Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартири. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва. від 20.03.2019 відкрито провадження по справі. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27 жовтня 1999 року. Відповідно до складеного акту комісії ЖЕД-303 від 23.02.2017, залиття квартири позивача за №25 відбулося з вини розташованої вище квартири №28 , яка належить відповідачу [PERSON] . Згідно із звіту № 12/18 від 23 січня 2018 року, складеним оцінювачем [PERSON] , розмір матеріальних збитків, які завдано [PERSON] в результаті залиття: кімнати площею 15,2м2 - 7698,00грн; кімнати площею 15м2 - 3514,00грн; балкону - 792,00грн. Відповідач добровільно відшкодовувати завдану шкоду не бажає. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 12 004,00грн. 26.05.2020 до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] відповідно до якого зазначено, що 23 лютого 2017 року квартиру [ADDRESS] , яка належить позивачу, не було затоплено, що підтверджується актом комісії ЖЕД-303 від 23.02.2017, оскільки комісія в ході обстеження не виявила ознак «затоплення» або «залиття» у вигляді вологих плям або слідів підтікання. Акт комісії ЖЕД-303 від 23.02.2017 не є «Актом залиття», не відповідає за формою та змістом Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76. У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. 23.02.2017 комісія ЖЕД-303 не повідомила відповідача, як власника квартири №28 , про проведення обстеження квартири №25 , яка належить позивачу, тому відповідач не був присутній при обстеженні квартири. Комісія ЖЕД-303 не обстежувала належну відповідачу квартиру №28 та не встановила причини факту залиття квартири №25 . У акті комісії ЖЕД-303 від 23.02.2017 зазначено: «В результаті обстеження було встановлено: в другій житловій кімнаті біля стоякової труби опалення на стелі та стіні виявлено старі сухі плями площею 0,04м.кв. Зі слів мешканки [PERSON] вони виникли через ремонтні роботи в квартирі № 28 .» зі слів позивача [PERSON] вони виникли через ремонтні роботи квартири № 28 . Тобто, на момент обстеження у квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачу, були відсутні будь-які сліди вологи та залиття, по-друге, те, що виникнення плям було спричинено ремонтними роботами в квартирі №28 ґрунтується лише на словах мешканки квартири №25 [PERSON] та не підтверджуються будь-якими свідченнями третіх осіб, актами комісій або відповідними документами. ЖЕД-303 своїм листом від 22.04.2020 надало відповідачу «Звіт по заявках в роботі з 24.04.2017 по 01.02.2020 по обраній квартирі», а саме по квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачу, відповідно інформації, що міститься у наданому «Звіті по заявках в роботі», жодних заяв про залиття квартири, або балкону квартири [ADDRESS] , або інших скарг на будь-які випадки спричинення пошкоджень квартирі №25 з боку квартири №28 від [PERSON] до диспетчерської служби та до ЖЕД-303 за зазначений період не надходило. Отже, ствердження позивача у позовній заяві, що з вини відповідача відбувається постійне залиття балкону, цілком не відповідає дійсності та нічим не підтверджується. Крім того, комісією ЖЕД-303 за участю начальника відділу з нагляду за безпечною експлуатацією будівель комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» Синельника Г.Д. був складений акт комісії ЖЕД-303 від 09.12.2016, в якому зазначено, що в результаті обстеження було встановлено, що власник квартири [ADDRESS] в листопаді 2016 року силами підрядної організації ПП «Приватбудсвіт» провів роботи по капітальному ремонту балкону з заміною захисних екранів, проведенням термомодернізації та встановленням склопакетів. Бетонна плита підлоги балкону квартири №28 залишена без змін, поверх неї покладено утеплювач. Ознак пошкоджень несучих інструкцій будинку не виявлено. Відповідач не вчиняв будь-яких дій, які б могли привести до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] та не порушував санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Зокрема, відповідач не вчинював будь-яких дій, які б могли привести до залиття приміщень квартири [ADDRESS] , яка належить позивачу. У зв`язку з викладеним відповідач просить суд відмовити в задоволені позовних вимог. 22.06.2020 до суду надійшла відповідь на відзив від позивача [PERSON] відповідно до якої зазначила, що твердження відповідача про те, що його квартиру ніхто не відвідував та не встановлював причину затоплення квартири позивача спростовуються витягом з електронного журналу «Городок», відповідно до якого, 17.01.2017 позивачем була викликана аварійна служба у зв`язку з затопленням квартири та 18.01.2017 в квартирі відповідача були виявлені сліди старого залиття. Повторне залиття квартири позивача з вини відповідача сталося 23.02.2017, про що було складено акт комісії ЖЕД-303 від 23.02.2017, відповідно до якого, залиття квартири позивача за №25 відбулося з вини розташованої вище квартири №28 , яка належить відповідачу. Таким чином, вищевказаними доказами доводиться факт залиття квартири позивача за №25 , де проживає позивачка у зв`язку з чим, останній було спричинено матеріальні збитки, розрахунок яких нічим не спростовано. В свою чергу відповідачами не спростована відсутність їхньої вини в залитті зазначеної квартири. А навпаки доведено, що залиття у другій житловій кімнаті відбулось через протікання труби системи опалення у квартирі відповідача, а залиття балкону сталося з причини затікання води на стику конструктиву стіни зі стелею, що пов`язано з неякісним проведенням капітального ремонту балкону з заміною захисних екранів, проведенням термомодернізацією та встановленням склопакетів відповідачем. Позивач [PERSON] та представник позивача-адвокат Зайцев І.Ю. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог, посилаючись на обставини, які викладені в відзиві. В судому засіданні 05 жовтня 2020 року були заслухані свідки, [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] надала свідчення, що 23.02.2017 не піднімалася до квартири [ADDRESS] , однак пошкодження в квартирі № 25 спричинені з підстав залиття квартирою, яка знаходиться над квартирою позивача, а саме квартирою №28 . [PERSON] зазначила, що Акт підписала, оскільки при обстеженні квартири №25 дійсно були виявлені сухі плями на стелі та стені. Підтвердила, що [PERSON] зверталася зі скаргами щодо залиття своєї квартири. Свідок [PERSON] надав свідчення, що він працює слюсарем-сантехніком, 23.02.2017 в квартиру [ADDRESS] заходив, причин залиття на той час не побачив. Однак, ушкодження в квартирі [ADDRESS] могли спричинити ремонтні роботи, які проходили в квартирі № 28 . Сухі плями на стелі та стені могли виникнути якщо відбулося залиття квартирою, яка знаходиться над квартирою позивача, а це квартира №28 . Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане Відділом приватизації Ватутінської районної Держадміністрації від 27.10.1999. Відповідно до технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності громадянки [PERSON] , квартира складається з двох кімнат, загальна площа квартири 44,8кв.м, 1-а кімната - 15.0кв.м та 2-а кімната -15,2кв.м. [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Судом установлено, що позивач [PERSON] неодноразово викликала аварійну службу у зв`язку із затопленням своєї квартири, що підтверджується витягом з електронного журналу «Городок» в якому зазначено, що 04.01.2017, 17.01.2017 є звернення квартири №25 про те, що тече зі стелі, перевірено квартиру №28 в якій перепаковані батареї та надано консультацію. 23.02.2017 згідно акту ЖЕД-303 складеного комісією у складі провідного інженера відділу з нагляду за безпечною експлуатацією будівель КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» Нагалевської В.В., провідного інженера ЖЕД-303 Санець І.М., слюсаря - сантехніка Карпенко О.В. в результаті обстеження було встановлено: в другій житловій кімнаті біля стоякової труби опалення на стелі та стіні виявлено старі сухі плями площею 0,04м.кв.; в житловій кімнаті на системі опалення виявлено соляний бандаж, який було складено для усунення підтікання з трубопроводу опалення, на момент обстеження свіжих слідів протікання не виявлено; в ванній кімнаті стояки трубопроводів холодного, гарячого водопостачання та рушникосушарка знаходяться в робочому стані, витоків не виявлено; при візуальному огляді, козирок балкону квартири № 25 не пошкоджений та знаходиться в задовільному технічному стані. 13.12.2017 [PERSON] звернулась зі заявою до начальника ЖЕК-303 з проханням направити комісію для встановлення факту залиття квартири [ADDRESS] . Житлово-експлуатаційна дільниця № 303 надали відповідь на звернення [PERSON] відповідно до якої зазначили, що 15.12. 2017 працівника ЖЕД-303 комісійно було обстежено балкон квартири [ADDRESS] , про що складено відповідний акт. Згідно акту Житлово-експлуатаційна дільниця № 303 від 15.12.2017, складений комісією у складі заступника начальника Санець І.М., провідного інженера Корська О.О. , майстера тех. діл. Марковська К.І. , майстера рем. діл. Бондаренко А.М. на підставі звернення [PERSON] було обстежено квартиру [ADDRESS] з питання протікання балкону з вище розташованої квартири № 28 . В результаті обстеження було встановлено, що обшивка стелі балкону виконаного з дерев`яної вагонки, виявлено незначні сліди затікання на стику конструктиву стіни зі стелею. При обстеженні балкону з вулиці візуально було виявлено, що козирок балкону покритий з контр уклоном до стіни фасаду квартири № 25 . Згідно ч.4 ст. 319 ЦК України та ст. 151 Житлового кодексу України, власність зобов`язує, громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно статті 323 ЦК України передбачено, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що на споживача покладені наступні обов`язки: своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини та за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини. Відповідно до статті 319, 322 ЦК України власність зобов`язує і власник несе відповідальність за майно, що йому належить. Згідно із ст. 383 ЦК України, передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартири, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Доводи сторони відповідача про те, що акт від 23 лютого 2017 є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті належної позивачу квартири, не заслуговують на увагу, оскільки цей акт повністю відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій", в ньому наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття. До того ж, останній абзац Акту від 23.02.2017 містить такі посилання, що залиття в іншій кімнаті площею приблизна 0,04м.кв. виникло з вище розташованої квартири №28 . Для отримання відшкодування залиття з квартири №28 , запропоновано мешканці квартири 25 [PERSON] звернутися до винуватців залиття або до суду. Тобто наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані. Як установлено судом, 23 січня 2018 року позивач [PERSON] уклала акт прийому-передачі виконаних робіт з Фізичною особою підприємцем [PERSON] з метою визначення матеріального збитку в наслідок залиття квартири [ADDRESS] . Фізичною особою підприємцем [PERSON] надано звіт про вартість матеріального збитку завданого власнику майна внаслідок залиття, який становить збиток у сумі 12004,00грн, з яких: розмір майнової шкоди кімнати площею 15,2м2 становить 7 698,00грн; розмір майнової шкоди кімнати площею 15,0м2 становить 3514,00грн; розмір майнової шкоди балкону становить 792,00грн. Суд бере до уваги звіт № 12/18 від 23.01.2018, оскільки вважає належними й допустимими доказами офіційні документи, оформлені такими фахівцями, а тому ставиться критично до тверджень відповідача [PERSON] та його представника, що звіт №12/18 від 23.01.2018 про вартість матеріального збитку завданого власнику майна внаслідок залиття є незаконний та не відповідає дійсності. Через те що, звіт № 12/18 від 23.01.2018 складений Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , що діє на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних №320222 від 05.09.2013, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ФМД України № 892/16 від 07.11.2016, тобто має право оцінювати розмір майнової шкоди, у суду відсутні підстави вважати його незаконним, таких доказів суду не надано, і суд зауважує, що доказування по цивільній справі не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, суддею в судових засідання було роз`яснено, що якщо у сторін звіт експерта викликає сумнів щодо його правильності, суд може за заявою учасника справи призначити експертизу, відповідно до статті 103-104 ЦПК України. Однак, процесуальні права сторін в судовому засіданні та вимоги Цивільного процесуального кодексу України про призначення експертизи, були проігноровані сторонами по справі. Також неспроможними є доводи сторони відповідача про недоведеність вини відповідача у заподіянні позивачу шкоди внаслідок залиття квартири, оскільки у деліктних зобов`язаннях діє презумпція вини, а відповідач та його представник не довів свою невинуватість. До того ж суд зауважує, що хоча факт залиття відбувся в інший день та час ніж складання Акту від 23.02.2017, судом встановлено, що причино наслідковий зв`язок пошкодження стелі та стіни пов`язаний саме із залиттям квартири №25 , яке виникло з вини вище розташованої квартири [ADDRESS] , доказів які б спростовували цей факт стороною відповідача суду не надано. Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Частина 3 статті 386 ЦК України регламентує, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги звіт №12/18 від 23.01.2018, що розмір майнової шкоди, заподіяний оздобленню квартири внаслідок неодноразового залиття, за адресою: [ADDRESS] у частині другої кімнати, площею 15,2м2 становить 7698,00грн, суд приходить до висновку, що заявлена вимога доведена та обґрунтована, і тому підлягає задоволенню разом з відшкодуванням витрат пов`язаних з проведенням визначення розміру майнової шкоди в сумі 1400грн. Однак, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди в результаті залиття кімнати площею 15,0кв.м. та балкону квартири [ADDRESS] не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки позивачкою та її представником не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню. Аналізуючи викладеним вище, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково. Оскільки суд позовні вимоги задовольнив частково, витрати про по сплаті судового збору покладаються на відповідача в розмірі 840,80грн, що відповідає ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial