Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, просить позбавити відповідача права користування жилим приміщенням, а саме квартирою 61 у будинку № 1 по вул. Генерала Всеволода Петріва в м. Житомирі та зняти відповідача з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, стягнути з відповідача понесені судові витрати, мотивуючи позов тим, що він є власником вказаної вище квартири. У свій час батьки позивача також були співвласниками квартири, однак вони померли. Після смерті батьків позивач розпочав оформлення своїх спадкових прав на квартиру, у звязку з чим йому стало відомо, що у квартирі також зареєстрований [PERSON] чоловік сестри позивача, який був там зареєстрований за невідомих позивачу обставин та з невідомих йому підстав та без його згоди, як співвласника квартири. Відповідач у квартирі не проживає та ніколи не проживав, у квартирі відсутні будь-які речі відповідача, квартирою він не користується, комунальні платежі не сплачує, однак добровільно знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою відмовляється, а реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі порушує його право власності. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп. 9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. У судове засідання позивач не з'явився, його представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі та не заперечував щодо вирішення справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Частина 1 ст. 280 ЦПК України встановлює, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, оскільки існує сукупність умов, визначених ст. 280 ЦПК України, за яких суд може ухвалити заочне рішення, враховуючи думку представника позивача, який у заяві вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 24), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.10.2017 року (а.с. 28) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.30). Зі змісту довідки № 125, виданої 13.01.2018 року Комунальним підприємством «Виробниче житлове ремонтно експлуатаційне підприємство №14» Житомирської міської ради вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO] (а.с. 49). Згідно актів від 20.05.2017 року, від 10.01.2018 року та від 13.01.2018 року, які складені уповноваженими особами Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно експлуатаційне підприємство №14» Житомирської міської ради,\~ [PERSON] за адресою: [ADDRESS], зареєстрований, але не проживає згідно свідчень сусідів, які вказали, що [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з 2014 року, у квартирі відсутні будь-які належні йому речі (а.с. 23, 50, 51). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки, як доведено в суді, відповідач не є співвласником квартири та не проживає в ній. Відповідач у судові засідання не зявлявся та не скористався своїм правом заперечити доводи позовної заяви, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Також, 04.04.2016 року набрали чинності норми Закону України № 888-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг", відповідно до яких повноваження у сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб делеговані органам місцевого самоврядування (виконавчому органу сільської, селищної або міської ради, сільському голові (у випадку, коли\~ відповідно до Закону виконавчий орган сільської ради не утворено) - як органу реєстрації. Органом реєстрації у м. Житомирі є - Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради. Статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зі змінами та доповненнями,\~ передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви\~ особи, запиту\~ органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, наявність рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання. Відповідно до частини 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи обставини справи та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме у частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 61, що знаходиться за адресою: м. Житомир, [PERSON], 1, при цьому не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640,00 грн.

Outcome: partial