Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, де просить стягнути з відповідача на його користь: заборгованість по заробітній платі в сумі 899,59 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1 315,35грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 60 506,33 грн., а також 1 000 грн. у відшкодування витрат за надання правової допомоги. Позов мотивує тим, що з 19.02.2004 року по 09.07.2012 року працював в фермерському господарстві «Олександрівське». У травні 2014 року на запит його представника, від відповідача було отримано відповідь, що заборгованість відповідача перед ним по його зарплаті складає 899,59 грн., а середньомісячний заробіток становить 2 630,71 грн. За період з січня 2012 року по 09.07.2012 року він пропрацював у відповідача та не використав своє право на відпустку, а згідно ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а тому за 6 міс. та 9 дн. грошова компенсація за невикористані ним дні щорічної відпустки складає 1315,35 грн. Оскільки при звільненні з роботи, йому не виплатили заборгованість по зарплаті у розмірі 899,59 грн., то згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини підприємства належних працівнику сум в день звільнення, підприємство повинно сплатити йому середній заробіток за час затримки. Зазначає, що його середньомісячна заробітна плата становила 2 630,71 грн., а отже до стягнення підлягає сума 60 506,33 грн. за період з 10.07.2012 року по 10.06.2014 року (розрахунок: 2 630,71 грн. х 23 місяців = 60 506,33 грн.) 09.10.2014 року було подано заяву про збільшення позовних вимог, де позивач де уточнив суму заборгованості по зарплаті - 750,00 грн., а також просить стягнути на його користь компенсацію за невикористані дні відпусток в сумі 899,59 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 71029,17 грн. та за надання йому правової допомоги - 1 000 грн. (а.с.83). 13.11.2014 року представник позивача подав заяву, де збільшив суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 73 659,88 грн. (а.с.91). Позивач на розгляд справи не явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та подав заяву про розгляд справи без його присутності (а.с. 84, 92). Суд ухвалив провести розгляд справи у його відсутності. Представник позивача підтримав позов в повному обсязі з підстав зазначених в ньому, пояснивши, що вважає, що до стягнення підлягають наступні суми, а саме: 977,23 грн. - заборгованість по зарплаті, а не 750 грн., як зазначено було раніше, а також 899,35 грн. - компенсація за невикористану відпустку; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.07.2012 року по 09.11.2014 року, а не по день винесення рішення суду, в сумі 73 659,88 грн. та 1 000 грн. у відшкодування витрат за правову допомогу. Представники відповідача надали письмово викладене заперечення, де зазначили, що з січня 2012 року між ФР «Олександрівське» та [PERSON] був укладений безстроковий трудовий договір (контракт). Умовами п.8 цього договору встановлено, що оплата праці проводиться згідно розцінок галузевої угоди. Виплата заробітної плати здійснюється в грошовій, натуральній (видача сільськогосподарської продукції), а також відробітковій формі (послуги тракторного і автомобільного парку). Зарплата виплачувалась 7 та 22 числа кожного місяця. Станом на 01.01.2012 року заборгованість по зарплаті становила 45,52 грн.. За січень 2012 р. йому було нарахована зарплата - 1073 грн., з якої утримано - 74,68 грн. прибуткового податку; 38,63 грн. - єдиного соцвнеску; 20 грн. - внеску до лікарняної каси, до виплати - 939,69 грн.. На підставі видаткового касового ордеру та відомості на виплату грошей від 09.02.2012 року [PERSON] було виплачено за січень 2012 року - 939 грн.. Станом на 01.02.2012 року заборгованість по зарплаті [PERSON] становила 46,21 грн. За лютий 2012 р. йому було нарахована зарплата - 1073 грн., сума до виплати за вирахуванням проведених утримань - 939,69 грн.. За видатковим касовим ордером від 09.02.2012 року [PERSON] видано аванс у сумі 2 000 грн.. 27.02.2012 року [PERSON] надав голові ФГ «Олександрівське» заяву про видачу в рахунок заробітної плати молочних телят віком 1,5 місяців в кількості 4 голів. На підставі цієї заяви за видатковим касовим ордером від 29.02.2012 року він отримав у касі господарства готівкою 3705 грн., які того ж дня вніс оплату за 4-ох телят. Видача йому телят проведена за накладною внутрішньогосподарського призначення від 29.02.2012 року. Тобто, загальна сума виплат зарплати [PERSON] грошовими коштами та у натуральній формі продукції тваринництва за лютий 2012 року становить 5 705 грн. (розрахунок: 2 000 грн. + 3 705 грн.). Станом на 01.03.2012 року сума зайво виплаченої [PERSON] зарплати склала - 4 719,10 грн. (розрахунок: 5 705 грн. - 985,90 (939,69 грн. + 46,21 грн.), які згідно заяви [PERSON] від 27.02.2012 року необхідно утримувати з заробітної плати за наступні місяці до повного погашення. Виплата зарплати за березень 2012 року йому не проводилась. Станом на 01.04.2012 року сума зайво виплаченої заробітної плати [PERSON] зменшилась на 1069,84 грн. та становила 3 649,60 грн. За квітень 2012 року йому нарахована зарплата - 1740,58 грн. з якої утримано - 251,69 грн. прибуткового податку; 62,66 грн. - єдиного соцвнеску; 20 грн. - внеску до лікарняної каси, до виплати - 1 406,23 грн.. За видатковим касовим ордером від 12.04.2012 року йому виплачено аванс - 192 грн. За видатковим касовим ордером від 12.05.2012 року йому виплачено зарплату - за квітень 2012 року - 573 грн., а решта суми зарплати у розмірі 641,23 грн. (розрахунок 1406,23грн. - 192 грн. - 573 грн.) зарахована в рахунок погашення боргу та станом на 01.05.2012 року залишок зайво отриманих сум заробітної плати становив 3 008,03 грн. За травень відповідачу нарахована зарплата - 1563,34 грн. з якої утримано - 226,06грн. прибуткового податку; 56,28 грн. - єдиного соцвнеску; 20 грн. - внеску до лікарняної каси, до виплати - 1 261 грн.. За відомістю від 01.06.2012 року йому виплачено аванс - 100 грн., а решта суми зарплати у розмірі 1161 грн. (розрахунок: 3 008,03 грн. + 100 грн. - 1261 грн.) зарахована в рахунок погашення боргу та станом на 01.06.2012 року залишок зайво отриманих сум заробітної плати становив 1847,03 грн. За червень відповідачу нарахована зарплата - 3698,08 грн. з якої утримано - 534,74грн. прибуткового податку; 133,13 грн. - єдиного соцвнеску; 20 грн. - внеску до лікарняної каси, до виплати - 3 010,21 грн.. За видатковим касовим ордером від 13.06.2012 року йому виплачено аванс - 2000 грн. та видатковим касовим ордером від 14.06.2012 року йому виплачено аванс - 290 грн. Станом на 01.07.2012 року сума зайво виплаченої заробітної плати [PERSON] становила 1 126,82 грн. ( розрахунок: 1847,03 грн. + 2290 грн. = 4137,03 грн. - 3010,21 грн.) Зазначають, що згідно з відомістю про утримання з заробітної плати за посів соняшника та кукурудзи за 02.07.2014 року трактористу - машиністу [PERSON] у відробітковій формі шляхом виконання у травні - червні 2012 року робіт з обробітку його земельних ділянок засобами ФГ «Олександрівське» була виплачена заробітна плата 11 825 грн. За період з 01.07 по 09.07.2012 року [PERSON] було нараховано зарплату у сумі 1415,30 грн., окрім того на підставі наказу № 171/2 від 09.07.2012 року за період роботи з 01.01.2012 року по 09.07.2012 року проведено нарахування компенсації за невикористану відпустку за 11 календарних днів у сумі 899,50 грн.. А тому, вважають, що на день звільнення позивачу [PERSON] від ФГ «Олександрівське» ніяких сум до виплати не належало, а навпаки на день звільнення він мав непогашену заборгованість перед господарством в сумі 11 075 грн. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст., ст.47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що з 19.02.2004 року по 09.07.2012 року позивач працював на підприємстві відповідача, що підтверджується трудовою книжкою. 03 січня 2012 року між ФР «Олександрівське» та [PERSON] був укладений безстроковий трудовий договір (а.с. 6, 54 - 55 ). 09.07.2012 року позивач звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Як вбачається з наказу № 171/1 від 09.07.2012 року - позивач був звільнений на підставі поданої ним заяви від 09.07.2012 року (а.с.39), йому було нараховано заробітну плату в липні 2012 року за період з 01.07. по 09.07.2012 року, а також видано наказ № 171/2 від 09.07.2012 року «Про надання відпустки», де зазначено - розрахункові за невикористану відпустку за період роботи з 01 січня 2012 року по 09 липня 2012 року (а.с.38), а отже позивач останнім днем роботи позивача є 09.07.2012 р. та він був на підприємстві відповідача 09.07.2012 року; а згідно ст. 47 КЗпП України відповідач зобов'язаний був у день звільнення надати позивачу належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення - 09.07.2012 року. Станом на 01.02.2012 року заборгованість по зарплаті [PERSON] становила 46,21 грн. За лютий 2012 р. йому було нарахована зарплата - 1073 грн., сума до виплати за вирахуванням проведених утримань - 939,69 грн.. За видатковим касовим ордером від 09.02.2012 року [PERSON] видано аванс у сумі 2 000 грн.. 27.02.2012 року [PERSON] надав голові ФГ «Олександрівське» заяву про видачу в рахунок заробітної плати молочних телят віком 1,5 місяців в кількості 4 голів. На підставі цієї заяви за видатковим касовим ордером від 29.02.2012 року він отримав у касі господарства готівкою 3705 грн., які того ж дня вніс оплату за 4-ох телят. Видача йому телят проведена за накладною внутрішньогосподарського призначення від 29.02.2012 року. Тобто, загальна сума виплат зарплати [PERSON] грошовими коштами та у натуральній формі продукції тваринництва за лютий 2012 року становить 5 705 грн. (розрахунок: 2 000 грн. + 3 705 грн.). Станом на 01.03.2012 року сума зайво виплаченої [PERSON] зарплати склала - 4 719,10 грн. (розрахунок: 5 705 грн. - 985,90 (939,69 грн. + 46,21 грн.), які згідно заяви [PERSON] від 27.02.2012 року необхідно утримувати з заробітної плати за наступні місяці до повного погашення. Виплата зарплати за березень 2012 року йому не проводилась. Станом на 01.04.2012 року сума зайво виплаченої заробітної плати [PERSON] зменшилась на 1069,84 грн. та становила 3 649,60 грн. За квітень 2012 року йому нарахована зарплата - 1740,58 грн. з якої утримано - 251,69 грн. прибуткового податку; 62,66 грн. - єдиного соцвнеску; 20 грн. - внеску до лікарняної каси, до виплати - 1 406,23 грн.. За видатковим касовим ордером від 12.04.2012 року йому виплачено аванс - 192 грн. За видатковим касовим ордером від 12.05.2012 року йому виплачено зарплату - за квітень 2012 року - 573 грн., а решта суми зарплати у розмірі 641,23 грн. (розрахунок 1406,23грн. - 192 грн. - 573 грн.) зарахована в рахунок погашення боргу та станом на 01.05.2012 року залишок зайво отриманих сум заробітної плати становив 3 008,03 грн. За травень відповідачу нарахована зарплата - 1563,34 грн. з якої утримано - 226,06грн. прибуткового податку; 56,28 грн. - єдиного соцвнеску; 20 грн. - внеску до лікарняної каси, до виплати - 1 261 грн.. За відомістю від 01.06.2012 року йому виплачено аванс - 100 грн., а решта суми зарплати у розмірі 1161 грн. (розрахунок: 3 008,03 грн. + 100 грн. - 1261 грн.) зарахована в рахунок погашення боргу та станом на 01.06.2012 року залишок зайво отриманих сум заробітної плати становив 1847,03 грн. За червень відповідачу нарахована зарплата - 3698,08 грн. з якої утримано - 534,74грн. прибуткового податку; 133,13 грн. - єдиного соцвнеску; 20 грн. - внеску до лікарняної каси, до виплати - 3 010,21 грн.. За видатковим касовим ордером від 13.06.2012 року йому виплачено аванс - 2000 грн. та видатковим касовим ордером від 14.06.2012 року йому виплачено аванс - 290 грн. Станом на 01.07.2012 року сума зайво виплаченої заробітної плати [PERSON] становила 1 126,82 грн. ( розрахунок: 1847,03 грн. + 2290 грн. = 4137,03 грн. - 3010,21 грн.) За липень 2012 року позивачу була нарахована зарплата 1415,30 грн., з якої утримано 438,07 грн., а тому до виплати підлягало - 977,23 грн.. Крім того, йому було нараховано компенсацію за всі дні невикористаної відпустки в сумі 899,59 грн., а тому при звільненні підлягало виплаті - 1 876,82 грн. Оскільки станом на 01.07.2012 року сума зайво виплаченої заробітної плати [PERSON] становила 1126,82 грн. , то до виплати при звільненні позивача підлягала розрахункова сума - 750 грн. При звільненні з роботи, позивачу її не виплатили та як стверджують сторони - видали позивачу трудову книжку лише 21.07.2012 року, але не виплатили заборгованість в сумі 750 грн., посилаючись на те, що йому було проведено обробіток його земельної ділянки, а звільнившись з господарства, він залишився їх боржником. Згідно з відомістю про утримання з заробітної плати за посів соняшника та кукурудзи за 02.07.2014 року трактористу - машиністу [PERSON] у відробітковій формі шляхом виконання у травні - червні 2012 року робіт з обробітку його земельних ділянок засобами ФГ «Олександрівське» була виплачена заробітна плата 11 825 грн. А тому, вважають, що на день звільнення [PERSON] від ФГ «Олександрівське» ніяких сум до виплати не належало, а навпаки на день звільнення він мав непогашену заборгованість перед господарством в сумі 11 075 грн. Суд не погоджується з такими доводами представників відповідача, оскільки зі змісту досягнутих між сторонами усних домовленостей щодо проведення обробітку його земельної ділянки, вбачається, що фактично між сторонами склалися правовідносини, які виникають з договору підряду та регулюються нормами Цивільним кодексом України, а не Кодексом законів про працю. На момент розгляду справи, заборгованість [PERSON] не виплачена, а тому суд вважає, що по нарахованій, але не виплаченій зарплаті заборгованості немає, так як на день звільнення 09.07.2012 року за позивачем рахувалась сума зайво виплаченої заробітної плати в розмірі 1 126,82 грн., яку виходячи з заяви [PERSON] (а.с.51), з його розрахункових сум було її відраховано, а тому суд стягує на користь позивача 750,00 грн. та вважає, що це залишок суми компенсації за дні невикористаної відпустки. Щодо невизнання позову в части ні стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення та доводів представника відповідача, що працівник в день звільнення не працював та до отримання ним позовної заяви від ФГ «Олександрівське» про стягнення коштів, позивач не пред'являв до них вимоги щодо виплати йому заборгованості по зарплаті, то суд вважає їх безпідставними, так як з наказу № 171/1 від 09.07.2012 року вбачається, що позивач був звільнений на підставі поданої ним заяви від 09.07.2012 року (а.с.39), йому було нараховано заробітну плату в липні 2012 року за період з 01.07. по 09.07.2012 року, а також видано наказ № 171/2 від 09.07.2012 року «Про надання відпустки», де зазначено - розрахункові за невикористану відпустку за період роботи з 01 січня 2012 року по 09 липня 2012 року (а.с.38), а отже позивач працював та був на підприємстві відповідача 09.07.2012 року, а також згідно ст. 47 КЗпП України відповідач зобов'язаний був у день звільнення надати позивачу належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення - 09.07.2012 року, проте виплату належних позивачу при звільненні грошових коштів не здійснив. Між тим, згідно із ч. 1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, за наявності спору це питання вирішує суд. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. При вирішенні даного спору, суд приймає до уваги те, що на день розгляду справи відповідач не виплатив позивачу заборгованість по зарплаті. В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст., ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Тобто, початок перебігу тримісячного строку за заявою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки починається з наступного дня після виплати всіх належних позивачу при звільненні сум, а оскільки з позивачем при звільненні розрахунок не провели, то суд дійшов висновку, що ним не пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає задоволенню за період з 10.07.2012 року по 09.11.2014 року, відповідно до заявлених вимог та тверджень представника позивача в суді. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок). Згідно довідки № 56, виданої 05.05.2014 року ФГ «Олександрівське», середньоденна заробітна плата позивача складає 134,91 грн. без вирахування обов'язкових платежів (розрахунок: 1563,34 грн. + 3698,08грн.) : 39 дн. = 134,91 грн. ) Звільнення позивача відбулося 09.07.2012 року. За період з 10.07.2012 року до 09.11.2014 року кількість робочих днів згідно з щорічним розрахунком норм тривалості робочого часу становить 588 днів ( в 2012 році: в липні - 16 дн., серпні - 22 дн., вересні - 20 дн., жовтня - 23 дн., листопад - 22 дн., грудень - 21 дн.; в 2013 році - в січні - 21, лютому - 20 дн., березні - 20 дн., квітні -22 дн., травні - 19 дн., червні - 18 дн., липні - 23 дн., серпні - 21 дн. ; вересні - 21 день ; жовтні - 23 дн., листопад - 21 дн., грудень - 22 дн.; в 2014 році: січень - 21 дн., лютий - 20 дн., березень - 20 дн., квітень - 21 дн., травень - 19 дн.; червень - 19 дн., липень - 23 дні, серпень - 20 дн., вересень - 22 дн., жовтень - 23 дн., листопад - 5 дн.). За таких обставин на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за 588 робочих днів, що становить 79 327,08 грн. без вирахування обов'язкових платежів (розрахунок: 134,91 грн. х 588 роб.дн.). Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У п. 20 цієї постанови зазначено, у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частики порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. Суд вважає обґрунтованими доводи представника позивача про необхідність здійснення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, але виходячи із принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, судом було встановлено під час розгляду справи, порушення відповідачем прав позивача на своєчасне отримання відповідного розрахунку під час звільнення, а тому суд вважає за необхідне в межах своїх повноважень ухвалити рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 31 730,83 грн., виходячи із задоволеного розміру спірної суми - 40% (79 327,08 грн. х 40 :100) та принципу співмірності заявлених вимог. Оскільки із довідки відповідача (а.с.5) про нараховані та утримані суми, суми зарплати позивача зазначено без урахування утриманих податків та інших обов'язкових платежів, то суд вважає за необхідне зазначити про те, що сума 31 730,83 грн., вказана без урахування утриманих податків та інших обов'язкових платежів. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року N 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. З врахуванням того, що представник відповідача визнав вимоги щодо стягнення 1000 грн. за надання позивачу правової допомоги, що підтверджується квитанцією, то згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а тому стягує з відповідача на користь позивача 1000 грн. у відшкодування витрат за надання правової допомоги. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору (його вимоги виникли з трудових відносин), судові витрати необхідно віднести на рахунок відповідача, а тому відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 324,81 грн..

Outcome: partial