Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Представник позивача адвокат Бутко О.О. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить стягнути з відповідача ПАТ «ПІВДГЗК» на користь [PERSON] 136\~639,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] в період з 29.03.1991 по 28.08.2017 працював на підприємстві Відповідача на різних посадах, у останній час - слюсарем ремонтником управління з ремонту технологічного устаткування, в умовах впливу шкідливих факторів, що призвело до виникнення у Позивача професійного захворювання радикулопатія шийна С6-С8 та попереково - крижова L5-S1 переважно ліворуч в стадії загострення зі значно вираженими статико-динамічними порушеннями м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом, код М-54.1. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 20.02.2019 причиною захворювання є тривала робота (19 років та 2 місяці) в умовах шкідливих факторів виробничого середовища та недосконалості робочого місця, де він підпадав під вплив фізичного навантаження, яке перевищувало нормативні показники. При огляді МСЕК 21 травня 2019 року Позивачу встановлено 50 % стійкої втрати професійної працездатності і визнано інвалідом 3 групи. Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда від 21.05.2019 Позивач обмежений у життєдіяльності до пересування у трудовій діяльності, йому показано санітарно-курортне лікування, медичне спостереження у лікаря невролога. Зазначив, що з вини Відповідача він був змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди, обстеження, відновлювальні процедури, лікування, засідання медико-соціальних експертних комісій тощо. Так, в період з 2018 по 2020 рік Позивач 19 разів перебував на стаціонарному лікуванні, неодноразово лікувався амбулаторно, але стан його здоров`я не покращується, а лише погіршується. Позивач постійно відчуває фізичний біль у шийному та поперековому відділі хребта, оніміння нижніх кінцівок, плечолопаткового відділу, який посилюється навіть при незначному фізичному навантаженні, в нічний час та при зміні погодних умов. Характер захворювання є хронічним, хвороба невиліковною, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. Він за станом здоров`я не може виконувати більшість домашніх робіт, пов`язаних навіть з незначними фізичними навантаженнями, що вимагає додаткових зусиль для організації життя та побуту, від чого відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги та дратівливості, оскільки через хворобу він втратив високооплачувану роботу і зайвий раз турбується за матеріальний стан сім`ї. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному стані, завдає йому моральних страждань. Вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку має відшкодувати работодавець, тобто Відповідач. Ухвалою від 17.03.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою від 07.04.2020 в задоволенні клопотання Відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. Після отримання копії ухвали суду та позовного матеріалу, в установлені судом строки, Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на положення ст.1167 ЦК України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Зазначає, що до юридичних фактів, які має довести Позивач у зазначеній категорії справ, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розмір такої шкоди, тобто довести факт порушення АТ «ПІВДГЗК» його законних прав, яке призвело до моральних страждань. Відповідно до ч.5 ст.153 КЗпПУ працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я. Відповідач зазначив, що із наведених Позивачем обставин не вбачається, яким саме чином АТ «ІІІВДГЗК» порушило законні права та інтереси Позивача і, як наслідок, він отримав моральні страждання. Відповідач не заперечує проти наявності у позивача професійного захворювання, але вважає, що Акт розслідування причин виникнення хронічного захворювання не може бути взято як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки він підтверджує виявлення у Позивача професійного захворювання для встановлення у зв`язку із цим стійкої втрати професійної працездатності. В той же цим актом не визначені особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. Відповідач просив суд врахувати, що саме тривалий стаж роботи Позивача в умовах впливу шкідливих факторів став причиною виникнення у нього профзахворювання, а Відповідач в свою чергу, забезпечував останнього засобами колективного та індивідуального захисту, відповідно до галузевих норм. Вважає, що саме на\~працівника покладений\~обов`язок\~дбати про\~особисту безпеку\~та здоров`я,\~користуватися засобами\~індивідуального та\~колективного захисту,\~однак, Позивач, будучи ознайомлений з наявністю шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, та усвідомлюючи їх можливий негативний вплив на здоров`я, все одно реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах праці значно перевищив необхідний для отримання права на пільгову пенсію час роботи у шкідливих та важких умовах, умисно не вчиняв заходів для усунення шкоди, наприклад - переведення на іншу, менш шкідливу роботу в межах професії. Тобто, Відповідач вважає, що саме безвідповідальне ставлення [PERSON] до свого здоров`я призвело до встановлення йому професійного захворювання, прогресування його хвороби, погіршення самопочуття та встановлення 50% втрати працездатності. Також вважає\~безпідставними посилання\~Позивача на\~відчуття моральних\~страждань в\~сім`ї і\~побуті,\~оскільки це\~нічим не\~підтверджено. Просив суд взяти до уваги, що Позивачем не доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки наявність самого тільки факту роботи Позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві Відповідача, як і Акту МСЕК, не є підтвердженням моральних страждань, а відповідно і не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Крім того,\~Відповідач вважає,\~що розмір\~моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім, для розумного задоволення потреб Позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок Відповідача. В задоволенні позовних вимог просив відмовити. Дослідивши письмові матеріали, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Оскільки позивач надав докази того, що 18.10.2019 за рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «ПІВДГЗК» було змінено назву товариства АТ «ПІВДГЗК», тому суд вважає за доцільне здійснити заміну найменування відповідача на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ». Також встановлено, що Позивач [PERSON] працював на підприємстві Відповідача 34 роки 3 місяці, з яких в умовах впливу шкідливих факторів 19 років 2 місяці, звільнився 28.08.2017. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 20.02.2019 у [PERSON] виявлена наявність професійного захворювання з діагнозом: Хронічна радикулопатія шийна С6-С8 та попереково - крижова L5-S1 переважно ліворуч в стадії загострення зі значно вираженими статико-динамічними порушеннями м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом, код М-54.1. В п.16 цього Акту зазначено, що професійне захворювання виникло внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та недосконалості робочого місця, де він підпадав під вплив фізичного навантаження, яке перевищувало нормативні показники. Причиною професійного захворювання, згідно з п.17 Акту, є робоча поза (незручна) 36,2-58,1 % зміни, при нормі 25 % з вимушеними нахилами тулуба уперед під кутом більше 30 градусів; величина статистичного навантаження за зміну двома руками становила 246100 кг/с при нормі до 70000 кг/с, маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 30-36 кг при нормі 30 кг, робоча поза (вимушена) 28,2-29,8 % зміни при нормі 10 %. /а.с.3-6/. Наданим Позивачем довідкою обласної МСЕК від 21.05.2019 підтверджується первинне встановлення йому ступеню втрати професійної працездатності 50 % в зв`язку з радикулопатією, в період з 06.05.2019 по 01.05.2020, та третя група інвалідності в зв`язку з професійним захворюванням на строк до 1 червня 2020 року /а.с.7-8/. З виписок з історії хвороби встановлено, що Позивач має захворювання, яке за визначенням є професійним, багаторазово перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня №11» ДОР», в клініці Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу з приводу загострення болі в спині, пепереко-крижовому відділі хребта, лікарями якої встановлено рекомендації: спостереження у лікаря невропатолога, сімейного лікаря, прийом медикаментів, обмеження фізичних навантажень, тривалості рухів, нахилів тулуба, переохолоджень /а.с.11-34/. Вивчивши докази, суд вважає доведеним, що Відповідачем порушувалися норми з безпеки праці, що свідчить про часткову втрату працездатності Позивачем з вини підприємства-відповідача, у зв`язку з чим йому спричинено моральну шкоду. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності - 50 відсотків. Доводи представника Відповідача щодо відсутності підстав відшкодування Позивачу моральної шкоди спростовується наданими Позивачем доказами: Актом розслідування причин виникнення професійного захворювання, довідками МСЕК, виписками із історії хвороби тощо. Відповідно до ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом встановлено, що внаслідок професійного захворювання, позивачеві [PERSON] заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу його життя, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Моральні страждання та переживання через погіршення стану здоров`я, постійні болі, прийом ліків, періодичне перебування у лікарнях змусили позивача терпіти через це моральні страждання. Через болі у хребті, ногах, в суглобах, що збільшуються під час руху та фізичному навантаженні, оніміння ніг, він не має можливості вести активне життя, в результаті відчуває страх за своє здоров`я, постійний дискомфорт. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). При цьому суд керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 цієї постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Згідно з п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд не погоджується із запереченнями Відповідача в тій частині, що Позивач сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, оскільки, усвідомлюючи, що робота у шкідливих умовах впливає негативно на стан її здоров`я, мав можливість звільнитися, чого не зробив до цього часу, оскільки умови праці має створювати роботодавець, і позивач, як працівник має право розраховувати на безпечні умови праці. Але як випливає з Акту форми П-4 від 20.02.2019, компетентною комісією встановлені причини профзахворювання Позивача, яким є робота впродовж 19 років 2 місяців в умовах впливу шкідливих факторів (п.16 Акту); згідно з п.17 Акту причиною виникнення професійного захворювання є робоча поза, зокрема робоча поза (незручна) 36,2-58,1 % зміни при нормі 25 % зміни, робоча поза (вимушена) 28,2-29,8 % зміни при нормі 10 % зміни, величина статичного навантаження, що у 3,5 рази перевищує допустимі показники. Суд враховує також, що комісією, яка проводила розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача, з метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань запропоновано зобов`язати керівника ПАТ «ПГЗК» розробити заходи, направлені на приведення на робочому місці слюсаря-ремонтника з ремонту технологічного устаткування параметрів фізичного навантаження до нормативних згідно з санітарними нормами /а.с.5/. \~ \~ \~ Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. А отже, оскільки суд вважає підтвердженим причинний зв`язок між працею Позивача в АТ «ПІВДГЗК» та ушкодженням його здоров`я. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стаж його роботи на підприємстві, стан здоров`я, відсоток втрати професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках. Враховуючи вищезазначені обставини, особу позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає співмірною моральним стражданням позивача суму в розмірі 100 000 грн. Водночас визначений судом розмір моральної шкоди, на думку суду, не є обтяжливим для такого великого промислового підприємства як АТ «ПІВДГЗК». З огляду на вищенаведене позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь держави, від сплати якого згідно з законом позивач звільнений.

Outcome: partial