Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, яким просить розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 17.03.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Погрібною Т.П. , зареєстрований у реєстрі № 495, скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Вимоги позову мотивує тим, що 17.03.2017 вона та її чоловік [PERSON] уклали договір довічного утримання (догляду), вважаючи, що за таким договором буде надаватися догляд за позивачем , оскільки вони не мали можливості самостійно піклуватися про себе через старчу немічність та хвороби, за що передали у власність відповідачу свою квартиру [ADDRESS] . Під час обговорення умов договору позивач звертала увагу представника відповідача, що вимушена укласти такий договір саме через похилий вік, стан здоров`я, що потребує стороннього догляду та допомогу, в тому числі прибирання житла, прання, готування їжі, купівлі харчів та ліків, сплати комунальних послуг тощо. Позивач була переконана, що саме таку допомогу отримає після укладання договору довічного утримання. Між тим, з часу укладання договору позивач не отримала жодного виду догляду. Текст договору не перекладений на мову, яку позивач розуміє, оскільки вона володіє російською мовою. Позивач зазначає, що відповідач зобов`язався не надавала їй жодної допомоги , а якщо мати відповідача [PERSON] і приносила їй їжу , то вона розраховувалась з нею з своєї пенсії. Відповідно до умов договору, відповідач розпочала надсилати кошти поштою тільки після конфлікту та звернення позивача з позовом до суду. Отже, позивач вважає, що оспорюваний договір не відповідає її внутрішній волі, оскільки помилялась щодо умов договору. Під час слухання справи у суді позивач , шляхом надання відповідної заяви, відмовилась від частини позову, що стосувалася договору, укладеного з її померлим чоловіком [PERSON] , погодилася з тим , що у відношенні чоловіка договор є виконаним на даний час. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала , вважає їх надуманими та безпідставними, вважає, що договір довічного утримання від 17.03.2017 укладено відповідно до вимог ЦК України, договір виконувався та виконується відповідно до положень договору. Для надання поточної допомоги [PERSON] до останньої постійно приходила мати відповідача [PERSON] , однак [PERSON] відмовилась від допомоги з січня 2018 року . Усі фінансові зобов`язання за договором [PERSON] виконує відповідно до умов договору , в повному обсязі та в строк, передбачений договором, ніяких пропозицій від позивача щодо внесення доповнень, змін до договору не надходило.( т.1 а.с.60-63) В судовому засіданні представники позивача, кожний окремо, підтримали обставини, викладені у позову та його вимоги, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача підтримав доводи, викладені у запереченнях та просив суд відмовити у задоволенні позову (т.1 а.с. 60-63) Представник третьої особи Золотаревський В.Я. просив відмовити у задоволені позову. Суд , вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вислухавши свідків, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. Так, судом встановлено, що [PERSON] з 27 грудня 1950 року перебувала зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується довідкою №108 від 21.05.2002 виданої Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції. Подружжю на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації житлового фонду 17.05.1995 року, реєстраційний номер 5-95-53714, право зареєстроване у КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 19.05.1995 за реєстровим номером П-5-18701( а.с.14,196 ) 17 березня 2017 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої, було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П., зареєстрований в реєстрі за № 495. При укладенні договору довічного утримання, частки у праві спільної власності на квартиру не визначались. ( а.с.195 т.1) Умовами договору передбачено, що [PERSON] та [PERSON] передають у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується забезпечувати їх утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно пункту 5 договору довічного утримання, [PERSON] зобов`язується забезпечувати [PERSON] та [PERSON] доглядом та фізичною допомогою довічно, а саме: надавати допомогу у вигляді догляду та фізичної допомоги; виконання призначених медичних процедур; придбання за гроші [PERSON] та [PERSON] та забезпечення приготування необхідного харчування, необхідною побутовою допомогою на загальну суму не менше розміру мінімальної пенсії щомісяця; за необхідності надання матеріальної допомоги, у сумі 350 (триста п`ятдесят) грн. щомісяця. Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. [PERSON] помер [INFO] ( а.с.15 т.1 ) Укладений Договору зобов`язує відповідачку [PERSON] виконувати обов`язки за договором особисто. Відповідач не заперечувала , що зазначені обов`язки вона особисто не виконувала , але наполягала на тому , що їх виконувала її мати . Тобто, для виконання цієї частини пункту 5 Договору відповідач зверталася за допомогою як до [PERSON] , так і до інших осіб. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснювали стосовно певних епізодів у жит\-ті [PERSON] та підтверджувалу участь у його житті [PERSON] , яка допомагала йому як сусідка . Однак , жоден з наведених свідків не надали повних і достатніх свідчень щодо виконан\-ня відповідачем [PERSON] умов договору довічного утримання на постійній основі з дати його укладення та на даний час у відношенні позивача [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що знайома із позивачкою та її померлим чоловіком давно. Вказала, що ходила до [PERSON] кожного дня, готувала їжу, відправляла їх обох на лікування у санаторій , викликала додому лікарів. Зазначила, що після смерті чоловіка, [PERSON] не бере від неї їжу, бо боїться, що її можуть отруїти, не бере слухавки, не відчиняє двері. Допитаний у суді свідок [PERSON] пояснив, що живе в тому ж будинку, що і сторони по справі, на 3 поверсі. Зазначив, що товаришував із [PERSON] . Пояснив, що знає про наявність договору довічного утримання від [PERSON] [PERSON] добре до нього ставилася. Чув від [PERSON] , що [PERSON] пригощала його їжою. Розповів, що йому відомо , що , десь два роки тому, [PERSON] приносила [PERSON] подарунок, а та не взяла його та не пустила її у квартиру. Свідок [PERSON] сусідка позивача , пояснила, що знає, що [PERSON] ви\-кликала швидку [PERSON] , готувала їжу, [PERSON] все робила до січня 2018 року. Не знає, чому сторони перестали спілкуватися. Чула , що в день свого народження [PERSON] не впустила в квартиру [PERSON] Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивачки , пояснила , що бачила, як зранку [PERSON] приносила тарілки до квартири [PERSON] . Пояснила, що знає, що сторони посварились після смерті [PERSON] , бачила, як у день народження [PERSON] вона не впустила в квартиру [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] , їх доньки товаришують. Зазначила, що знала [PERSON] , так як її чоловік товаришував з ним. Наголосила, що [PERSON] пять років допомагала [PERSON] . Пояснила, що одного разу [PERSON] попросила її подзвонити у двері квартири [PERSON] , бо їй вона не відчиняє. Коли [PERSON] відчинила двері, то сказала, що їй не вистачає коштів, що нехай краще вона за квартиру кошти платить. Стаття 528 ЦК України передбачає, що виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника зобов`язання особисто. У разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам. Відповідно до п. 5 Договору довічного утримання вбачається обов`язок відповідача " надавати допомогу у вигляді догляду та фізичної допомоги, виконання медичних процедур, придбання за гроші відчужувачів харчування ". Тобто , вказаний пункт Договору зобов`язує відповідачку виконувати вищевказане - особисто, але , як встановлено судом , з пояснень свідків , [PERSON] цього ніколи не робила. Відповідно до частини 1 статті 747 ЦК України, майно, що належить співвласникам на підставі спільної сумісної власності, зокрема майно, що належить подружжю, може бути відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду). Відповідно до ч. 2 ст. 747 ЦК України, якщо відчужувачем є один із співвласників майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, договір довічного утримання (догляду) може бути укладений після визначення частки цього співвласника у спільному майні або визначення між співвласниками порядку користування цим майном. У разі смерті одного із співвласників майна, що було відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду), обсяг зобов`язання набувача відповідно зменшується, з моменту смерті одного з відчужувачів набувач може в повному обсязі розпоряджатися часткою, набутою за договором від того з співвласників, хто помер. При укладені договору довічного утримання частки подружжя та порядок користування майном, в даному випадку, визначені не були. Відповідно до ч.2 ст.755 ЦК договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувана. Враховуючи вищевикладене, договір довічного утримання в частині [PERSON] вважається виконаним. Квартира, що стала предметом спірного Договору довічного утримання була набута у власність подружжям [PERSON] на правах спільної сумісної власності і частки кожного із подружжя не виділялися. Частиною першою ст.70 СК України встановлено , що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Проаналізувавши і вивчивши надані чеки поштових переказів , копія квитанції яких надані суду ( а.с. 80-81 т.1) можна дійти наступного висновку, що на ім`я [PERSON] були зроблені адресні поштові перекази грошей : 06.07.2018 - 515 грн; 23.06.2018 - 510 грн; 15.06.2018 - 510 грн; 18.05.2018 - 510 грн; 15.05.2018 - 510 грн; 20.04.2018 - 460 грн; 06.04.2018 - 510 грн; 21.03.2018 - 510 грн; 14.03.2018 - 1765 грн; 06.03.2018 - 510 грн; 27.02.2018 - 510 грн; 19.02.2018 - 460 грн; 20.01.2018 - 360 грн; 26.12.2017 - 360 грн. Поштові перекази грошей були здійснені у грудні 2017 (1 переказ), січні 2018 (1 переказ), лютому 2018 (3 перекази), березні 2018 (3 перекази), квітні 2018 (2 перекази), травні 2018 (2 перекази), червні 2018 (2 перекази); липні 2018 (1 переказ) Поштові перекази за період з 27 лютого 2018 року [PERSON] не отримані ( т.1а.