Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивуючи свою заяву тим, що відповідно до кредитного договору № KRHTAN20150938 від 28.11.2007 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало [PERSON] кредит у розмірі 105 179 грн. на термін до 27.11.2014 року. Відповідач свої зобо в`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим мав заборгованість. 11 травня 2016 року вони звернулися до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] заборгованості за вищевказаним договором. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.11.2016 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № KRHTAN20150938 від 28.11.2007 року в сумі 56 922 грн. 65 коп. нараховану станом на 07.12.2015 року. З урахуванням рішення суду заборгованість була стягнута за період з 28.11.2007 року по 07.12.2015 року, однак рішення суду не свідчить про припинення договірних зобов`язань між сторонами, а тому за період після подання позовної заяви ( 11.05.2016 року) до фактичної дати виконання рішення суду відповідно до постанови ВДВС від 01.12.2020 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 221 грн. 90 коп., яка складається із : 25 846 грн. 01 коп. - індекс інфляції та 6 375 грн. 89 коп. - 3% річних, яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку та відшкодувати судові витрати по справі у розмірі 2270 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 02 березня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Представниця відповідача - адвокат Ратушна Р.П. подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у позовних вимогах, оскільки: (а) сплив строк позовної давності; (б) застосовувати ч.2 ст. 625 ЦК України слід лише за останні три роки та у межах суми основного боргу. Просила розглянути справу за її відсутності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.11.2016 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № KRHTAN20150938 від 28.11.2007 року в сумі 56 922 грн. 65 коп. яка складається із: 1072,50 грн. заборгованості за кредитом, 23916,65 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 2933,82 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором в розмірі 29000,00 грн. та нарахована станом на 07.12.2015 року ( а.с. 9-13). Постановою державного виконавця ПОКРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ ПІВДЕННО - СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.ДНІПРО) Шевченко В.М. від 01.12.2020 року закінчено виконавче провадження № 54371876 з примусового виконання виконавчого листа № 2/212/722/16, виданий 07.03.2017 року, виданого колегією суддів у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі ( а.с. 14). За правилами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судових рішень про стягнення суми боргу за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, які боржники не виконали, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Верховний Суд України в постанові від 06 червня 2012 року в справі № 6-49цс12 вказав, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3% річних та інфляційних витрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення чи, як в даному випадку, обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Згідно матеріалів справи представниця відповідача у відзиві просила застосувати строк позовної давності. Оскільки позивач звернувся за стягненням з відповідача 3% річних та інфляційних за час прострочення грошового зобов`язання, який, як він вважав, тривав з 12.05.2016 року (з наступного дня після подачі позову в суд про стягнення заборгованості за кредитною угодою) по 01.12.2020 року (по фактичну дату виконання відповідно до постанови ВДВС), то дотримання строку позовної давності слід установити з урахуванням викладеного висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц, провадження №14-254цс19. Як вбачається АТ КБ «ПриватБанк» направило в суд позов про стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних за час прострочення грошового зобов`язання у цій справі 23.02.2021 року, рішення виконано 01.12.2020 року, що не заперечується сторонами, тому строк позовної давності слід обмежити останніми трьома роками, які передували подачі такого позову та з урахуванням виконання такого рішення, тобто з 23.02.2018 року по 01.12.2020 року (виконання рішення суду), що складає 1013 день. Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці. Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18. За рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.11.2016 року прострочене тіло кредиту становить 1072,50 грн. З урахуванням розміру простроченого тіла кредиту (1072,50 гривень) та визначеного судом строку прострочення в межах строку позовної давності (1013 днів) 3% річних за час прострочення грошового зобов`язання за період з 23.02.2018 року по 01.12.2020 року складає 89, 17 гривень, виходячи з розрахунку: 1072,50?3%?1013:365= 89,17 гривень, які й підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в користь позивача. Заявлені вимоги про стягнення втрат від інфляції з [PERSON] на підставі ст. 625 ЦК України, здійснюються судом за формулою: збитки від інфляції = сума боргу х індекс інфляції / 100% - сума боргу. Сукупний індекс інфляції за період з 23.02.2018 року по 01.12.2020 року становить 115, 37 %, сума простроченого тіла кредиту ( боргу) 1072, 50 грн. Отже, інфляційні збитки за вказаний період складають 164, 77 гривень (1072, 50 х 115, 37 % / 100% - 1072, 50). Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню заборгованість за період з 23.02.2018 року по 01.12.2020 року в розмірі 253, 94 гривні, яка складається із: 89, 17 гривень - 3% річних від простроченої суми; 164, 77 гривень - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить (2270,00 грн. (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) х 0,79 % (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 17, 93 грн.).

Outcome: partial