Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить на підставі договору іпотеки № 10-1981-088І від 19.08.2008 р. укладеного між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 10-1981-088К від 19.08.2008 р., укладеного з [PERSON], що утворилась станом на 21.02.2014 р. в сумі 34623,50 доларів США, яка складається з: 10641,52 доларів США - сума строкової заборгованості по основному боргу; 8331,42 доларів США - сума простроченої заборгованості по основному боргу; 193,68 доларів США - сума строкової заборгованості по відсоткам; 15456,88 доларів США - сума простроченої заборгованості по відсоткам, за офіційним курсом НБУ на день стягнення, звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить [PERSON], а саме: квартиру [ADDRESS], шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за ціною, що визначена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Земля Плюс 2006» і становить 161814 грн. Виселити та зняти з реєстрації осіб, які зареєстровані в [ADDRESS], а саме: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3129,17 грн. Від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, на задоволенні позову наполягає проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання були повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Від представника третьої особи надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги не підтримує, оскільки вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення і зняття з реєстрації призведе до звуження існуючих житлових прав та інтересів малолітніх дітей. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем, неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Враховуючи вказане, орган опіки та піклування просить суд прийняти рішення на підставі наявних у справі документів, враховуючи інтереси дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. 19.08.2008 р. між Банком «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 10-1981-088К, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі 25000 доларів США /а.с. 5-6/. Згідно п. 3.2 кредитного договору відповідач зобов'язаний в термін з 1 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості в розмірі, відповідно до Графіку зниження розміру заборгованості (додаток № 1 до кредитного договору) та повністю повернути банку суму кредиту до 19.08.2023 р. 19.08.2008 р. в якості забезпечення своєчасного і повного виконання [PERSON] своїх обов'язків по кредитному договору № 10-1981-088К від 19.08.2008 р. був укладений Іпотечний договір № 10-1981-088І між позивачем та [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку наступне майно: квартиру [ADDRESS] /а.с. 7-8/. У випадку невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, а саме: виникнення у відповідача простроченої заборгованості, позивач згідно з п. 3.5 Кредитного договору, має право достроково стягнути суми виданого кредиту і відсотків за користування кредитом. Положеннями статей 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись сторонами належним чином і в установлений строк згідно умов договору та вимог закону. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем виконав в повному обсязі, а саме: надав кредитні кошти у розмірі 25000 доларів США. У порушення норм закону та умов договору відповідач систематично не виконував зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним, що відповідно до ст. 610 ЦК України, є порушенням зобов'язань. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 21.02.2014 р. має заборгованість в сумі 34623,50 доларів США, яка складається з: 10641,52 доларів США - сума строкової заборгованості по основному боргу; 8331,42 доларів США - сума простроченої заборгованості по основному боргу; 193,68 доларів США - сума строкової заборгованості по відсоткам; 15456,88 доларів США - сума простроченої заборгованості по відсоткам /а.с. 14-17/. За кредитним договором та відповідно до ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ст. 192 ЦК України до грошових коштів віднесено грошову одиницю України гривню та іноземну валюту. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно кредитного договору та відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» [PERSON] направлялись вимоги про погашення кредиту та сплату штрафних санкцій, і попередженням про звернення стягнення на майно, в разі не сплати заборгованості в повному обсязі /а.с. 10/. Але [PERSON] ухиляється від отримання письмової вимоги, не реагує на вимоги позивача і не погашає заборгованість по кредиту. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 590 Цивільного кодексу України, ст. 33 Закону «Про Іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Також, ст. 7 Закону «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Пунктом 8.4. Договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, забезпечених іпотекою, позивачу надано право звернути стягнення на нерухоме майно та за рахунок коштів, отриманих від реалізації, погасити наявну заборгованість відповідача за кредитним договором, а також проценти за користування кредитними ресурсами, комісійну винагороду, неустойку за іпотечним та кредитним договорами, збитки завдані простроченням зазначених платежів, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки. Також, у разі неналежного виконання позичальником будь-яких умов кредитного договору, позивачу надано право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки (п. 8.4.8. Договору іпотеки). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст. 39, 40 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Згідно п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільниои житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. 08.02.2013 р. відповідачам були направлені вимоги про виселення, в яких Банк «Фінанси та Кредит» просять добровільно протягом одного місяця звільнити приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] /а.с. 11-13/. Дана вимога позивача не була виконана. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Неповнолітні відповідачі [PERSON] та [PERSON] під час укладання договору іпотеки не проживали в іпотечній квартирі. В договорі іпотеки було передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що позивач як іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, суд вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Крім того, спірна квартира була передана в іпотеку ще до реєстрації в ній неповнолітніх дітей, а відтак - на час укладення іпотечного договору діти не мали права власності чи користування нею, що в свою чергу унеможливлює порушення їхніх прав на житло. У зв'язку з цим, будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (реєстрація неповнолітніх дітей в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р. зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення підлягають задоволенню, оскільки вони є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону, а вимога про зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснена на підставі рішення суду виключно про виселення, тому в цій частині позову слід відмовити, оскільки для здійснення цієї вимоги достатньо рішення суду про виселення.

Outcome: partial