Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, вимоги за яким уточнила в судовому засіданні та просить суд встановити факт спільного проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 01.04.2010 року по вересень місяць 2014 року та визнати право власності на частку у спільному майні подружжя, а саме ? житлового будинку та ? прибудов до нього. Мотивувала свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі 23 вересня 1989 року по 20 липня 2009 року, але вже з 01.04.2010 року знову почали проживати разом у спільному будинку № 78 а по вул. Гагаріна в смт Знамянка Друга, де виховували спільних дітей та вели спільне господарство. В період спільного подружнього життя в 1991 -1992 роках сторони за спільні кошти добудували житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями № 78 по вул. Гагаріна в смт Знам'янка Друга. Земельна ділянка, на якій зведений будинок, була успадкована відповідачем та [PERSON] після покійної [PERSON]. На успадкованій відповідачем земельній ділянці був облаштований фундамент, зведені зі шпал стіни та накрита шіфером покрівля, а вже за спільні кошти та спільною працею сторони обклали цеглою будівлю, вставили вікна та двері, зробили підлогу та пошпаклювали всередині, після чого це помешкання стало придатним для проживання. У 1992 році сторони разом добудували до будинку прибудову, яка складається з приміщень площею 5,9 кв.м. та площею 7,4 кв.м. Того ж року було прибудовано приміщення, в якому облаштовані котельня та туалет, облаштований погріб з шийкою. Нещодавно сторони зробили в будинку ремонт, змінили вікна, постелили лінолеум, закріпили плінтуса, поклеїли шпалери, пошпаклювали стелі, поклеїли багети, і все це також є спільною власністю. Згідно визначеної експертом оцінки загальна вартість житлового будинку 90 410 гривень та розмір частки позивача становить 22 602,50 гривень. Не дивлячись на те, що житловий будинок є обєктом завершеного будівництва, зі ступенем готовності 100%, за браком коштів право власності на будинок з надвірними будівлями не реєструвалося. На час їх побудови діяло законодавство, яке не вимагало обов'язкової державної реєстрації права власності на нерухоме майно, тому позивач вважає, що набула в ньому право власності не забороненим законом способом у спільному майні подружжя. Також, сторонами за спільні кошти було в 2011 році замінено нову огорожу «Н» вартістю 6 373 гривні та ворога «Н1» вартістю 5 933 гривні, в яких позивач також має право. Крім того, в 2013 році спільними коштами та працею добудували до будинку прибудову, вартість якої становить 81 306 гривень, почали будувати баню «В», вартість якої на даний час складає 27 845 гривень та сарай «Г» вартістю 25 978 гривні. Експертом визначено ступінь готовності цих об'єктів незавершеного будівництва 70 % і відповідно до ч. 3 ст. 331 позивач просить суд визнати за нею право власності на ? частину вартості будівельних матеріалів, з яких було зведено ці прибудови в розмірі 67 564,5 гривень. Просить визнати право власності на ? частину будинку та ? частину прибудов та будівельних матеріалів, вартість яких складає 108 060 гривень 50 копійок, які за неможливістю розподілу житлового будинку з прибудовою, просить суд стягнути з відповідача. Позивач в судовому засіданні частково підтримала свої вимоги, а саме в частині визнання за нею права власності на ? частину будинку та ? частину прибудов та будівельних матеріалів, та відмовилася від вимоги про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя. Відповідач в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на ? частину будинку та ? частину прибудов та будівельних матеріалів. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 1989 року (а.с.8). Шлюб між ними розірвано, про що 04.09.2014 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.20). 15 травня 1988 [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину, де успадкував ? частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою смт. Знамянка Друга вул. Гагаріна, 78. Будинок деревяномазаний, загальною житловою площею 25,2 кв.м. з надвірними побудовами: два сарая літ. «Б», «В», туалет літ «Г» та огорожа (а.с.41). Також, в судовому засіданні встановлено, що в період в 1991 -1992 роках сторони добудували житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, якому присвоєна адреса № 78 а по вул. Гагаріна в смт Знам'янка Друга. Земельна ділянка, на якій зведений будинок, рішенням Знамянської селищної ради надана [PERSON] у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, розміром 1115,4 кв.м. (а.с.12). У 1992 році сторони разом добудували до будинку прибудову, яка складається з приміщень площею 5,9 кв.м. та площею 7,4 кв.м. Того ж року було прибудовано приміщення, в якому облаштовані котельня та туалет, облаштований погріб з шийкою. В будинку зроблений ремонт: змінені вікна, постелений лінолеум, закріплені плінтуса, поклеєні шпалери, пошпаклювані стелі, поклеєні багети, що підтверджується висновком експерта. Також, замінено нову огорожу «Н» вартістю 6 373 гривні та ворога «Н1» вартістю 5 933 гривні. Крім того, добудувана до будинку прибудова, баня «В» та сарай «Г» Експертом визначено ступінь готовності цих об'єктів незавершеного будівництва 70 % . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що житлова площа будинку змінилася за рахунок прибудов та переобладнання будинку, побудовано та почато будівництво багатьох господарсько-побутових будівель та споруд, цінність будинку також виросла за рахунок проведеного ремонту та збільшення площі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст. 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до ст. 25 КпШС України (чинного на час виникнення спірних правовідносин), якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Постанова від 4 жовтня 1991 року N 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» передбачає, що будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний згідно зі ст. 25 КпШС спільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Факт спільного проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 01.04.2010 року по вересень місяць 2014 року, підтверджується довідкою селищної ради (а.с.8) та не заперечується сторонами. Згідно зі ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що спірний будинок, за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, та під час проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу, істотно збільшився у своїй цінності внаслідок трудових та грошових затрат подружжя (збільшилася житлова площа будинку майже втричі, вартість будинку відповідно, добудовано багато господарсько-побутових будівель та споруд, зроблений ремонт в будинку) та може бути визнаний судом спільною сумісною власністю подружжя. Також, за домовленістю між сторонами про визначення часток нерухомого майна кожного, суд вважає задовольнити вимогу позивача про визнання права власності на ? житлового будинку та ? прибудов до нього та 1/2частину будівельних матеріалів. В задоволенні інших позовних вимог суд вважає відмовити в звязку з відмовою від вимог позивачем в судовому засіданні. Крім того, відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи\~ чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», викладеного вище та

Outcome: partial