Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з відповідним позовом про стягнення з [PERSON] за інфляційних збитків договором позики від 26.06.2014 р. в сумі 5150 грн. за період з 01.09.2015 року по 31.07.2017 року, 3% річних в сумі 1809,60 грн. за період з 01.10.2014 року по 31.08.2017 року, витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн., а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначивши проте те, що остання добровільно зобовязання передбачені умовами позики не виконала, тому рішенням Новокаховського міського суду від 28.08.2015 року з неї стягнуто заборгованість за вказаною позикою, у звязку з чим просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача збитки за вказані періоди. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності наполягаючи на задоволенні позовних вимог, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, з не відомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляв, заяв про розгляд справи у свою відсутність не подавав. На підставі ст. 280 ЦК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, окрім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 26.06.2014 року [PERSON], взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 грн. та зобов'язалася повернути останній борг до 01.12.2014 р. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Цивільним законом визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач взяті на себе зобовязання по поверненню позики не виконала, тому рішенням Новокаховського міського суду від 28.08.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 20000 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто за період з 01 липня 2014 року по 01 серпня 2015 року в розмірі 7449,13 грн., відсотки за користування грошовими коштами виходячи зі облікової ставки НБУ у розмірі 4284,45 грн., судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 318,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., а всього: 34051 грн. 58 коп. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом (правова позиція, викладена у Постанові Верховного суду України від 2 вересня 2015 року у справі №6 -369 цс15). З матеріалів справи вбачається, що відповідач до теперішнього часу зобовязання по поверненню позики в повному обсязі не виконала. Враховуючи зазначене, підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення з відповідача на користь відповідача інфляційних виплат в сумі 5150,00 грн. за період з 01.07.2014 р. по 10.08.2015 р. (в межах заявлених вимог), виходячи з наданого позивачем розрахунку: - вересень 2015 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 102,3 (індекс інфляції)/100 20000= 460 (розмір інфляційних витрат); - листопад 2015 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 102,0 (індекс інфляції)/100 20000= 400 (розмір інфляційних витрат); - грудень 2015 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 100,7 (індекс інфляції)/100 20000= 140 (розмір інфляційних витрат); - січень 2016 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 100,9 (індекс інфляції)/100 20000= 180 (розмір інфляційних витрат); - березень 2016 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 101,0 (індекс інфляції)/100 20000= 200 (розмір інфляційних витрат) - квітень 2016 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 103,5 (індекс інфляції)/100 20000= 700 (розмір інфляційних витрат); - травень 2016 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 100,1 (індекс інфляції)/100 20000= 20 (розмір інфляційних витрат); - вересень 2016 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 101,8 (індекс інфляції)/100 20000= 360 (розмір інфляційних витрат); - жовтень 2016 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 102,8 (індекс інфляції)/100 20000= 560 (розмір інфляційних витрат); - листопад 2016 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 101,8 (індекс інфляції)/100 20000= 360 (розмір інфляційних витрат); - грудень 2016 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 100,9 (індекс інфляції)/100 20000= 180 (розмір інфляційних витрат); - січень 2017 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 101,1 (індекс інфляції)/100 20000= 220 (розмір інфляційних витрат); - лютий 2017 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 101,0 (індекс інфляції)/100 20000= 200 (розмір інфляційних витрат); - березень 2017 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 101,8 (індекс інфляції)/100 20000= 360 (розмір інфляційних витрат); - квітень 2017 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 100,9 (індекс інфляції)/100 20000= 180 (розмір інфляційних витрат); - травень 2017 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 101,3 (індекс інфляції)/100 20000= 260 (розмір інфляційних витрат); - червень 2017 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 101,6 (індекс інфляції)/100 20000= 320 (розмір інфляційних витрат); - липень 2017 року - 20000 грн. (сума заборгованості) х 100,2 (індекс інфляції)/100 20000= 40 (розмір інфляційних витрат). Крім того, підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення грошового зобовязання в сумі 1752,00 грн. за період з 01.10.2014 р. по 31.08.2017 р. за 1066 днів (в межах заявлених вимог), виходячи з наступного розрахунку: 20000 грн. (сума боргу) : 365 днів : 100 % х 3% річних х 1066 = 1752 грн. Тому, суд знаходить частково обґрунтованими по суті вимоги позивача відповідно до приведених розрахунків, а разом у загальній сумі 6902 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 133 ч. 3 п. 1 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представником відповідача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надана квитанція прибуткового касового ордеру № 2 від 20.01.2018 р. про прийняття адвокатом [PERSON] коштів на загальну суму 2000 грн. від позивача [PERSON] за надання правової допомоги за угодою № 43 від 07.11.2017 р. Стягнення понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України та постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року "Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" (зі змінами та доповненнями), якими передбачено, що граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи (з 01.01.2017 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Згідно розяснень, викладених у п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З угоди про надання правової допомоги № 43 від 07.11.2017 р. між адвокатом [PERSON] та [PERSON], додатку № 1 до вказаної Угоди, розрахунку вартості наданих послуг вбачається, що адвокат приймає на себе обовязки надавати необхідну правову допомогу клієнту в рамках цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків та відсотків за договором позики та/або за будь-яких інших питань, з використанням передбачених у ЦПК України та в інших законодавчих актах засобів, способів і методів захисту клієнта. Обсяг і вартість наданої правової допомоги за цією Угодою визначається у відповідному розрахунку, який є невідємним додатком до цього договору і свідчить про виконання сторонами своїх зобовязань. Квитанцією № 2 від 20.01.2018 підтверджено про прийняття адвокатом [PERSON] від [PERSON] обумовлену суму у розмірі 2000 грн. Згідно Розрахунку витрати становили 2240 грн., що включають у себе: виготовлення позовної заяви до Новокаховського міського суду Херсонської області (з урахуванням часу на аналіз законодавства, узагальнення судової практики, аналізу документів, розрахунку заборгованості та безпосереднього складання документу) 3 год. 00 хв., участь у судових засіданнях 0 год. 30 хв., всього 3 год. 30 хв. Тому, вимога позивача про стягнення з відповідача на свою користь витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 1920 грн., за виключенням участі у судовому засіданні адвоката, що фактично не здійснювалося (640х3=1920 грн.). На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 634 грн. 75 коп.

Outcome: partial