Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Бітякова Д.М. звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості за договором, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» було укладено договір № 6016161_ДСГ про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом до договору про користування електричною енергією № 6016161 від 14.12.2017 року. У відповідності до п. 2.1. договору, уклавши цей договір, позивач взяв на себе зобов`язання продавати Енергопостачальнику (відповідачу) електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктом електроенергетики (генеруючою установкою) приватного домогосподарства, сонячні панелі якої встановлені на даху будинку приватного домогосподарства, величина встановленої потужності якої становить 10 кВт, параметри якості якої відповідають вимогам державних стандартів, а відповідач взяв на себе зобов`язання купувати у позивача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в терміни, передбачені цим договором. Пунктами 3.2.1., 3.2.6., 3.2.7. договору передбачено, що відповідач зобов`язаний: купувати у позивача за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, електричну енергію в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством; проводити розрахунки з позивачем за «зеленим» тарифом у порядку, визначеному розділом 5 цього договору; надавати позивачу в терміни, обумовлені змістом п. 5.4 додаткового договору, підписані в двох примірниках, акти приймання-передавання товару (електричної енергії) та купівлі-продажу електроенергії. Позивач згідно з п. 3.3.1. договору, має право на отримання оплати за відпущену відповідачу електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством. Умовами і порядком оплати, закріпленим у Розділі 5 договору, передбачено, що розрахунковим періодом для встановлення відповідачу розміру оплати виробленої електричної енергії з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства є календарний місяць. На дату введення в експлуатацію генеруючої установки 03.01.2018 року «зелений» тариф за договором становить 5,8705 (без ПДВ) грн. У разі зміни «зеленого» тарифу розрахунки за придбаний Електропостачальником обсяг відпущеної приватним господарством електричної енергії у мережу, що перевищує місячне споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством, здійснюються відповідно до встановленого НКРЕКП «зеленого» тарифу. Зміни «зеленого» тарифу не потребують внесення відповідних змін до цього договору. «Зелений» тариф встановлений до 01.01.2030 року. Після 01.01.2030 року Електропостачальник придбає у споживача електричну енергію за тарифом, встановленим відповідно до вимог чинного законодавства. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється Електропостачальником протягом 15 днів місяця, наступного за розрахунковим. Електропостачальник повинен перерахувати кошти для оплати проданої споживачем електричної енергії, виробленої генеруючою установкою приватного домогосподарства, на поточний рахунок споживача відповідно до заяви-повідомлення (в редакції додаткової угоди № 1 від 23.05.2018 року). На виконання умов договору, між позивачем та відповідачем були підписані акти купівлі-продажу електроенергії за період січень 2018 року - листопад 2018 (включно) на загальну суму 56 184,81 гривень, яка відповідачем не сплачена, тому позивач просить стягнути вказану суму заборгованості з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 10 540,73 грн., 3% річних в розмірі 831,24 грн., втрати від інфляції в розмірі 277,68 грн., судовий збір сплачений за подання позову в розмірі 768,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. Ухвалою судді від 19.02.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 12.03.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що вина відповідача відсутня в затримці розрахунку з позивачем, у зв`язку з тяжким фінансовим становищем. Крім того, відповідач не згоден із розрахунком суми заборгованості, пені, 3% річних, втрат від інфляції, нарахованих позивачем, посилаючись на те, що із заявленої до стягнення суми підлягають відрахуванню відсотки по сплаті податків на доходи фізичних осіб та військовий збір, відповідно до умов договору, обов`язок сплати яких покладено на позивача, та які не підлягають стягненню з відповідача. Посилаючись на обставини фінансового стану відповідача, просить зменшити розмір пені до 500 гривень, а також витрати на правничу допомогу вважає завищеною та просить їх розмір зменшити до 500 гривень. Просить розстрочити сплату заявленої позивачем суми заборгованості на 12 місяців. Інших заяв по суті справи не надходило. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів позивача, позовні вимоги визнав частково, з підстав викладених у відзиві, розмір заявлених до стягнення витрат від інфляції на суму 277,68 гривень визнав у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Перевіривши обставини справи доказами в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 08.02.2018 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» було укладено договір № 6016161_ДСГ про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом до договору про користування електричною енергією № 6016161 від 14.12.2017 року. У відповідності до п. 2.1. договору, уклавши цей договір, позивач взяв на себе зобов`язання продавати Енергопостачальнику (відповідачу) електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктом електроенергетики (генеруючою установкою) приватного домогосподарства, сонячні панелі якої встановлені на даху будинку приватного домогосподарства, величина встановленої потужності якої становить 10 кВт, параметри якості якої відповідають вимогам державних стандартів, а відповідач взяв на себе зобов`язання купувати у позивача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в терміни, передбачені цим договором. Пунктами 3.2.1., 3.2.6., 3.2.7. договору передбачено, що відповідач зобов`язаний: купувати у позивача за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, електричну енергію в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством; проводити розрахунки з позивачем за «зеленим» тарифом у порядку, визначеному розділом 5 цього договору; надавати позивачу в терміни, обумовлені змістом п. 5.4 додаткового договору, підписані в двох примірниках, акти приймання-передавання товару (електричної енергії) та купівлі-продажу електроенергії. Позивач згідно з п. 3.3.1. договору, має право на отримання