Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У березні 2015 року ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначало, що 29.11.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Запорізьке РУ та [PERSON] було укладено кредитний договір №06/2007/3122 Фжр, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 53 113 доларів США 50 центів на проведення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зі строком повернення до 09.11.2027 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,39 % річних. Відповідно до умов договору позичальник зобовязався щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 602 доларів США 55 центів. На забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором, 29.11.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] (згідно свідоцтва про зміну імені від 08.02.2015 року прізвище відповідача змінено на [PERSON]), було укладено договір поруки № 06/2007/3122 Фжр, відповідно до якого, [PERSON] поручилась перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань , що витікають із кредитного договору. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредит, що підтверджується заявою на видачу готівки. Проте, відповідачі взяті на себе зобовязання належним чином не виконували, у звязку з чим станом на 05.02.2015 року заборгованість перед Банком складає 86\~022 доларів США 24 центи, з яких сума заборгованості за кредитом 51\~485,01 доларів США, сума заборгованості по сплаті відсотків 34\~536,23 доларів США, а також сума пені нарахована за прострочення сплати кредиту 140\~389 грн. 69 коп. та штрафи за порушення умов договору 95\~603 грн. 04 коп. Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просив суд солідарно стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом та відсотками у розмірі 86\~022 доларів США 24 центи, та за пенею та штрафами у розмірі 235\~992 грн. 73 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник заперечували проти позовних вимог предявлених до [PERSON] і просили відмовити у задоволенні позовних вимог до поручителя з підстав викладених у запереченнях на позов, зокрема, вважають, що договір поруки припинив свою дію з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про день, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом належним чином, у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації місця його проживання, які поверталися до суду не врученими з відмітками поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», що в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України дає суду підстави вважати, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, відповідача [PERSON] та її представника, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтями 1048, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору. Відповідно до пункту 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 вказаного Кодексу встановлено, що, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 29.11.2007 року між ВАТ КБ «Надра» в особі відділення №2 філії ВАТ КБ «Надра» Запорізьке РУ (правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 06/2007/3122 Фжр, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 53\~113,50 доларів США на проведення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зі строком повернення до 09.11.2027 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,39 % річних. Відповідно до умов договору позичальник зобовязався щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 602 доларів США 55 центів. На забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором, 29.11.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], яка згідно свідоцтва про зміну імені від 08.02.2015 року змінила прізвище на [PERSON], було укладено договір поруки № 06/2007/3122 Фжр, відповідно до якого, [PERSON] поручилась перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, що витікають із кредитного договору, в тому числі повернути до 09.11.2027 року кредит у сумі 53\~113,50 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 12,39%, сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором та можливі штрафні санкції. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредит, що підтверджується заявою на видачу готівки № 524 від 29.11.2007 року. Внаслідок неналежного виконання зобовязань за укладеним між сторонами кредитним договором, позичальник має заборгованість перед ПАТ КБ «Надра», яка згідно розрахунку позивача, який не оспорювався відповідачами станом на 05.02.2015 рокускладає 86\~022 доларів США 24 центи, з яких сума заборгованості за кредитом 51\~485,01 доларів США, сума заборгованості по сплаті відсотків 34\~536,23 доларів США, а також сума пені нарахована за прострочення сплати кредиту 140\~389 грн. 69 коп. та штраф, нарахування якого передбачено п. 5.3. кредитного договору, за порушення умов п. 5.3.14 договору 95\~603 грн. 04 коп. Враховуючи викладені обставини, суд вважає доводи позивача щодо порушення позичальником умов кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, та його право на дострокове стягнення вказаної заборгованості в судовому порядку є такими, що заслуговують на увагу. Разом з тим, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» про солідарне стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 5-53цс14 від 17.09.2014 року, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Зі змісту договору поруки, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], зокрема з п. п. 5.2., 5.3., вбачається, що сторони визначили строк дії поруки - до належного виконання позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього договору. Отже договір поруки не містить визначеного строку дії. З наданих позивачем суду документів вбачається, що свої зобов'язання по сплаті встановлених кредитним договором платежів відповідач [PERSON] припинив виконувати з березня 2012 року, тобто з цього часу у позивача виникло право вимоги до поручителя. Проте, до суду ПАТ КБ «Надра» звернулося 12.03.2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку з дня не сплати позичальником чергового платежу за кредитним договором, у звязку з чим порука припинилася на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому позовні вимоги предявлені до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню у повному обсязі, а у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором із [PERSON] слід відмовити. Крім того, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору на користь держави, оскільки позивач на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial