Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по стипендії у розмірі 11720,39 грн. та про зобовязання відповідача виплачувати на його користь з жовтня 2016 року стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб відповідно до ст.. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» до закінчення навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що він є студентом денної безоплатної форми навчання 3 курсу НТУ «ХПІ» до 30 червня 2018 року та при вступі до цього закладу до приймальної комісії їм були надані підтверджуючи документи про пільгу відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» , на підставі чого він був зарахований поза конкурсом. Вказав, що він має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Однак, за час навчання з вересня 2014 року по вересень 2016 року (включно) вказаний розмір стипендії він не отримував, а тому недоотримана сума стипендії становить 11720,39 грн. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість з виплати стипендії за період з вересня 2014 року по вересень 2016 року та з урахуванням того, що відповідач повинен виконувати вимоги ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», просив суд зобовязати останнього виплачувати на його користь з жовтня 2016 року стипендію в розмірі прожиткового мінімуму В судове засідання позивач [PERSON] не зявивися, надав заяву про слухання справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 31.12.2015 року, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала, надала до суду письмові заперечення, в яких висловила незгоду НТУ «ХПІ» із вимогами позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, у ході судового розгляду достовірно встановлено, що [PERSON] дійсно був зарахований до Національного технічного університету «Харківський політехнічний університет» на підставі наказу від 11.08.2014 року №1531 СТ на 1-й курс денного навчання за державним замовленням за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра на факультет інтегрованих технологій і хімічної техніки, спеціальність 6.05.1301 Хімічна технологія. Згідно довідки від 23.06.2014р. № 92 Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління «Білозерське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» батько [PERSON], батько позивача, з 02.07.2012 року працює прохідником. Стаж роботи в вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем в шахті складає 20 років 10 місяців. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про вищу освіту», держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством. Студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства (ч.2 ст. 54 Закону). Згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», дітям, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, дітям шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві, шахтарів-інвалідів I та II групи, гарантується виплата стипендії за рахунок коштів державного бюджету в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. З огляду на вищезазначене, [PERSON] має право на отримання стипендії відповідно до норм ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, суд враховує, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності 06.09.2014 року Законом України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року, а тому до них слід застосовувати положення Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002року. Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Чинним Порядком призначення і виплати стипендії «Питання стипендіального забезпечення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 882 від 12.07.2004 окремо не передбачена виплата соціальних чи академічних стипендій особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі. До цього нормативного акту неодноразово вносились зміни та доповнення, але у відповідність до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» він не приведений. Закони України мають вищу юридичну силу і саме закон має застосовуватись в тому випадку, коли йому суперечить підзаконний нормативно-правовий акт. Законами України «Про державний бюджет» зупинялась дія ряду інших законів або зазначалось, що видатки на виконання деяких законів визначаються Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету України, але Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» до цих переліків, передбачених прикінцевими положеннями законів про державний бюджет на відповідний рік, не входив, тобто його дія не зупинялась і Кабінету Міністрів України не делегувалось право визначати розміри передбачених ним видатків. Також, суд не бере до уваги доводи відповідача на те, що порядок виплати стипендії відповідно до Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки ч. 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України "Про вищу освіту" передбачено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцеві бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Крім того, спеціальним Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці» визначений розмір стипендії для даної категорії осіб, а саме в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Згідно довідок Харківського технічного університету «ХПІ» про доходи № 66-01-18/72 від 11.10.2016 року вбачається, що [PERSON] за період з 01.09.2014р. по 31.12.2014р. була нарахована стипендія у розмірі 2937,52 грн.; з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. нарахована стипендія у розмірі 10647,09 грн.; з 01.01.2016р. по 30.09.2016р. нарахована стипендія у розмірі 7425 грн. Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», установлено у 2014 році прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб у розмірі 1218 гривень. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено у 2015 році прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2015 року у розмірі 1218 гривень, з 1 вересня у розмірі 1378 гривень. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», установлено у 2016 році прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2016 року у розмірі 1378 гривень, з 1 травня у розмірі 1450 гривень. Тобто, судом встановлено, що позивачу не було нараховано та виплачено стипендію, в розмірі, який передбачений ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Зазначені дії призвели до утворення заборгованості по виплаті стипендії у такі періоди: вересень 2014 року 488 грн. (1218-730); жовтень 2014 року 488 грн. (1218-730); листопад 2014 року 488 грн. (1218-730); грудень 2014 року 470,48 грн.(1218-747,52); січень 2015 року 456,61 (1218-761,39); лютий 2015 року 433,25 грн. (1218-784,75); березень 2015 року 409,16 грн. (1218-808,84); квітень 2015 року 366,09 грн. (1218-851,91); травень 2015 року 348,47 грн. (1218-869,53); червень 2015 року 198,16 грн. ( 1218-1019,84); липень 2015 року 402,25 грн. (1218-812,75); серпень 2015 року 427,48 грн. (1218-790,52); вересень 2015 року 525,80 (1378 грн. 852,20 грн.); жовтень 2015 року 388,80 грн. (1378 грн. 989,20 грн.); листопад 2015 року 331,88 грн. (1378 грн. 1046,12 грн.); грудень 2015 року 157,96 грн. (1378 грн. 1060,04 грн.), січень 2016 року 553 грн. (1378 грн. 825 грн.), лютий 2016 року 553 грн. (1378 грн. 825 грн.), березень 2016 року 553грн. (1378 грн. 825 грн.), квітень 2016 року 553 грн. (1378 грн. 825 грн.), травень 2016 року 625 грн. (1450 грн. 825 грн.), червень 2016 року 625 грн. (1450 грн. 825 грн.), липень 2016 року 625 грн. (1450 грн. 825 грн.), серпень 2016 року 625 грн. (1450 грн. 825 грн.), вересень 2016 року 625 грн. (1450 грн. 825 грн.) загалом 11720,39 грн. Згідно зі ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», кожна фізична… особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини розяснив, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. Тобто рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» передбачає, що реалізація особою права, повязаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути постановлена в залежність від бюджетних асигнувань. З огляду на вищевказане, твердження представника відповідача не заслуговують на увагу, так як відсутність бюджетного фінансування на ці видатки не може бути підставою для невиплати зазначених коштів. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті стипендії підлягають задоволенню у розмірі, який визначено у позові, оскільки суд погоджується з його розрахунком. Разом з тим, суд вважає слушними доводи представника відповідача щодо безпідставності вимог позивача про зобовязання НТУ «ХПІ» здійснювати виплати стипендії в розмірі прожиткового мінімуму на майбутнє. Так, відповідно до ст.3 ЦПК України кожній особі гарантовано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ \~ \~\~ Статтями 214, 215 ЦПК України передбачено, що суд під час ухвалення рішення з'ясовує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, яка правова норма підлягає до застосування. \~\~ \~\~ В мотивувальній частині рішення зазначається чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, за захистом яких особи звернулися до суду, а якщо були, то які. Виходячи зі змісту вищевказаних положень процесуального закону, судовому захисту підлягають порушені права особи, а не можливість їх порушення в майбутньому, а судове рішення ухвалюється щодо прав особи, які порушені, невизнані або оспорені. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, рішення суду в частині зобов'язання відповідача на майбутнє виплачувати стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, не буде відповідати змісту законодавства, а відтак, в цій частині позовних вимог слід відмовити. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір. \~\~\~\~

Outcome: partial