с.127 ) Одним із зобов`язань набувача за договором довічного утримання від 17 березня 2017 року є надання відчужувачам, за необхідності, матеріальної допомоги у сумі 350 грн. щомісяця (п. 5). Отже, відповідач не систематично надавав матеріальну допомогу та порушував умови договору довічного утримання щодо надання матеріальної допомоги відчужувачам у сумі 350 грн. Належних доказів надання матеріальної допомоги у сумі 350 грн відчужувачам за договором довічного утримання починаючи з березня 2017 року по листопад 2017 року не надано. Тому, твердження відповідача про пересилання грошових коштів кожного місяця не відповідають дійсності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. З матеріалів справи вбачається факт погіршення відносин між сторонами у справі. Відповідно до договору довічного утримання істотними умовами договору є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому приміщені - квартирі, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, забезпечення медичною допомогою, забезпечення харчуванням, надання матеріальної допомоги та залишення позивачам квартири у довічне безкоштовне користування. Встановивши, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за договором довічного утримання, а саме, покладені на неї зобов`язання щодо здійснення догляду за позивачами, сплати вартості матеріальної допомоги , а починаючи з січня 2018 року взагалі залишила позивача без догляду та допомоги, яка за віком та станом свого здоров`я є неспроможною забезпечити себе самостійно, потребує щоденного стороннього догляду та медикаментозного лікування, суд дійшов висновку щодо наявність правових підстав для розірвання договору довічного утримання. Безпідставними є доводи відповідача про те, що вона належним чином виконувала зобов`язання за договором довічного утримання, оскільки судом встановлено, що [PERSON] особисто не здійснювала догляд за позивачкою, незважаючи на те, що вона за віком та станом здоров`я потребує догляду саме на регулярній основі. Періодично здійснювала догляд мати відповідача , якої вона передоручила ці обов`язки без погодження з позивачкою. Дані висновки підтверджуються поясненнями самої [PERSON] , наданими в суді та поясненнями допитаних свідків. [PERSON] посилалась на факт оплати комунальних послуг за квартиру, як на факт, що свідчить про належне виконання нею умов договору довічного утримання. Матеріали справи містять квитанції про сплату комунальних послуг [PERSON] ( а.с.4-23 т.2) Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. [PERSON] є власником цієї квартири з часу укладання договору довічного утримання, а саме з 17 березня 2017 року , зважаючи на що обов`язок сплати комунальних послуг, відповідно до ст. 322 ЦК України, покладений на неї, як на власника. Даний факт не може вважатися доказом належного виконання нею обов`язків за договором довічного утримання щодо здійснення догляду за позивачкою та сплати вартості матеріальної допомоги, оскільки за договором довічного утримання квартиру було передано позивачкою у власність [PERSON] та вона, як власник майна, здійснювала утримання цього житлового приміщення. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, належним виконанням зобов`язання слід вважати тоді, коли відповідач виконує всі взяті на себе обов`язки за договором. Проте, відповідачкою не було надано доказів, що свідчать про перерахування нею на користь позивачів вартості матеріального забезпечення у встановленому розмірі або придбання нею продуктів харчування, ліків, одягу тощо. За таких обставин, суд дійшов висновку щодо істотного порушення [PERSON] . Договору довічного утримання, якими передбачено довічне постійне утримання, забезпечення позивачів харчуванням, одягом, необхідною допомогою та матеріальним забезпеченням кожного з відчужувачів. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України , судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача. Згідно ч. ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат , суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та доведеним. Позивач просить стягнути на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 40 000 грн. ( а.с.164 т.2) та витрати на оплату судового збору. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 20 лютого 2018 року, 01жовтня 2019 року , 04 жовтня 2019 року , акти приймання передачі робіт (послуг) від 01 липня 2019 року, детальний опис робіт виконаних адвокатом від 01 липня 2019 року, завдання до договору від 04 жовтня 2019 року , звіт наданих послуг від 27 листопада 2019 року , а також чеки про сплату гонорару адвоката ( а.с.164-177 т.2) . Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial