Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, у якому вона, посилаючись на самоусунення відповідача від виконання його обовязку з утримання дитини та забезпечення її матеріальних потреб просила суд визначити місце проживання дитини з позивачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] [PERSON] в розмірі 1600,00 грн., щомісяця, до настання повноліття дитини, також 2500,00 грн. витрат на правову допомогу. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2015 року вказаний позов було задоволено частково, визначено місце проживання дитини разом з матірю та стягнуто з відповідача аліменти в розмірі одного прожиткового мінімуму встановленого на відповідний вік дитини. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2015 року вказане Заочне рішення суду було скасоване та справа призначена в загальному порядку, враховуючи той факт, що відповідачем було надано довідку про офіційне працевлаштування. В судове засідання призначене на 10.11.2015 року сторони не зявились. В судове засіданні призначене на 18.12.2015 року сторони також не зявились. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, визнав позов в частині стягнення ? частини заробітної плати відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що представниками позивача та відповідача подано заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів, та враховуючи той факт, що представник третьої особи вже надав висновок стосовно визначення місця проживання дитини, та вказані обставини не змінились та сторонами не оскаржувались. Дослідивши доводи позову та письмові докази суд встановив наступні обставини та кореспондуючі ним правовідносини. [PERSON] (дівоче прізвище - Дувальчук) [PERSON] в період з 30.01.2009 року по 24.03.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Підставою для розірвання шлюбу є рішення Київського районного суду м. Одеси №520/16966/13-ц від 24.03.2014 року. Від вказаного шлюбі сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ЖД №18168 від 04.06.2009 року). Як вбачається з матеріалів справи, позивач разом з дитиною мешкає за адресою: м. Одеса, вул. Левітана, буд.№77, кв.№45. Вказана квартира належить гр. [PERSON] (родичці заявниці) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 13.04.2012 року за реєстровим №1838. При цьому Гр. [PERSON] повідомила, що дійсно за її згодою в належній їй квартирі безоплатно проживає гр. [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON], [INFO] (заява від 06.04.2015р., посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі №464). Зі змісту наданого Київською районного адміністрацією висновку №578/01/11 від 22.04.2015 року, вбачається, що: За наслідками обстеження умов проживання гр. [PERSON], про що спеціалістами територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради в Київському районі було складено відповідний акт від 27.01.2015р., встановлено, що фактично житлове приміщення представляє собою трикімнатну квартиру девятиповерхового багатоквартирного будинку, загальною площею 39,8 кв.м. та підсобних приміщень. Корисна площа квартири - 64,3 кв.м., загальна площа квартири - 67,1 кв.м. Квартира добре облаштована, обладнана усіма комунікаціями та відповідає всім санітарним нормам. Створені всі умови для перебування, відпочинку та розвитку дитини. У дитини є окрема кімната, умови проживання добрі, в наявності дитячі іграшки. При цьому в ході встановлення обставин виконання батьками дитини їх обовязків, спеціалістами територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради було надано запити на які Адміністрація Комунальної установи Дитяча міська поліклініка №6 Департаменту охорони здоровя Одеської міської ради, в якій малолітня [PERSON], [INFO], перебуває на обліку, повідомила, що при відвідуванні дитини вдома та проведенні профілактичних оглядів дитина завжди була у супроводі матері. Батька дитини лікар та медична сестра не бачили (лист від 27.01.2015р. №25). Адміністрація Одеського навчально-виховного комплексу Надія Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів - дошкільний заклад №275 Одеської міської ради Одеської області, який з квітня 2014 року відвідує малолітня [PERSON], [INFO], повідомила, що вихованням, утриманням та доглядом за дитиною займається її мати - гр. [PERSON]. Мати також регулярно цікавиться успіхами у вихованні та розвитку дитини, турбується про її самопочуття, приводить та забирає дитину вчасно кожного дня з дитячого садка. Батько дитини - гр. [PERSON], участі у вихованні дитини не приймає, до шкільного закладу не приходить, на батьківські збори не зявляється (лист від 27.01.2015р. №43). Вказані обставини відповідачем не оскаржувались, при розгляді заяви про перегляд заочного рішення відповідачем вказане питання не заперечувалось та не спростовувалось, а тому суд вважає вказані обставини доведеними та встановленими. Відповідно до положень ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд зазначає, що відповідно до принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1969 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Разом з тим проживання дитини з одним із батьків не обмежує права обох батьків на спілкування з дитиною та не звільняє від обовязку виховувати дитину, піклуватися про неї матеріально та забезпечувати її потреби. Таким чином суд доходить висновку про необхідність задоволення позову в цій частині. В поданій заяві про перегляд заочного рішення відповідачем ставилось питання тільки про перегляд рішення в частині стягнення аліментів, в якій останній посилався на те, що при присудженні стягнення з нього аліментів у розмірі одного прожиткового мінімуму на відповідний вік дитини судом не було враховано всіх обставин, а саме того факту, що він має на утриманні малолітнього [PERSON], [INFO], та також той факт, що він є офіційно працевлаштованим та з 03.11.2014 року займає посаду директора ТОВ «Транс Брок Логістік», а тому суд не повинен був стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі, а повинен був стягнути в частці від заробітку. Зокрема положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, передбачено обовязок батьків утримувати їх дітей до настання повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З наданих суду пояснень вбачається, що сторони не досягли згоди про участь кожного з них у матеріальному утриманні дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, яка передбачає стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в разі нерегулярності та мінливості доходу платника аліментів. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідачем було надано суду довідку № 1 від 03.06.2015 року відповідно до якої останній з 03.11.2014 року працює на посаді директора ТОВ «Транс Брок Логістік», та за період з 03.11.2014 року по 31.05.2015 року відповідач отримав 8842,56 грн. заробітної плати. Також представником позивача через канцелярію суду було подано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 17.12.2015 року згідно якого відповідач [PERSON] є засновником (керівником) ТОВ «Кліма Хітце» зі статутним капіталом у розмірі 950\~000, 00 грн. Статтею 183 СК України передбачено що частка від заробітку, яка буде стягуватися визначається судом. Тобто, в даному випадку, в разі офіційного та сталого отримання доходу платником аліментів суд повинен стягувати аліменти саме в частці від заробітку такого платника, а не в твердій грошовій сумі, оскільки дохід є постійним. Окрім того представником відповідача частково було визнано вказаний позов в частині стягнення ? частки заробітної плати відповідача, однак вказане твердження не відповідає положенням ст. 183 СК України, оскільки в такому випадку аліменти стягуються саме в частці від заробітку (доходу) платника аліментів, тобто з усіх доходів, а не тільки з розміру заробітної плати. Також суд враховує посилання відповідача про перебування на його утриманні малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія 1-ЖД № 098162, виданого Київським відділом РАЦС ОМУЮ 30.01.2009 року. Таким чином, з урахуванням відомостей про проживання дитини разом з позивачем та знаходження дитини на її утриманні, виходячи з засад доцільності та виваженості, приймаючи до уваги довідку про доходи відповідача ТОВ «Транс Брок Логістік» та інформацію про його засновницьку участь у ТОВ «Кліма Хітце», пербування на утриманні відповідача іншої малолітньої дитини, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, визначивши розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини в розмірі, що визначений сталою практикою судів, а саме в розмірі ? від всіх видів доходів відповідача. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вирішення спору про стягнення аліментів, у розмірі 243,60 грн., та на користь позивача 243,60 грн., за вирішення спору про визначення місця проживання дитини. В іншій частині у задоволенні вимог позивача про відшкодування судових витрат - витрат на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн. суд відмовляє через відсутність належних доказів несення позивачем таких витрат. Разом з тим суд розяснює сторонам їх право на подальше звернення до суду з заявою про зміну розміру аліментів, відповідно до положень ст. 190 СК України: у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених діючим законодавством. Виходячи з викладеного та

Outcome: partial