Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивачка 13 березня 2017 року звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с. 3-6). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 18 вересня 2010 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин з травня 2014 року, а також, наголошуючи на тому, що причиною розпаду родини є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Зазначила, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Враховуючи вищевикладене позивачка просила суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2\~000,00 грн., і до досягнення дитиною повноліття. Дитину залишити проживати із позивачкою. Стягнути сплачений судовий збір. Позивачка у судове засідання не зявилась. Про день час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 18). Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надавав. Згідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно актового запису № 553, складеного 18 вересня 2010 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.11). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.12,121). Позивач та відповідач втратили один до одного почуття взаємної поваги, любові, дружби та взаємодопомоги. Сторони фактично шлюбні відносини припинили з травня 2014 року проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не мають намірів щодо підтримання шлюбних відносин. При таких обставинах, суд вважає, що сімя сторін існує формально і розпалася остаточно, примирення сторін є не можливим, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Також, згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1,2 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до п.15, п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.\~180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж зазначений у ч. 2 ст.\~182 Сімейного кодексу України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.\~3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження",він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2\~000,00 грн. на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в судовому порядку, починаючи від дня предявлення позову до суду, і до досягнення повноліття дитиною, тому що відповідач, будучи батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати. Щодо вимог позивачки про визначення місце проживання дитини суд приходить висновку у необхідності відмовити у задоволенні даних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У відповідності зі ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. На підставі ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 1 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, суд зауважує, що позивачкою не зазначено жодних обґрунтувань у підтвердження наявності спору між сторонами щодо місця проживання дитини, не надано жодних доказів у підтвердження своїх вимог, тому суд вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за позовну заяву майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5-ти розмірів мінімальної заробітної плати. Вирішуючи питання щодо судових витрат, в силу ст. 88 ЦПК України, суд приходить висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн. за вимоги про стягнення аліментів та на користь позивачки в сумі 640,00 грн. у відшкодування сплаченого нею судового збору за вимоги про розірвання шлюбу.

Outcome: partial