Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Кредитна спілка " Імперіал ЛТД " звернулася до Біловодського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.02.2011 року між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та [PERSON] був укладений кредитний договір №873, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 50000,00 грн. Кредит було надано на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом відповідно до п. 3.1 становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 фактичних місяця від дати отримання відповідачем кредиту та діє до повного виконання зобов`язань відповідачем. З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором, 08.02.2011 між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» укладено договори поруки з [PERSON] за №873/1, з [PERSON] за № 873/2, з [PERSON] за № 873/3 та з [PERSON] за № 873/4. При складанні договорів поруки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] були попереджені про солідарну відповідальність, яку вони нестимуть в разі неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору, та обізнані з істотними умовами кредитного договору. За згодою сторін було складено графік погашення кредиту, згідно з яким відповідач [PERSON] зобов`язався до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Позичальник [PERSON] неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого за кредитним договором №873 від 08.02.2011 станом на 24.04.2017 виникла заборгованість у розмірі 19414,42 грн., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів. 15.04.2020 позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №873 від 08.02.2011 у розмірі 68222,85 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі - 7880,00; заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі - 28131,33 грн; 3% від прострочених сум за основним кредитом в сумі - 1744,00 грн.; інфляційних втрат від прострочених сум за основним кредитом в сумі - 12865,93 грн; пені від прострочених сум заборгованості за тілом кредиту в сумі - 17601,59 грн; судовий збір у розмірі - 1544,00 грн. та витрати пов`язані з розглядом справи (правнича допомога) у розмірі 3000,00грн. Позивач Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» в судове засідання свого представника не направила. До суду звернулася з заявою, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на надані докази. Також просила справу розглянути за її відсутності в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був. Просив розглянути справу без його участі, про що надав письмову заяву. До суду звернувся із клопотанням, відповідально до якого проти позовних вимог заперечував, зазначивши що по кредитному договору від 08.02.2011 №873 позивач не виконав зобов`язання, передбачені п.1 договору в частині надання кредитних коштів, вказував, що грошові кошти після підписання договору фактично не отримував, про що свідчить відсутність первинних облікових документів (квитанцій та касових ордерів з його підписами), також зазначав, що копія видаткового касового ордера, додатково надана суду в порушення положень ч.2 ст. 83 ЦПК України та згідно з ч.8 ст. 83 ЦПК України не має прийматися судом до розгляду без відповідного обґрунтування, а тому просив в задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи була повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили. Відповідач [PERSON] надала суду відзив, згідно якого зазначила про повне невизнання позовну вимог, посилаючись на сплив строків позовної давності договору поруки. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Судом встановлено, що 08.02.2011 позивач Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №873, за яким відповідач отримав 50 000,00 гривень кредиту та зобов`язувався його повернути та сплатити проценти за користування ним, що вбачається з копій кредитного договору та видаткового касового ордеру з підписами представника позивача та відповідача. Строк надання кредиту 24 фактичних місяці від дати його отримання - п. 2.1. кредитного договору. Плата за користування кредитом (проценти) становить 70% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом - п.3.1. кредитного договору. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступну чергу - сума кредиту - п. 3.5. кредитного договору. Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є додатком до кредитного договору - п. 3.3. кредитного договору. Твердження відповідача про те, що останній грошові кошти після підписання вказаного договору фактично не отримував, про що свідчить відсутність первинних облікових документів (квитанцій та касових ордерів з його підписами) спростовуються наданою позивачем копією видаткового касового ордера від 08 лютого 2011 року № 247, з якого вбачається, що [PERSON] за вказаним кредитним договором фактично отримав в КС «Імперал ЛТД» грошові кошти в сумі 50 000 грн, що підтвердив власним підписом. Доводи відповідача, викладені в запереченні проти надання позивачем додаткових доказів, які ґрунтуються на тому, що останні надано позивачем не одночасно з поданням позову всупереч приписам ч.2 ст. 83 ЦПК України, та згідно з положеннями ч.8 ст. 83 ЦПК України не повинні прийматися судом до розгляду без відповідного обґрунтування, суд не приймає, оскільки КС «Імперіал ЛТД» подано дійсний позов 06.12.2017 року, коли положення чинної той час редакції ЦПК України, а саме її глави 5 «Докази» не мали імперативних приписів щодо обов`язкового подання доказів одночасно з позовом. З огляду на вище викладене копію видаткового касового ордера від 08 лютого 2011 року № 247 суд приймає, як допустимий доказ факту отримання відповідачем кредитних коштів від позивача. Згідно до графіку платежів, виданого Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» до кредитного договору №873 від 08.02.2011 [PERSON] зобов`язаний погашати виданий кредит у сумі 50 000 грн протягом 08.02.2011-08.02.2013, сума основного платежу становить 2083,33 грн, яку необхідно вносити кожного місяця, на суму залишку нараховується відсоток, відповідно до умов Договору. З даним графіком відповідач [PERSON] ознайомлений особисто про що свідчить його підпис. Відповідно до розрахунку заборгованості, виданого Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД», заборгованість за кредитним договором №873 від 08.02.2011 станом на 25.03.2020 складає в загальному розмірі 68222,85 грн, яка включає в себе: заборгованість по тілу кредиту 7888 грн; заборгованість по відсоткам у розмірі 28131,33 грн; 3% від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 1744,00 грн., інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12865,93 грн; пеню від прострочених сум заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17601,59 грн. Оскільки відповідач зобов`язання по поверненню тіла кредиту згідно договору належним чином не виконав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та необхідність стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в розмірі, зазначеному в позові - 7880,00 грн. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача по відсоткам за користування кредитом суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 08.02.2013 включно. Відтак, у межах строку кредитування до 08.02.2013 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 08.02.2013 відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. У відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18 припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12). Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, КС «Імперіал ЛТД» не мала права нараховувати відповідачеві відсотки за кредитом за договором № 873 від 08.02.2011 після 08.02.2013. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за кредитним договором №873 від 08.02.2011, нарахованих за період з 08.02.2013 по 25.03.2020 задоволенню не підлягають. Отже, з відповідача належить стягнути заборгованість по нарахованим позивачем відсоткам лише за період кредитування, яка за цей період (з 08.02.2011 по 08.02.2013) відсутня, оскільки в розрахунку заборгованості, наданого позивачем, зазначено суму нарахованих до сплати відсотків за вказаний період - 34752,85 грн, яку відповідачем сплачено, що вбачається з цього ж розрахунку. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат від прострочених сум за основним кредитом та 3% від прострочених сум за основним кредитом, суд прийшов до наступного. Відповідно до приписів ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд звертає увагу на те, що позивач в наданому розрахунку заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ч.2 ст. 625 ЦК України розраховує її за період з 26.09.2012 тобто за період, коли також нараховані відсотки за кредитним договором, що є необґрунтованим оскільки відповідно до висновків постанови Верховного Суду України по справі №444/9519/12 неприпустиме одночасне стягнення двох видів процентів, різних за своєю правовою природою: 1) процентів за користування грошовими коштами згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України та 2) процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України. Таким чином суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині нарахування процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 08.02.2011 по 08.02.2013 та, відповідно, і необхідності в їх відмові. З огляду на це з відповідача належить стягнути три проценти річних від прострочених сум заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 149,00 грн; заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 1128,03 грн, які загалом нараховані позивачем за період з 08.02.2013 по 25.03.2020 р. Стосовно позовних вимог, які стосуються стягнення з відповідача нарахованої пені за кредитним договором № 873 від 08.02.2011 суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено поняття неустойки (штрафу, пені), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Частиною 1 ст.624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. З положень ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР слідує, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В п.19 Постанови від 05.09.2019 р. по справі № 908/1501/18 Верховний Суд України, надаючи правову оцінку правомірності нарахування пені, зазначив, що зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунку. З огляду на вищевказані норми та, приймаючи до уваги, що кредитний договір № 873 від 08.02.2011 не містить положень про застосування до боржника неустойки у вигляді пені, суд приходить до висновку про необґрунтованість її нарахування позивачем, та про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Стосовно стягнення заборгованості до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суд прийшов до наступного. З метою забезпечення зобов`язань за кредитними договором № 873 від 08.02.2011 між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» укладено договори поруки: з [PERSON] - № 873/1; з [PERSON] - № 873/2, з [PERSON] - № 873/3/1 та [PERSON] - № 873/4. При складанні договору поруки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були попереджені про солідарну відповідальність, яку вони нестимуть в разі неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору, та обізнані з істотними умовами цих кредитних договорів. Частинами 1 та 2 ст.554 ЦК передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вбачається з п.п.4.1,4.2,5.4. договорів поруки № 873/1 від 08.02.2011, 873/2 від 08.02.2011, 873/3 від 08.02.2011 та 873/4 від 08.02.2011 сторони погодили збільшення строків поруки до трьох років, з чого слідує, що порука по цим договорам припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. З матеріалів справи встановлено, що зобов`язання по кредитному договору № 873 від 08.02.2011 виконане не було, термін виконання цього зобов`язання обмежується датою повернення останнього платежу, яка відповідно до графіка платежів сторонами визначена - 08.02.2013, а КС «Імперіал ЛТД» звернулася з позовом до суду 06.12.2017, тобто після спливу трьох років дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за цим кредитним договором до поручителів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача КС «Імперіал ЛТД» витрат на професійну правничу допомогу адвоката та витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви, то такі позовні вимоги теж підлягають часткового задоволення зважаючи на наступні обставини. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Верховний Суд зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року). Так, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду відповідні докази наданих послуг або витрат адвоката з правничої допомоги. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачем лише надано Адвокатську угоду б\\н від 03.03.2020 з адвокатом Березовським Ю.В., в якій зазначено порядок оплати та розмір гонорару адвоката, однак жодного доказу щодо підтвердження оплати позивачем коштів на підставі вказаної адвокатської угоди (копії квитанції до прибуткового касового ордера, чеку, тощо) до матеріалів справи Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» не надано. Також позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, що підтверджується квитанцією №0.0.955113858.1 від 02.02.2018. Згідно приписів ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, враховуючи, що позивач не надав суду документи, що свідчать про підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, водночас підтвердив сплату судового збору, і позов задоволено частково, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, що складаються лише з судового збору пропорційно задоволеним вимогам та відмовити в стягненні з відповідача витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги. Отже, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: partial