Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку, визнання такою, що втратила право користування майном та звільнення приміщення від особистих речей. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.03.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] уклали кредитний договір №2608/0308/71-016. Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов`язувався надати боржнику кредит у сумі 175 000,00 дол. США, а відповідач зобов`язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та умовах, що передбачені кредитним договором. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором №2608/0308/71-016, [PERSON] як «Іпотекодавець» передав в іпотеку: двохкімнатну квартиру, загальною площею 57,30 кв.м., яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Оскільки відповідач не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання по кредитному договору - ТОВ «Кредитні ініціативи» звернуло стягнення на квартиру іпотекодавця на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (п. 12.3.1. Іпотечного договору) та звернувся з відповідною заявою до державного реєстратора. Державний реєстратор Тарасенко І.М., прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.02.2019 року. Таким чином, законним власником квартири за адресою : [ADDRESS] є ТОВ «Кредитні ініціативи». Зазначає, що є законним власником предмета іпотеки, відтак відповідач втративши право власності на будинок, одночасно втратила і право на користування ним. Вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» намагалося врегулювати питання в досудовому порядку, надіславши відповідачам вимогу про добровільне виселення, однак відповідач продовжує створює перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватися та розпоряджатися нерухомим майном. З наведених підстав просить: зняти з реєстраційного обліку [PERSON] , визнати такою, що втратила право на користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , звільнити квартиру від особистих речей; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувсь до суд з заявою про розгляд справи за його відсутності, підтримавши заявлені вимоги та не заперечивши проти розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час повідомлялася належним чином про причини неявки суд не повідомила. Явку представника не забезпечила. Відзив до суду не надала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступне. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Однією з засад судочинства, регламентованої п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 14 березня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2608/0308/71-016, згідно якого банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у кредитної лінії, що не поновлюється в розмірі 175 000,00дол. США на строк з 14.03.208 року по 13.03.2037 року та на умовах, погоджених у договорі. Цього ж числа, між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір від 14.03.2008 року, яким забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №2608/0308/71-016 від 14.03.2008 укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем. Відповідно до п.2 іпотечного договору, на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартиру під номером [ADDRESS] . В подальшому, у зв`язку з невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» право власності на вищевказане домоволодіння, було зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи». Правовою підставою для реєстрації права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на нерухоме майно є відповідне застереження в договорі іпотеки від 14.032008 року (п.12.3.1) із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна інформаційної довідки 15524998 від 08.02.2019 року, власником квартири під номером [ADDRESS] є ТОВ "Кредитні ініціативи". Підстава для державної реєстрації - іпотечний договір, серія та номер:6441, виданий 14.03.2008 року, видавник: Морозова С.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, підстава внесення запису- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер:4525555 від 08.02.2019, [PERSON] , Комунальне підприємство « Реєстраційне бюро» м. Київ. 17.09.2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» на адресу відповідача направило вимогу про добровільне виселення, у випадку невиконання ними даної вимоги, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернеться до суду та органів державної виконавчої служби для здійснення примусового виселення. Згідно довідки Відділу реєстрації проживання/ перебування фізичних осіб Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації від 30.05.201 , в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована одна фізична особа. Як зазначає позивач, цією особою є: [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що на теперішній час позивач не може вільно розпоряджатися належним йому нерухомим майном у зв`язку з фактичною реєстрацією відповідача, що підтверджено вимогою позивача за вих. №2297 від 17.09.2019 року про добровільне звільнення всіма мешканцями приміщення, за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям всіх мешканців житла з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб відповідного РВ УМВС України. Позивач зазначає, що відповідач не виконала вимогу про виселення, продовжує користуватися спірною квартирою та створює перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватися та розпоряджатися нерухомим майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 3 ст. 319 ЦК України визначено, що власник полодіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України містить положення про те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки колишній власника житла в силу закону втратив право користування житлом. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Колишній власник житла [PERSON] втратив право власності та відповідно право користування жилим приміщенням. Право на свободу пересування і вибір місця проживання як невід`ємне право кожної людини закріплено Загальною декларацією прав людини 1948 року (п. 1 ст. 13), Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року (ст. 12), Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ст. 2). Згідно з Конституцією України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 1 ст. 33). Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі статтями 150, 156 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Позивач також просить зняти відповідача з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин, зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, після набрання законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку відповідним державним органом. Позивач просить суд зобов`язати відповідачів звільнити квартиру [ADDRESS] від особистих речей. Разом з тим, зазначена вимога також задоволенню не підлягає, оскільки під задоволенням вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відповідача зі спірної квартири мається на увазі, що остання буде виселятись з приміщення разом зі своїми особистими речами. Таким чином, відсутня необхідність у зобов`язанні відповідача звільнити квартиру від особистих речей рішенням суду. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів також підлягає судовий збір.

Outcome: partial