Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом, в якому зазначає, що вона проживає та зареєстрована в квартирі [ADDRESS]. Дана квартира є неприватизованою та належить до комунальної власності. Відповідно до ордеру на жиле приміщення № 5 серії 02 від 31.01.1995 року, виданого виконавчим комітетом Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, наймачем квартири є її чоловік [PERSON], шлюб з яким укладено [INFO]. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті чоловіка вона звернулася до виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради з заявою про зміну умов договору найму житлового приміщення та визнання її наймачем квартири, але листом від 17.06.2015 року їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Згідно з довідкою про склад сім'ї, окрім неї, в квартирі також зареєстровані дочка наймача [PERSON], 1987 року народження, та її малолітні син [PERSON], 2008 року народження. Проте з 2006 року [PERSON] в спірній квартири не проживає у зв'язку з переїздом на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS], її речі в квартирі відсутні. Малолітній [PERSON] у спірній квартирі ніколи не проживав та був зареєстрований за місцем реєстрації матері. Відповідач не приймає участі в утриманні квартири, не оплачує житлово-комунальні послуги. У зв'язку з цим відповідно до ст. 71 ЖК України [PERSON] просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], а також визнати її наймачем вказаної квартири замість померлого наймача. В свою чергу відповідач [PERSON] звернулася з зустрічним позовом, в якому просить вселити її разом із сином [PERSON] до квартири [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] не чинити їм перешкоди в користуванні вказаною квартирою, посилаючись на те, що через неправомірну поведінку позивача вони не мають можливості проживати в спірній квартирі, оскільки після смерті батька [PERSON] зробила усе, щоб унеможливити їх перебування з сином у квартирі: постійно створювала конфліктні ситуації, ображала дитину. Між ними склалися неприязні відносини, що призводило до сварок, а тому вона була вимушена тимчасово покинути місце свого проживання. Одразу після цього позивач змінила замки на вхідних дверях. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] свій позов підтримали, а проти зустрічного позову заперечували. Як пояснила позивач у судовому засіданні, після укладення в 2000 році шлюбу з [PERSON] вона разом із своїм сином переїхала до квартири чоловіка. Проживали вчотирьох: вона, чоловік, її син [PERSON] та дочка чоловіка [PERSON] У 2006 році бабка відповідача продала свій будинок. Чоловік доклав гроші в сумі 6000 доларів США та придбали для відповідача квартиру, щоб вона виїхала зі спірної квартири по вул. Гулі Корольової та залишила їх у спокої, так як вони сварилися. З 2006 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. В квартирі [ADDRESS] відповідач зі своєю сім'єю ніколи не проживала. Чоловік просив [PERSON] виписатися, так як вона не сплачувала комунальні послуги. Також пояснила, що вона перешкоджає відповідачу проживати в спірній квартирі, так як не можуть разом проживати. Доступу до спірної квартири [PERSON] не має. Після смерті батька відповідачу залишився гараж. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні первісний позов [PERSON] не визнали, наполягали на задоволенні їх зустрічного позову. Як пояснила відповідач у судовому засіданні, коли їй було дванадцять років, батько одружився з [PERSON] Між нею та мачухою склалися погані відносини. Квартира по [ADDRESS] для нею не купувалася. В 2006 році її бабка продала свій будинок та придбала квартира по [ADDRESS], яка дісталася їй у 2008 році в порядку спадкування. Наполягала на тому, що проживала з чоловіком та сином у спірній квартирі по вул. Гулі Корольової до літа 2015 року. Наприкінці травня 2015 року виїхали до родичів, коли повернулися, замки були змінені. З червня 2015 року не має доступу до спірної квартири. Представник відповідача - виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про часткове задоволення як первісного, так і зустрічного позову за наступних підстав: Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] була отримана батьком відповідача [PERSON] на підставі ордеру № 5 серії 02 від 31 січня 1995 року, виданого виконавчим комітетом Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, на сім'ю з чотирьох осіб (він, дружина [PERSON], дочка [PERSON], дочка [PERSON]). Зазначена квартира складається з трьох кімнат, має загальну площу 63 кв.м., житлову площу 43,5 кв.м. Також судом встановлено, що після смерті дружини [INFO] [PERSON] уклав шлюб з позивачем [PERSON]. 12 січня 2006 року позивач як член сім'ї наймача була зареєстрована в спірній квартирі. 20 жовтня 2007 року відповідач уклала шлюб та прийняла прізвище "[PERSON]", а [INFO] народила сина [PERSON], який був зареєстрований за місцем реєстрації матері в квартирі [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON]. Згідно з довідкою про склад сім'ї після його смерті в квартирі [ADDRESS] зареєстровані дружина наймача [PERSON], дочка [PERSON] та її малолітній син [PERSON] Спірна квартира є неприватизованою та знаходиться в комунальній власності. Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло. Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Виходячи з вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. При цьому вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, у зв'язку з чим указане питання повинно вирішуватися судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Заявляючи вимоги про визнання [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач з 2006 року, тобто понад встановлений ст. 71 ЖК України строк, без поважних причин не проживає з сином у зазначеній квартирі. Факт постійного не проживання відповідача [PERSON] в спірній квартирі [ADDRESS] з 2006 року підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також долученими до справи матеріалами перевірки Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, копіями актів про непроживання та довідки Комунального виробничого житлово ремонтно-експлуатаційного підприємства Самарського району від 11.08.2011 року про проживання відповідача по [ADDRESS]. Суд критично ставиться до доводів відповідача [PERSON] та свідка [PERSON], про її проживання в спірній квартирі до червня 2015 року, оскільки вони не підтверджені в судовому засіданні жодними належними доказами. Свідок [PERSON] є чоловіком відповідача, а тому є заінтересованим у результатах вирішення справи. За цих же підстав суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що в 2014 році вони приходили до [PERSON] в квартиру по вул. Гулі Корольової, оскільки [PERSON] є сестрою, а [PERSON] подругою відповідача, а тому також заінтересовані у вирішенні справи. Суд не бере до уваги долучену до матеріалів справи відповідь Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про проживання [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] до червня 2015 року, оскільки вона суперечить матеріалам перевірки, проведеної Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області. Також суд не бере до уваги долучену до матеріалів справи копію акту обстеження житлово-побутових умов від 20.10.2014 року, оскільки обставини, викладені в такому акті щодо складу сім'ї, яка проживає в спірній квартирі, та наявності в дитини своєї кімнати в спірній квартирі, не відповідають обставинам, встановленим у судовому засіданні. Крім того, суд вважає, що зазначення відповідачем в особистих документах її зареєстрованого місця проживання не може бути визнано належним доказом фактичного проживання відповідача за цією адресою. В той же час, як стверджувала в судовому засіданні сама позивач [PERSON], проживати разом із відповідачем в спірній квартирі вони не можуть у зв'язку з неприязними відносинами, що склалися між ними, та в 2006 році відповідач виїхала на [ADDRESS], оскільки, спільно проживаючи в спірній квартирі, вони сварилися. Як пояснив допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], у 2006 році [PERSON] виїхала на [ADDRESS], він проживає в її кімнаті, наразі доступу до спірної квартири [PERSON] не має. Отже, з урахуванням характеру відносин, що склались між сторонами, не можна вважати, що відповідач добровільно залишила спірну квартиру та не проживає в ній без поважних причин, оскільки після досягнення відповідачем повноліття та створення своєї сім'ї спільне проживання сторін в одній квартирі виявилося неможливими у зв'язку з неприязними відносинами між ними, а після смерті батька відповідача, починаючи з червня 2015 року, позивач взагалі перешкоджає відповідачу в користуванні квартирою, що позивачем не заперечувалося. Доводи позивача [PERSON] про те, що відповідач виїхала зі спірної квартири у зв'язку з придбанням їй у 2006 році іншого житла - квартири [ADDRESS] спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що право власності на зазначену квартиру відповідач набула на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.06.2008 року. Суд вважає, що в даному випадку позов [PERSON] викликаний бажанням поділити майно, що залишилася після смерті чоловіка, та одноособово користуватися спірною квартирою. За таких обставин, позов [PERSON] у частині визнання [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], задоволенню не підлягає. Натомість суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] щодо вселення її з малолітнім сином до спірної квартири. Згідно з частиною 1 статті 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Враховуючи, що відповідач та її малолітній син зареєстровані в спірній квартирі як члени сім'ї наймача, але, як стверджує відповідач, з червня 2015 року не мають до неї доступу, що не заперечувалося позивачем та було підтверджено свідком [PERSON], суд вважає, що їх необхідно вселити до вказаної квартири. Вимоги [PERSON] щодо зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні вказаною квартирою, суд вважає такими, що задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, як встановлено в судовому засіданні, відповідач постійно в спірній квартирі не проживає, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач вживала заходів щодо її вселення до спірної квартири та позивач створила їй в цьому об'єктивні перешкоди. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] з приводу перешкоджання їй у користуванні спірною квартирою з боку позивача ані до виконавчого комітету районної ради, ані до житлово-експлуатаційного підприємства, що обслуговує будинок, не зверталася та звернулася до Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровської області з приводу неправомірних дій позивача лише після пред'явлення останньою до неї позову - 29.09.2015 року. Суд вважає, що само по собі задоволення судом позову [PERSON] у частині її вселення разом із сином до квартири [ADDRESS] є достатнім способом усунення їй перешкод у користуванні спірною квартирою та відновлення порушених прав відповідача та її дитини. Щодо спору між сторонами про визначення наймача спірної квартири замість померлого наймача, то суд виходить з положень статті 106 ЖК України, згідно з якою повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймача за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2015 року [PERSON] звернулася до виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради з заявою про зміну умов договору найму житлового приміщення, але їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю згоди іншого члена сім'ї наймача на зміну умов договору найму та рекомендовано звернутися до суду. Приймаючи до уваги, що позивач вселилася до спірної квартири як член сім'ї наймача (дружина), після його смерті постійно проживає в цій квартирі, виконує обов'язки, що витікають з договору найму житлового приміщення, суд вважає можливим задовольнити вимогу [PERSON] та визнати її наймачем квартири [ADDRESS] замість попереднього наймача [PERSON], який помер [INFO]. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає, що оскільки первісний та зустрічний позов задоволено частково, відповідно до статті 88 ЦПК України з кожної сторони на користь іншої сторони слід стягнути половину понесених витрат. При зверненні до суду позивачем [PERSON] був сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., а відповідачем [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. Отже, суд присуджує стягнути з [PERSON] та виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в рівних частинах по 60 грн. 90 коп. з кожного, а з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial