Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про усунення перешкод у користуванні майном, вселення та визначення порядку користування квартирою. Просила суд зобов'язати відповідача припинити чинити дії, які перешкоджають їй реалізовувати своє право щодо користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], вселити її в зазначену квартиру, визнати порядок користування житловими приміщеннями квартири шляхом виділення їй в користування однієї кімнати площею 22 кв.м., а всі підсобні приміщення залишити у загальному користуванні та зобов'язати відповідача не порушувати встановлений порядок користування житловими приміщеннями. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Сторони у справі перебували в шлюбі з 07 липня 2007 року о 30 січня 2013 року. В період шлюбу була придбана квартира [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 червня 2014 року в порядку поділу майна подружжя було визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині зазначеної квартири кожному. Проте, реалізувати своє право користування частиною квартири позивач не може, оскільки відповідач всіляко перешкоджає в цьому. Відтак, позивач була змушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Пояснили, що позивач неодноразово намагалась потрапити до квартири, але у зв'язку із заміною відповідачем замків це не виявилось можливим. Відповідач в квартиру добровільно позивача не пускає, адже вважає, що вона не має права в ній проживати, оскільки квартира перебуває в іпотеці, існують кредитні зобов'язання, які виконує відповідач, а позивач кредит не сплачує. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважала їх незаконними та необґрунтованими, в зв'язку з чим просила суд відмовити у задоволенні позову, надавши при цьому письмові заперечення. Пояснила, що право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яке було визнано за відповідачем рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 червня 2014 року, відповідач у встановленому порядку не зареєструвала, отримавши відмову з підстави перебування квартири в іпотеці. Відтак вважає, що права власності відповідач не набула, а оскільки право користування є складовою права власності, то в позові необхідно відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали, справи суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 червня 2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи, в порядку поділу майна подружжя було визнано, зокрема, право власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині квартири [ADDRESS] кожному. З технічного паспорту на квартиру вбачається, що вона складається з 2 кімнат жилою площею 39,2 кв.м., у тому числі перша кімната - 17,2 кв.м., друга кімната - 22,0 кв.м., кухня-їдальня - 11,2 кв.м., санвузли - 2,7 кв.м. та 4,3 кв.м., передпокій - 12,8 кв.м. Відповідно до виданої ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію від 27 січня 2015 року у спірній квартирі зареєстрованих немає. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. А згідно зі ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Представник відповідача в своїх поясненнях посилалась на ч. 4 ст. 334 ЦК України, відповідно до якої право на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону. Проте зазначена норма регулює момент набуття права власності за договором, а відповідач набула такого права за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 червня 2014 року. Оцінивши докази в їх сукупності та врахувавши, що право позивача щодо користування спірною квартирою є порушеним, що також визнав представник відповідача у судовому засіданні вказавши на відсутність у неї такого права, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов'язання [PERSON] припинити чинити дії, які перешкоджають [PERSON] реалізувати своє право щодо користування жилим приміщенням, зокрема квартирою [ADDRESS] та вселення її до зазначеної квартири. Щодо позовних вимог в частині визначення порядку користування квартирою та зобов'язання відповідача не порушувати встановлений порядок, суд приходить до висновку про відмову, виходячи з наступного. Відповідно до частин 1,2,3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Кімнати в квартирі мають площу 17,2 кв.м. та 22,0 кв.м., відтак, у разі задоволення вимоги про виділення позивачеві в користування кімнати площею 22 кв.м. буде порушено право відповідача, оскільки частки сторін в квартирі є рівними - по 1/2 кожному. Кімната, яка б відповідача частці позивача в квартирі відсутня. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 121,80 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial