Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

В квітні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В позовній заяві позивачка вказала, що з 5 червня 2012 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, на даний час вони проживають окремо. Син повністю перебуває на утриманні матері, батько участі у його вихованні не бере, коштів на утримання не виділяє, не цікавиться його життям. [PERSON] просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (з врахуваням уточнення позовних вимог), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення даного позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити з мотивів зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони з 5 червня 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивачки та представника [PERSON] кошти на утримання дитини не виділяє, хоча як батько відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України зобовязаний утримувати її до досягнення повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно довідки управління праці та соціального захисту населення Славутської міської ради Хмельницької області від 9 червня 2016 року № 1002 відповідач [PERSON] перебуває в управлінні на обліку та йому відповідно до Закону України "Про державну допомогу особам, які не мають права на пенсію та інвалідам" призначено допомогу з 27 січня 2016 року по 31 січня 2017 року як інваліду загального захворювання ІІІ групи. За період з 27 січня 2016 року по 30 червня 2016 року загальна сума доходу становить 5 655 гривень 23 копійки. На підставі наведеного суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 551 гривень 20 копійок судового збору.

Outcome: partial