Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, зазначивши, [INFO] помер її дядько - [PERSON], який мешкав та був зареєстрований на день смерті за адресою: [ADDRESS]. Серед майна яке належало померлому [PERSON] є земельна ділянка площею 2,91 га, яка розташована на території Смородьківської сільської ради Куп?янського району Харківської області для ведення товарного сільського господарства. Оскільки у [PERSON] не було інших родичів вона, як його племінниця за ним доглядала та утримувала. 29.05.2006 року [PERSON] уклав з її донькою [PERSON] договір довічного утримання в який мав бажання включити і земельну ділянку, яка йому належала але не було отримано державного акту, тому він не зміг цього зробити. Після смерті [PERSON] звернувшись до Куп'янської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття права власності на спадщину за законом після смерті дядька, їй було відмовлено оскільки належним чином не підтверджений родинний зв'язок з померлим, в зв' язку з цим вона змушена звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. В попереднє судове засідання сторони не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач - позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, представник відповідача - Виконавчий комітет Смородьківської сільської ради Куп'янського району Харківської області - заперечень стосовно пред'явлених позовних вимог не мають. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідноси. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується актовим записом про смерть виданий 12 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Куп?янську реєстраційної служби Куп?янського міськрайонного управління юстиції Харківської області /а.с.5/. На день своєї смерті спадкодавець проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Серед майна яке належало померлому [PERSON] є земельна ділянка площею 2,91 га, яка розташована на території Смородьківської сільської ради Куп?янського району Харківської області для ведення товарного сільського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.02.2009 року. ( а.с.6) 29.05.2006 року спадкодавець уклав з її донькою [PERSON] договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Ченяєвою А. та зареєстрований в реєстрі за №2706.( а.с.8-9.) Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Таким чином, у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦПК України, вона фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Оскільки за життя дядько склав договір довічного утримання в користь її доньки , то спадкування здійснюється за законом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. До складу спадщини, як встановлено ч. 1 ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачка [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті спадкоємця [PERSON]. З такою заявою після смерті [PERSON], звернулась його племінниця, якій постановою від 01 листопада 2012 року державний нотаріус Куп'янської державної нотаріальної контори Харківської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9189 га, розташовану на території Смородьківської сільської ради Куп?янського району Харківської області, оскільки родинні відносини з померлим спадкодавцем належним чином не підтверджені. ( а.с.7). Таким чином, документально підтверджені докази підтверджують факт родинних відносин між заявницею та померлим [PERSON], як між племінницею та дядьком. Як зазначено в п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення, в тому числі: - родинних відносин між фізичними особами. Згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. В той же час, сукупність встановлених судом обставин є належним доказом того, що заявниця [PERSON] та померлий [PERSON] є племінницею та дядьком а перешкодою для визнання цього юридичного факту в позасудовому порядку обумовлена втратою та неможливістю відновлення документів, тому суд вважає необхідним позовну заяву [PERSON] про визнання права власності задовольнити частково. З приводу даного, суд знаходить необхідним зазначити, що право власності на земельну ділянку для ведення товарно сільськогосподарського виробництва здійснюється за рекомендацією нотаріуса в суді, в даному випадку як вбачається з постанови нотаріуса позивачці було рекомендовано звернутися до суду про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем. На підставі викладеного,

Outcome: partial