Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач у листопаді 2013 року звернулася до суду з позовом до відповідача та просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 9989 (дев'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн.89 коп., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 229,40 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.04.2012 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 350 грн. щомісячно, починаючи з 16.01.2012 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку. На підставі вказаного рішення судом видано виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні у Жовтневому відділі ДВС ХМУЮ. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, наданого державним виконавцем Жовтневого ВДВС ХМУЮ Чипурнюк А.А., [PERSON] сплачує аліменти нерегулярно, внаслідок чого станом на 24.10.2013 року утворилася заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 2240,31 грн. Згідно розрахунку, наданого позивачем, розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 16.01.2012 року по 24 жовтня 2013 року включно становить 9989,89 грн., тому вона звернулася до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 14.06.2013 року, підтримав позовні вимоги у пов6ному обсязі, надавши пояснення, аналогічні вищенаведеним. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов визнали частково, та пояснили, що вважають вимоги позивача обґрунтованими не в повній мірі, виходячи з наступних підстав. З 01.09.2011 року по 31.08.2012 року відповідач [PERSON] працював на посаді викладача кафедри практики англійської мови на ? ставки та отримував лише 450 грн. заробітної плати. 31 серпня 2012 року він був звільнений з роботи у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору. [PERSON] постійно намагався знайти роботу та влаштувався на посаду викладача лише 29 вересня 2013 року. Тобто цілий рік він не мав джерела доходу. Але, незважаючи на відсутність постійної роботи, він все ж таки намагався сплачувати аліменти частково. До того ж, в той час його теперішня дружина завагітніла, не працювала, а тому доходу в сім'ї не було взагалі. [INFO] від другого шлюбу у нього народилася дитина - [PERSON], яку він також має обов'язок утримувати. Також, його колишня дружина [PERSON] зареєстрована разом з їх малолітнім сином та проживає сама в їх спільній квартирі за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що вони з [PERSON] розлучилися ще в 2011 році, він змушений був жити з вагітною дружиною, а потім з дружиною та новонародженою донькою в найманій квартирі, так як проживати разом за вищевказаною адресою не вбачалося можливим. А це додаткові витрати на винаймання квартири, половину з яких прийшлося компенсувати батькам його теперішньої дружини, а іншу його батькам, які є пенсіонерами, отримують мінімальний розмір пенсії, тому більш вагомо допомогти йому не мають змоги. Після офіційного працевлаштування на роботу з 26 вересня 2013 року, на утримання сина він сплатив 2028,32 грн., в тому числі аліментів за три місяці, а саме за жовтень, листопад, грудень в розмірі 1050,00 грн., а інші 978,32 грн. - в рахунок погашення заборгованості по аліментам. Це повністю відповідає рішенню суду про стягнення з нього аліментів в сумі 350,00 грн. на місяць. Також 50 % від його заробітної платні стягується в рахунок погашення заборгованості по аліментам за постановою державного виконавця. З 26 вересня 2013 року він, [PERSON], офіційно працює та нової заборгованості зі сплати аліментів не має. Він дуже любить свого сина [PERSON], поважає його право на розвиток та від допомоги на його утримання не відмовляється, має намір завжди здійснювати перед ним свої батьківські обов'язки. За весь період сплати аліментів загальна сума аліментів склала 7440,31 грн., з яких, незважаючи на складні життєві умови, він сплатив у розмірі 5200,00 грн., а це значна їх частина. Отже, він ні в якому разі не відмовляється від сплати аліментів та сплати заборгованості по аліментам, але вважає, що пеня в розмірі 9989,89 значно перевищує суму заборгованості по сплаті аліментів, також вважає, що мав поважні причини виникнення такої заборгованості, яка виникла не з його вини. Тому, не оскаржуя суму пені, просили суд у відповідності до сти.196 СК України зменшити її розмір до прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, яка складає на час розгляду справи1286грн. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO], його батьками є : [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 3017 (а.с. 4). Так, рішенням Жовтневого районного суд м. Харкова від 05 квітня 2012 року стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 350 грн. щомісячно, починаючи з 16.01.2012 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку (а.с. 5). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, наданого державним виконавцем Жовтневого ВДВС ХМУЮ Чипурнюк А.А., [PERSON] сплачує аліменти нерегулярно, внаслідок чого станом на 24.10.2013 року утворилася заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 2240,31 грн., яка станом на 01.04.2014 року повністю погашена (а.с.7, 34). Відповідно розрахунку, наданого позивачем, розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 16.01.2012 року по 24 жовтня 2013 року включно становить 9989,89 грн. Відповідач визнав цей розрахунок, тому відповідно до ч.. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати в виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Суд, на підставі доказів, які надано, та враховуючи співрозмірність заборгованості штрафним санкціям, дійшов до висновку, що відповідач не злісно ухилявся від сплати аліментів, заборгованість виникла з поважних причин, бо він деякий час не мав постійного заробітку. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішення суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розглянувши матеріали справи, враховуючи матеріальний стан відповідача, який тривалий час не мав роботу та мав випадковий дохід, але намагався частково сплачувати аліменти на користь позивача, також враховуючи , що відповідач має на утриманні неповнолітню дочку, суд вважає можливим зменшити суму пені, але виходячи з принципів розумності та справедливості зменшити до 3500 грн. , а не до 1286грн.- суми прожиткового мінімуму на дитину відповідного року, як просить відповідач. Умовами ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial