Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] як таку, що незаконно проживає у вказаному житловому приміщенні, вселити [PERSON] у житлову кімнату площею 13,9 кв. м у квартирі [ADDRESS], стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 5\~000 грн. і 487 грн. 20 коп. судового збору. В обгрунтування позову позивач вказав, що він є співвласником квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 11.05.2012 року він є власником ? частини вказаної квартири, власником іншої частини є його колишня дружина [PERSON] За характером своєї роботи він постійно перебував у відрядженнях, тому не мав змоги постійно знаходитися у своїй квартирі, в той час як [PERSON] має постійний вільний доступ до квартири. 24.06.2015 року повернувшись з відрядження, він виявив, що в квартирі проживають сторонні люди, що є квартирантами (жінка, чоловік і троє дітей), яких поселила [PERSON] Ці особи надали йому копію договору оренди житлового приміщення від 12.06.2015 року, копію довіренності [PERSON], відповідно до якої остання надавала повноваження [PERSON], [PERSON], [PERSON] здавати в оренду, експлуатувати, користуватися, мати вільний доступ, а також укладати договори оренди належної їй на праві власності квартири за вищезазначеною адресою. [PERSON] є директором ТОВ «Флагман-Н» і не міг не знати про наявність другого власника, оскільки за своєю діяльністю повинен ретельно перевіряти правовстановлюючі документи, а в довіренності вказано, що [PERSON] є власником усієї квартири. Свого дозволу на здачу квартири у нього ніхто не питав, згоду на здачу своєї частки квартири він не надавав, тому такі дії [PERSON] є протизаконними та порушують його права. Отже договір оренди, укладений між ТОВ «Флагман-Н» і [PERSON] є нікчемним, підстав проживати у квартирі [PERSON] не має, тому підлягає виселенню. Позивач також вказує, що він неодноразово звертався за захистом своїх прав до Заводського РВ ММУ УМВС України. До квартири він не має доступу, тому вимушений орендувати собі житло. У судовому засіданні 08.04.2016 року представник позивачка [PERSON] підтримав позовні вимоги, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просив її задовольнити. В подальшому представник позивача не був присутнім у судовому засіданні, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до якої, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судовому засіданні не була присутньою, причин неявки суду не повідомила, про час і місце судового розгляду була сповіщена у встановленому законом порядку. Треті особи представник ТОВ «Флагман-Н», [PERSON] також не були пристуніми в судовому засіданні, про дату і час проведення судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. З урахуванням заяви позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи, відповідно до вимог ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності з вимогами ч. 1ст. 317\~ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1\~ст. 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.\~379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст.383 ЦК України\~та\~ст.150 ЖК України, передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених\~\~законом. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (чч. 1, 2 ст. 358 ЦК України). Відповідно до ст. 358 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п*ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України). \~ Відповідно до ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є колишнім подружжям, шлюб між ними був розірваний за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва 10.10.2014 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.05.2012 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по ? частці квартири за адресою: [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в КП «ММБТІ» за [PERSON] та [PERSON] 14.06.2012 року. Відповідно до технічного паспорту на квартиру за вказаною адресою, вона розташована на 1 поверсі п*ятиповерхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 27,2 кв. м, у тому числі: 1 кімната - 13, 3 кв.м, 2 кімната 13,9 кв. м, коридор 4,3 кв.м, санвузол - 3,3 кв. м, кухня 5, 4 кв. м, шафа вбудована 0,8 кв. м, коридор -2, 8 кв.м. 27.05.2015 року [PERSON] уповноважила [PERSON], [PERSON], [PERSON] здавати в оренду, експлуатувати, користуватися, мати вільний доступ, а також укладати договори оренди, належної ій на праві особистої приватної власності квартири №46, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 63. Таким чином, [PERSON] розпорядилася усією квартирою без згоди другого власника, хоча їй належить лише ? частка спірної квартири. 12.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди приміщення: 2 кімнат загальною площею 45 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач, як власник ? частки квартири, дозволу на передачу своєї частки в оренду не надавав, порядок користування спірним приміщенням між [PERSON] та [PERSON] не визначався, тому договір оренди, укладений між ТОВ «Флагман-Н» та [PERSON] є нікчемним, з моменту його укладення суперечив діючому законодавству, та порушує права позивача щодо користування належним йому майном. За таких обставин відповідач [PERSON] підлягає виселенню з вказаного житлового приміщення, а позивач вселенню. Виселення відповідача зі спірної квартири це спосіб захисту права власності позивача. І хоча угоди щодо порядку користування квартирою між власниками відсутні, враховуючи принцип диспозитивності, викладений в ст. 11 ЦПК України, суд вважає можливим задовольнити позов в межах заявлених позовних вимог, вселивши позивача у житлову кімнату площею 13,9 кв. м у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним за подання до суду позовної заяві в сумі 487 грн. 20 коп., що підтверджується наданою позивачем квитанцією. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.\~ Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року, розмір компенсаційних витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановлених законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача представляв адвокат [PERSON] Між ними укладений договір про надання правової допомоги від 09.04.2015 року. Адвокат приймав участь у судових засіданнях по справі. Проте позивачем не надано документального підтвердження витрат на правову допомогу, зокрема квитанції до прибуткового касового ордеру, тощо. За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial