у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказав що він є необґрунтованим. Також, вказав, що шлюб вони розірвали в 2015 році, а проживають окремо і припилили подружні стосунки з 2012 року і він орієнтувався на свої можливості та можливості свої батьків, гроші на депозитних рахунках належать йому. Ухвалою суду від 23.02.2017 року накладено арешт на нерухоме майно квартиру № 43, що розташована по вул. Набережна Лейтенанта Дніпрова, 64А, у м. Кременчук. Ухвалою суду від 03.07.2017 року [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у визнанні мирової угоди. Ухвалою суду від 10.10.2017 року було витребувано з ПАТ КБ «ПриватБанк» відомості про наявність депозитів на імя [PERSON]. Суд, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши всі наявні письмові докази в справі, зясувавши всі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.11.1989 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 18.11.1989 року виданого Кременчуцьким палацом Шлюбів. У період шлюбу на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво серії САА № 884823 від 23.02.2004 року про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області про оформлення права власності. Відповідно до технічного паспорту, реєстровий номер 5/43, інвентаризаційна справа № 2532[ADDRESS], яка розташована в Полтавської області м. Кременчуці по вулиці Набережна Лейтенанта Дніпрова, 64 «А» зареєстрована за [PERSON] Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 07.07.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 11.08.2015 року. Згідно\~статті 60 СК України,\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 61 СК України,\~об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 ЦК України,\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України\~( ч.1\~ст. 57 СК\~). Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. (Постанова Верховного суду України від 01.07.2015 р. справа № 6-612цс15 та від 16.12.2015 р. справа № 6-2641цс15). Таким чином, для встановлення того, чи є придбане за час шлюбу майно спільною власністю подружжя суд повинен встановити правову природу коштів, за яки була придбане майно. У відповідності з положеннями ч. 2\~ст. 65 СК України\~при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За ч. 4\~ст. 65 СК України\~договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Також суд, приймає до уваги, що після реєстрації права власності на квартиру [PERSON] не звертавсь із вимогами про встановлення статусу майна як особистої власності, а ні до позивача, а ні до суду. У відповідності до п. 25\~постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам розяснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати\~\~положення частин 4, 5\~ст. 71 СК\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. \~\~\~\~ За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК\~, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. \~\~\~\~ У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні\~\~речі\~\~не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. \~\~ Враховуючи те, що квартира № 43, розташована в Полтавській області в м. Кременчуці по вулиці Набережній Лейтенанта Дніпрова, 64А придбана сторонами в період шлюбу, суд вважає за необхідне визнати вказане нерухоме майно об'єктом права спільної сумісної власності, яке підлягає розподілу. Доказів, які б спростовували пред'явлений позов, відповідач суду не надав.\~\~ За такими правовими підставами, суд вважає, що право власності між сторонами на квартиру, має бути визнано в рівних частинах, а тому за позивачкою необхідно визнати право власності на 1/2 частину квартири № 43, розташованої в Полтавській області в м. Кременчуці по вулиці Набережній Лейтенанта Дніпрова, 64А. Що стосується позовної вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 1/2 частини від суми, яка знаходиться на рахунках відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк» то суд зазначає, наступне. Як вже було встановлено судом, шлюб між сторонами було розірвано 07.07.2015 року, при цьому шлюбні відносини між ними було припинено 2012 року, що не заперечувалося сторонами. В судовому засіданні було досліджено виписки по особовим та депозитним рахункам відповідача [PERSON] відкритих ним у ПАТ КБ «ПриватБанк» та встановлено, що депозити відповідачем [PERSON] відкривалися в період 2013 2016 року, тобто вже після фактичного припинення шлюбних відносин. Також, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують обставини знаходження коштів, що є спільною власністю подружжя чи її особистою власністю на депозитних рахунках відповідача [PERSON] на час їх спільного проживання, як подружжя до 2012 року, а тому вище вказана вимога задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладені обставини, та з урахуванням доказів досліджений в судовому засіданні доказів, суд вважає. що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2000 грн. відповідно до задоволених вимог, а також 1/2 частину судового збору сплачено за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 162,5 грн. та 1/2 частину витрат повязаних з публікацією оголошення в пресі в сумі 60 грн.

Outcome: partial