Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення ідеальних часток співвласників квартири, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, визнання права особистої власності на квартиру. В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 04.12.2006 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді частки вищевказаної квартири. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно онуці [PERSON] . Відповідач [PERSON] є донькою [PERSON] та спадкоємицею за законом. З питань оформлення спадщини за заповітом [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гармашова Г.М., але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено, у зв`язку з тим, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності. Оскільки вирішити питання розподілу часток та оформлення спадщини після смерті [PERSON] в позасудовому порядку не має можливості, тому вимоги підлягають захисту в судовому порядку. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визначити на кожного із співвласників по 1/3 ідеальній частці в праві спільної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину вказаної квартири, визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/3 частину квартири набутої на праві приватизації та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 08.10.2019 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 01.11.2019 року відповідачем подано відзив на позов, в якому зазначає, що заперечує проти позову, оскільки [PERSON] просить визнати за нею право особистої приватної власності на 1/3 квартири, набутої на підставі приватизації згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Так, позивач [PERSON] вже набула право власності на 1/3 квартири на підставі приватизації і не зрозуміло для чого їх необхідно визнавати знов право власності на зазначену 1/3 частину квартири. Крім того, у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визнання частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса. У позивача немає перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а отже немає підстав для задоволення позовних вимог. Просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 27.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті із викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідача [PERSON] , з врахуванням позиції відповідача, викладеної у відзиві на позовну заяву. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 04.12.2006 року, виданого Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради та зареєстрованого ОП ЗМБТІ 25.01.2007 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.07.2012 року, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 07.07.2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.06.2019 року, виданого Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 26.04.2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . 21.01.2015 року [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Шипко З.А., відповідно до якого все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що за законом вона буде мати право, заповіла [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 14.02.2015 року, актовий запис № 1210. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частку квартири за адресою: [ADDRESS] . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на частку зазначеної вище квартири [PERSON] , звернулася приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гармашова Г.М. Після смерті [PERSON] 06.06.2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. було зареєстровано спадкову справу за № 64289211 (номер у нотаріуса 33/2019), що підтверджується копією інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 58925149 від 02.01.2020 року. Постановою від 25.06.2020 року виданою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. про відмову у вчинені нотаріальних дій, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири [ADDRESS] , у зв`язку з неможливістю визначити склад спадкового майна. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У відповідності до положень п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 3.4 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Так, зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року, ратифікованихЗаконом України від 17.07.1997року №475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, оцінивши надані та здобуті докази по справі суд вважає, що померлій [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] , а оскільки частки співвласників у спільній сумісній власності за відсутності іншої домовленості між ними слід вважати рівними, тому ім`я кожного із співвласників необхідно визначити по 1/3 частці спірної квартири. Що стосується позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частку квартири в порядку спадкування за заповітом, суд приходить до наступного. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1234, 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як вбачається з копії спадкової справи, [PERSON] , було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Шипко З.А. від 21.01.2015 року, зареєстрований у реєстрі за № 4-31, відповідно до якого все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що за законом вона буде мати право, заповіла [PERSON] , [INFO] . Таким чином, позивач є спадкоємцем за заповітом. Позивач прийняв спадщину, шляхом подання заяви про прийняття спадщини, до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гармашова Г.М. відповідно до ст. 1269 ЦК України протягом встановленого ст. 1270 ЦК України строку. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У зв`язку з тим, що нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , позивачу було відмовлено у зв`язку з неможливістю встановити склад спадкового майна. Позивач не може оформити спадщину за заповітом на своє ім`я після смерті [PERSON] та зареєструвати право власності на спадкове майно. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача, про визнання права власності на 1/3 частку квартири в порядку спадкування за заповітом такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на 1/3 частину спірної квартири набутої на підставі приватизації, слід зазначити наступне. В п. 4.2 Рішення Конституційного Суду України N 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року надано офіційне тлумачення положень статті 1 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», в якому зазначено, що згідно з частиною першою статті 1 Закону суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже, у їхню власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду. Закон врегульовує також відносини, пов`язані з виникненням, оформленням та набуттям права приватної власності на квартири та інші об`єкти приватизації державного житлового фонду. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 04.12.2006 року, виданого Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Враховучи, що судом визначено, що частка [PERSON] , в праві спільної сумісної власності на зазначену вище квартиру, складає 1/3 частину, таким чином, в задоволенні вимог в частині визнання права особистої власності на частку в квартирі, набутої на підставі приватизації - слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1918,66 грн., що підтверджується квитанцією № 051058.01.048.142 від 15.08.2019 року. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог, в сумі 1279,11 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial