Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та стягнення моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] - адвокат Воронко В.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 21 020 грн. 97 коп. в якості відшкодування матеріальних збитків; 7 744 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями; та сплачені позивачем судові витрати у розмірі - 803 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що шкоду, завдану в результаті ДТП повинна відшкодувати ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». Представник ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомив. 11 лютого 2020 року через канцелярію від ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надійшли належним чином завірені копії документів страхової справи по ДТП, що мало місце 22 лютого 2019 року за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] . Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22 лютого 2019 року о 09 год. 10 хвилин в районі електроопори №44/309 по вул. Шосейній у м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Hyundai Getz» реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення вимог п.10.3 Правил дорожнього руху України під час зміни напрямку руху не надав дорогу транспортному засобу, який рухався у попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2106» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , пошкодивши транспортні засоби, чим скоїв правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Як пояснив представник позивача [PERSON] - адвокат Воронко В.С. у судовому засіданні, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ВАЗ-2106» реєстраційний номер [NUMBER] зазнав значних механічних пошкоджень, зазначених в схемі ДТП, та водію [PERSON] завдано матеріальних збитків на суму - 21 020 грн. 97коп., що підтверджується Висновком №211250215 від 28 лютого 2019 року незалежною оцінкою визначення вартості матеріального збитку (вартість ремонту з урахуванням зносу). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ст. 82 ЦПК України). Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року встановлено, що в результаті порушення [PERSON] п.10.3 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ-2106» реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля «Hyundai Getz» реєстраційний номер [NUMBER] . Винним у даній пригоді Постановою суду від 20 березня 2020 року визнано [PERSON] , якого піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 340 грн. У судовому засіданні [PERSON] не заперечував своєї провини у вказаному ДТП. Представник позивача [PERSON] - адвокат Воронко В.С. у судовому засіданні зауважив, що крім матеріальних збитків, [PERSON] завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні останньому негативних наслідків в результаті ДТП як при безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків відноситься нервовий стрес, який [PERSON] пережив в результаті пошкодження автомобіля, а для відновлення нормального душевного стану потрібен час. До того ж, відмова [PERSON] добровільно відшкодувати матеріальний збиток, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів. який [PERSON] потрібен був час для поїздок в органи ДАІ, суду, звернення до оцінювача для визначення вартості поновлювальних робіт. З моменту ДТП до сьогоднішнього дня [PERSON] нервує з приводу поновлення його порушеного права. Зважаючи на викладене, [PERSON] оцінює моральну шкоду у розмірі чотирьох прожиткових мінімумів, встановлених на момент ДТП: 1936,00 грн Х 4 місяці = 7744,00 грн. Так, позиція позивача та його представника щодо заявлених майнових вимог до [PERSON] ґрунтується виключно на тому, що право [PERSON] , як власника пошкодженого майна на отримання відшкодування збитків за рахунок особи, яка їх завдала, а не страховиком, є абсолютним, і така правова позиція підтверджується статтями ст.ст. 1167, 1187, 1192 ЦК України. Однак, така позиція позивача є помилковою, та такою, що не узгоджується із сучасною правовою позицію Верховного Суду у тотожних правовідносинах з огляду на наступне. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Матеріалами справи підтверджується настання цивільно-правової відповідальності [PERSON] , про що свідчить Постанова Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2019 року, відповідно до якої останнього визнано винною у скоєні дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] при експлуатація ТЗ автомобіля Хюндай» д/н [NUMBER] , була на час ДТП застрахована страховою компанією «АРСЕНАЛ ВРАХУВАННЯ» на підставі страхового полісу № АМ/5320309 від 03.10.2018 року (франшиза 2000), то обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди майну потерпілої особи - [PERSON] забезпеченим (застрахованим) транспортним засобом покладається на вказану компанію в межах загального ліміту відповідальності страховика (100 000 грн.) за вирахуванням франшизи. Позиція [PERSON] про те, що саме [PERSON] має відшкодувати заподіяний збиток є помилкова, та спростовується новим правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений у установі від 4 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, який зводиться до наступного. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між виниклим розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п. 56,57,69,72,73 Постанови ВП ВС по справі № 755/18006/15-ц). Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», та ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано п. 15 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки". Так, відповідно до положень вказаної постанови транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Частиною другої ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначений порядок виплати страхового відшкодування у разі знищення транспортного засобу, а саме його власнику в даному випадку [PERSON] має бути виплачена різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. На виконання ухвали суду представником ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надано копії документів, які містяться в матеріалах страхової справи за вказаним ДТП. З наданого висновку судового експерта авто товарознавця [PERSON] №ZU250219 від 28.02.2019 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу [PERSON] автомобіля «ВАЗ-2106» реєстраційний номер [NUMBER] перевищує його ринкову вартість до ДТП (ринкова вартість КТЗ до ДТП - 16 854 грн. 56 коп., вартість відновлювального ремонту КТЗ - 25 160 грн. 06 коп.). [PERSON] 25 лютого 2019 року до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» подано заяву щодо напрямку виплати та або доплати страхового відшкодування. Враховуючи ч.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ремонт автомобіля «ВАЗ-2106» реєстраційний номер [NUMBER] є економічно необґрунтованим, та в даному випадку сума страхового відшкодування дорівнює різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди згідно з полісом №АМ/5320309 від 03 жовтня 2018 року, але не більше страхової суми, а також згідно ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сума страхового відшкодування зменшується на розмір франшизи: 16 854 грн. 56 коп. (ринкова вартість транспортного засобу) - 9 000 грн. (вартість пошкодженого транспортного засобу) - 2 000 грн. (розмір фрашизи згідно з Полісом страхового відшкодування №АМ/5320309 від 03 жовтня 2018 року) = 5 854 грн. 56 коп. Відповідно до Платіжного доручення №9999026 від 22 квітня 2019 року на картковий рахунок [PERSON] ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було перераховане страхове відшкодування в розмірі 5 854 грн. 56 коп. Враховуючи викладене вище, [PERSON] отримана від ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сума страхового відшкодування внаслідок пошкодження його автомобіля «ВАЗ-2106» реєстраційний номер [NUMBER] , однак не в тому розмірі, в якому б [PERSON] хотів отримати страхове відшкодування. Згідно ст.9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Як встановлено в судовому засіданні, сума страхового відшкодування зменшена на розмір франшизи у сумі 2 000 грн. Сторони не заперечували в судовому засіданні того факту, що сума франшизи повинна бути виплачена [PERSON] винуватцем ДТП - [PERSON] , який у судовому засіданні акцентував увагу суду на той факт, що з даного приводу [PERSON] до нього не звертався. Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в якості відшкодування матеріальних збитків суму франшизи в розмірі 2000,00 грн. Стосовно відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Так, згідно ч.1 ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п.1 та п.2 ч.2 ст. 23 Цивільного Кодексу України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно ч.4 ст. 23 Цивільного Кодексу України оральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Фізична особа, діями якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення (ч.1 ст. 276 Цивільного Кодексу України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч.2 ст. 276 Цивільного Кодексу України). Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 Цивільного Кодексу України). Частиною 1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини Суд приходить до висновку про наявність у [PERSON] на протязі тривалого періоду часу моральних переживань, оскільки у зв`язку з ДТП він повинен був вирішувати питання про відновлення автомобіля, витрачав свій час на вирішення інших організаційних питань. Всі ці обставини негативно сказались на моральному стані [PERSON] . Однак,

Outcome: partial