Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про виділ земельної ділянки в натурі. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03.03.2015 року позов [PERSON], задоволено, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 0,062 га, для ведення садівництва (кадастровий номер [NUMBER]), та на 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 0,054 га, для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована на території с/т «Віта» Козинської селищної ради, Обухівського району, Київської області, та належала спадкодавцю [PERSON], який помер [INFO] на підставі Державного акту на право власності на землю, виданого Козинською селищною радою Обухівського району, Київської області 02.12.1996 року. 13.03.2015 року рішенням Обухівського районного суду Київської області позов [PERSON] задоволено, визнано за [PERSON] право власності, в порядку спадкування, на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,062 га. призначеної для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER] та на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,054 га. призначеної для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території с/т «Віта» Козинської селищної ради Обухівського району Київської області та належала спадкодавцю [PERSON], який помер [INFO], та після смерті якого успадкувала [PERSON], яка померла [INFO]. Вказані рішення суду набрали законної сили. [PERSON] є батьком позивача, а [PERSON] - матір'ю позивача. Спадкоємцями за законом вищезазначених ділянок 0,062 га та 0,054 га. у рівних частках по 1/3 стали діти померлого [INFO] [PERSON] - позивач [PERSON], та відповідач [PERSON] та його дружина [PERSON], а після смерті матері виникла необхідність у спадкуванні прийнятих нею у спадщину від батька по 1/3 часток двох земельних ділянок. На день подання позовної заяви, право власності на дві розташовані поруч земельні ділянки 0,062 га (кадастровий номер [NUMBER]) та 0,054 га. (кадастровий номер [NUMBER]), загальною площею 0,116 га., що знаходяться на території с/т «Віта» Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, на праві спільної часткової власності по ? частині належать позивачу та відповідачу. Оскільки домовленості щодо поділу спільного майна між сторонами не досягнуто, то позивач змушений звернутися до суду та просить виділити йому в натурі, належну йому ? частку земельної ділянки загальною площею 0,062 га., для ведення садівництва (кадастровий номер [NUMBER]) та ? частку земельної ділянки загальною площею 0,054 га, для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер [NUMBER]), які розташовані на території с/т «Віта» Козинської селищної ради Обухівського району, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 12.10.2016 року у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01.12.2016 року залучено по даній цивільній справі в якості третьої особи [PERSON]. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 19.12.2016 року клопотання представника позивача [PERSON] задоволено, призначено по даній цивільній справі судову земельно-технічну експертизу. 26.03.2018 року ухвалою суду відновлено провадження у справі у зв'язку з отриманням висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 2954/17-41 від 07.02.2018 року. Ухвалою суду від 01.06.2018 року залишено без розгляду клопотання представника позивача [PERSON] про залучення співвідповідача, та про призначення додаткової земельно-технічної експертизи. 02.07.2018 року ухвалою суду заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення доказів - повернуто заявнику. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечив, зазначив що спір можливо було вирішити мирним шляхом, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа та представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03.03.2015 року позов [PERSON], задоволено, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 0,062 га, для ведення садівництва (кадастровий номер [NUMBER]), та на 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 0,054 га, для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована на території с/т «Віта» Козинської селищної ради, Обухівського району, Київської області, та належала спадкодавцю [PERSON], який помер [INFO] на підставі Державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], виданого Козинською селищною радою Обухівського району, Київської області 02.12.1996 року. 13.03.2015 року рішенням Обухівського районного суду Київської області позов [PERSON] задоволено, визнано за [PERSON] право власності, в порядку спадкування, на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,062 га. призначеної для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER] та на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,054 га. призначеної для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території с/т «Віта» Козинської селищної ради Обухівського району Київської області та належала спадкодавцю [PERSON], який помер [INFO], та після смерті якого успадкувала [PERSON], яка померла [INFO]. Із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав їх обтяжень вбачається, що позивач зареєстрував свої права на відповідні частини двох земельних ділянок 0,062 га (кадастровий номер [NUMBER]) та 0,054 га. (кадастровий номер [NUMBER]), загальною площею 0,116 га., що знаходяться на території с/т «Віта» Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, право власності. Таким чином судом встановлено, що позивач на підставі рішень Обухівського районного суду Київської області від 03.03.2015 року та 13.03.2015 року зареєстрував своє право власності на ? частини земельних ділянок площею 0,062 га. (кадастровий номер [NUMBER]) та площею 0,054 га. (кадастровий номер [NUMBER]), що знаходяться на території с/т «Віта» Козинської селищної ради Обухівського району Київської області. На земельній ділянці для ведення садівництва під кадастровим номером [NUMBER] за адресою Київська область, Обухівський район, смт. Козин, с/т Віта знаходиться будинок [NUMBER], 60/100 частки якого належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування, 40/100 частки належить третій особі по справі - [PERSON] згідно договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І. від 24.11.2004 оку №5843. Згідно договору дарування садового будинку від 08.04.2003 року [PERSON] прийняв на праві власності 60/100 частини садового будинку [ADDRESS]. В конкретне користування обдарованому відчужується 60/100 частин з цілого домоволодіння, житловою площею 23,7 кв.м. а саме: 1-1 - коридор - 5 кв.м., 1-2 - туалет - 1,6 кв.м., 1-3 - гараж - 15,4 кв.м., 1-8 - кухня - 12,3 кв.м., 1-10 - коридор - 6 кв.м., 1-15 - жила - 10,3 кв.м., 1-16 - жила - 13,4 кв.м., 1-18 - хол - 4,1 кв.м., 1-19 - кімната відпочинку - 18,5 кв.м., 1-20 - коридор - 13,0 кв.м., 1-21 - кімната відпочинку - 16,9 кв.м., а1 - відкрита веренда, Б - навіс; В - туалет; Г - навіс; р1- ворота; р3 - вимощення ? частина; р4 - огорожа ? частина. Відповідно до Висновку експерта №2954/17-41 судової земельно-технічної експертизи, складеного 07.02.2018 року (а.с.143-151), із запропонованих двох варіантів розподілу спірної земельної ділянки між співвласниками. На розгляд суду запропоновано варіант виділу в натурі ? частку земельної ділянки, із земельної ділянки площею 0,054 га. (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована на території с/т «Віта» Козинської селищної ради, Обухівського району, Київської області та є у спільній частковій власності із [PERSON] (02156, [ADDRESS]) з урахуванням наступних обставин: виділення позивачеві земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] поперек водойми, а не вздовж, щоб у кожного власника був доступ до води, наведений в додатку і позначений крапками зеленого кольору та точками 5-6-7-8. Проміри між точками: від 5 до 6 - 13,20 м., від 6 до 7 - 20,51 м., від 7 до 8 -13,26 м., від 8 до 5 - 20,26 м. Що ж стосується виділення земельної ділянки площею 0,062 га. таким чином, щоб частина земельної ділянки позивача була під частиною будинку, якою він користується не вбачається за можливе, оскільки на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] розташоване нерухоме майно іншої особи, а саме [PERSON], яка не є співвласником земельної ділянки. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3, 4 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України). Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Стаття 1 Протоколу № 1 Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦK України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У частині 1 статті 346 ЦК України, наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 364 ЦK України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. В силу положень ст.ст. 21, 24 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. У відповідності до ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім'ї. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки між сторонами у справі не досягнуто згоди щодо фактичного здійснення їх права спільної часткової власності на вказану земельну ділянку, тому наявні правові підстави для виділу позивачу в натурі земельної ділянки площею 0,054 га., що є у їх спільній частковій власності, за запропонованим висновком експерта, в якому враховано як збереження ідеальної частки сторін у спірній земельній ділянці, так і можливість нормального користування сторонами земельною ділянкою. Що ж стосується позовної вимоги про виділ позивачу в натурі земельної ділянки площею 0,062 га., то в задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити, оскільки відповідно до вищевказаного висновку експерта такий виділ не можливий. Відповідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору в сумі 275 грн. 50 коп., за оплату експертизи в сумі 5 725 грн. 20 коп., та 2000 грн. на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial