Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики №2013-01-00320 від 13.07.2013 року в розмірі 12634, 00 грн. В обгрунтування свого позову позивач посилається на те, що 13.07.2013 року між сторонами по справі укладено договір позики № 2013-01-00320, відповідно до умов якого [PERSON] отримала у позивача грошові кошти в розмірі 800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування позикою в розмірі 2% за кожен день користування позичальником грошовими коштами та з терміном повернення до 22.07.2013 року. Крім того, умовами договору передбачено, що у випадку прострочення сплати відсотків більш ніж на три дні, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 250, 00 грн., а також у разі невиконання позичальником зобов»язань по погашенню позики у визначені договором строки, позичальник повинен сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 2 % за кожен день від суми заборгованості , що накопичилася. Відповідач не повернула суму позики в строки, що визначені договором, чим порушила умови вказаного договору, у зв»язку з чим в неї виникла заборгованість, яка станом 14.07.2014 року становить 12634, 00 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість, а також судові витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13.07.2013 року між сторонами по справі укладено договір позики № 2013-01-00320, відповідно до умов якого [PERSON] отримала у позивача грошові кошти в розмірі 800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування позикою в розмірі 2% за кожен день користування позичальником грошовими коштами та з терміном повернення до 22.07.2013 року. ( а.с.6) Факт отримання відповідачкою вищевказаних грошових коштів, підтверджується видатковим касовим ордером від 13.07.2013 року . ( а.с.7) Умовами договору позики передбачено, що у випадку прострочення сплати відсотків більш ніж на три дні, позичальник повинен сплатити позикодавцю штраф у розмірі 250 , 00 грн., а також у разі невиконання позичальником зобов»язань по погашенню позики у визначені договором строки, позичальник повинен сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 2 % за кожен день від суми заборгованості , що накопичилася. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) її виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так само й положення ст.1046 та ч.1 ст.1049 ЦК України також зобов'язують позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак , до теперішнього часу відповідач не виконала свої зобов»язання за договором позики, у зв»язку з чим станом на 14.07.2014 року її борг перед позивачем складає 12634, 00грн., з яких: 800,00 грн. сума основного боргу; 250,00 грн. - штраф за прострочення сплати відсотків за договором позики; 5872,00 грн.- заборгованість за відсотками та 5712,00 грн. - пеня. ( а.с.8) Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Стаття 549 визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, і в такому разі її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, враховуючи вищевказану норму закону та з урахуванням положень ст..3 ЦК України, щодо загальних засадах цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦК України, щодо обов»язку суду сприяти сторонам у здійснені їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Встановивши, що сума основного боргу складає 800,00 грн., а сума неустойки 5712,00 грн., суд приходить до висновку, що нарахована неустойка значно перевищує понесені позивачем збитки, тому суд вважає за необхідне зменшити її розмір до розміру основного боргу, а саме: з 5712,00 грн. до 800,00 грн. Таким чином стягненню підлягає заборгованість за договором позики в розмірі 7722,00 грн., яка складається з наступного: 800,00 грн. сума основного боргу; 250,00 грн. - штраф за прострочення сплати відсотків за договором позики; 5872,00 грн.- заборгованість за відсотками та 800,00 грн. - пеня. Враховуючи, що відповідач взятих на себе зобов'язань в строки, які передбачені договором позики належним чином не виконала, суд знаходить позовні вимоги ТОВ "МІГФІНАНС" обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України На підставі викладеного та

Outcome: partial