оплати за відпущену відповідачу електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством. Пунктом 5.4 договору передбачено, що оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється Електропостачальником протягом 15 днів місяця, наступного за розрахунковим. Електропостачальник повинен перерахувати кошти для оплати проданої споживачем електричної енергії, виробленої генеруючою установкою приватного домогосподарства, на поточний рахунок споживача відповідно до заяви-повідомлення (в редакції додаткової угоди № 1 від 23.05.2018 року). Внаслідок неналежного виконання взятих відповідачем зобов`язань щодо оплати придбаної електричної енергії утворилась заборгованість, яка період січень 2018 року - листопад 2018 (включно) на загальну суму 56 184,81 гривень, яка підтверджується укладеними між позивачем та відповідачем актами купівлі-продажу електроенергії та актами звіряння. Позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність заборгованості відповідача за отриману останнім електричної енергії за договором. Крім того, п. 5.8 укладеного між сторонами договору передбачено, що у разі несплати обсягу придбаної електричної енергії до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, Електропостачальник зобов`язаний сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (п. 6.1. договору). Встановлено, що позивачем у зв`язку з несвоєчасною оплатою придбаної електричної енергії відповідачеві за актами від 28.02.2018 року, 31.03.2018 року, 30.04.2018 року, 31.05.2018 року, 30.06.2018 року, 31.07.2018 року, 31.08.2018 року, 30.09.2018 року, 31.10.2018 року 30.11.2018 року до договору купівлі-продажу електричної енергії від 08.02.2018 року № 6016161_ДСГ, нарахована пеня в розмірі 10 540,73 гривень. Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, доходить висновку про його правильність та обґрунтованість. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань зі сплати за придбану електричну енергію, через що перед позивачем утворилась заборгованість за договором купівлі-продажу електричної енергії від 08.02.2018 року № 6016161_ДСГ. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлення договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України). Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. З матеріалів справи встановлено, що договором, який був укладений між сторонами, передбачено стягнення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з боку відповідача. Крім того, під час розгляду справи встановлено факт несвоєчасного здійснення оплати відповідачем вартості придбаної електричної енергії. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що договором не встановлений розмір за користування грошовими коштами позивача, позивачем було застосовано трьохвідсотковий розмір, передбачений ст. 625 ЦК України та розраховано втрати від інфляції. Відповідно до розрахунку позивача розмір 3 % річних становить 831,24 гривень, втрат від інфляції - 277,68 грн., який суд вважає обґрунтованими. Поряд з цим, Додатковою угодою № 1 про внесення змін до договору від 08.02.2018 року № 6016161_ДСГ у пункті 5.5 передбачено, що в Акті купівлі-продажу електроенергії обов`язково зазначаються суми податків і зборів, вирахувані з доходу Споживача від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії за „зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії його приватним господарством, які Електропостачальник, як податковий агент, повинен перерахувати до відповідного бюджету за своїм місцезнаходженням (реєстрації) на рахунки, відкриті в органах Державної казначейської служби. Отже, враховуючи, що розмір основного боргу, пені, 3 % річних нараховані позивачем відповідно до актів приймання-передавання товару (електричної енергії) на дохід позивача - вартість електроенергії (без ПДВ), з якої обов`язок по сплаті відрахованих податків і зборів, вирахуваних з доходу, покладено на відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Розмір основного боргу, пені та 3 % річних заявлених позивачем до стягнення з відповідача без урахування податків і зборів підлягають зменшенню шляхом їх відрахування із заявлених сум. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 45 228,80 гривень (56 184,81 гривень (за розрахунком позивача) - 10 956 гривень (відраховані податки і збори), пеню у розмірі 8 543,68 гривень (10 540,73 гривень - 1 997,05 гривень відповідно), 3 % річних - 718,34 гривень (831,24 гривень - 112,90 гривень відповідно). Позовні вимоги про стягнення розміру інфляційних витрат на суму 277,68 гривень, підлягають задоволенню, у зв`язку із повним визнання їх розміру відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З досліджених судом матеріалів та з урахуванням суми основного боргу і розрахованої пені не встановлено підстав для зменшення розміру пені, тому клопотання представника відповідача в цій частині задоволенню не підлягає. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено договором про надання правової допомоги, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 1000,00 грн. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 1000,00 гривень. Стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у такому розмірі, на переконання суду, є обґрунтованим, пропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін. Доводи відповідача про необхідність зменшення витрат, пов`язаних з правничою допомогою, з зазначених вище підстав, не заслуговують на увагу. Згідно ст. 435 ЦПК України, за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим за заявою сторони, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити чи розстрочити виконання рішення. При цьому Верховний Суд України в пункті 10 Постанови № 14 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року з наступними змінами і доповненнями, вказує про те, що задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин. Аналізуючи обґрунтування заяви про розстрочення виконання рішення суду, суд приходить до висновку, відповідачем не наведено та судом не встановлено наявності у відповідача виняткових або надзвичайних обставин в розумінні ст. 435 ЦПК України, які б могли утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення заяви, передбачені ст. 435 ЦПК України, відсутні, а відтак заява задоволенню не підлягає. На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 гривень, відповідно до квитанції № 1Р145 від 15.02.2019 року, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial