Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

В грудні 2014 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до Миколаївського національного аграрного університету (далі - Університет), в якому посилаючись на відсутність підстав для припинення виконання нею обов'язків заступника декана інженерно-енергетичного факультету з виховної роботи, просила визнати незаконним пункт 1.2. наказу ректора Миколаївського національного аграрного університету від 28.10.2014р. №455-ОС (далі - Наказ №455); поновити її на посаді заступника декана з виховної роботи; зобов'язати відповідача виплатити їй різницю в заробітку в розмірі 30-відсоткової надбавки в сумі 713 грн. за весь час незаконного звільнення від виконання обов'язків заступника декана вказаного факультету. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов, пояснивши, що виконання обов'язків заступника декана факультету з виховної роботи позивачці доручено у вересні 2013 року і за це їй встановлено надбавку в розмірі 713 грн. за рахунок позабюджетних коштів. Вона більше року виконувала вказані обов'язки, але наприкінці жовтня 2014 року з неї зняли виконання вказаних обов'язків без будь-якого пояснення причин такого рішення та посилання на норму КЗпП, про що вона дізналась 07 листопада 2014 року. Додали, що пункт 1.2. Наказу №455 є незаконним, оскільки виданий в порушення частини 3 ст.32 КЗпП без попередження за 2 місяці про зміну істотних умов праці. Зазначили, що посада заступника декана факультету з виховної роботи мається, оскільки передбачена п.3.4. статуту Університету та Законом України «Про вищу освіту». Позивач зауважила, що з листопада 2014 року відповідач, змінивши істотні умови її праці в бік погіршення, позбавив її певної частини заробітку без будь-якого попередження. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти позову, зазначивши, що позивач згідно з контрактом прийнята на роботу посаду асистента кафедри загальнотехнічних дисциплін факультету механізації сільського господарства (в подальшому назву факультету змінено на інженерно-енергетичний факультет) Миколаївського державного аграрного Університету. У вересні 2013 року позивачу доручено виконання обов'язків заступника декана з виховної роботи вказаного факультету (далі - Обов'язки заступника декана факультету). Після набрання чинності нової редакції закону «Про вищу освіту», яким посада заступника декана з виховної роботи не передбачалась, з позивача з 29.10.2014 року було знято виконання вказаних обов'язків та надбавки. Їх покладено на старшого викладача [PERSON] за громадських засадах. Зауважили, що в штаті Університету відсутня посада заступника декана з виховної роботи, але мається певний обсяг роботи, яка має назву обов'язки заступника декана з виховної роботи. Вказаний обсяг роботи з вересня 2013 року по кінець жовтня 2014 року виконувала позивачка на платній основі, а з 29 жовтня по 31 грудня 2014 року на безоплатній основі виконував старший викладач [PERSON] Додали, що оскільки позивачка працює на посаді асистента і в Університеті відсутня посада заступника декана з виховної роботи, то її вимоги про поновлення на посаді заступника декана факультету з виховної роботи є безпідставними. Зазначили, що Наказ №455 є цілком правомірним, виданим в межах компетенції ректора Університету, а тому вимоги позивачки безпідставні. Ухвалою суду від 15.01.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на боці відповідача залучено [PERSON], який в судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що з 29 жовтня по 31 грудня 2014 року наказом ректора Університету йому доручено виконувати Обов'язки заступника декана факультету на громадських засадах, з 01.01.2015 року вказані обов'язки він не виконує, оскільки їх немає, а виховна робота на факультеті проводиться науково-педагогічними працівниками згідно укладених контрактів. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, що маються в матеріалах справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Наприкінці червня 2012 року між [PERSON] та Миколаївським державним аграрним університетом (його правонаступник з 02.11.2012р. - Миколаївський національний аграрний університет) укладено контракт, відповідно умов якого позивачку призначено на посаду асистента кафедри загальнотехнічних дисциплін Університету з 01 липня 2012 року по 30 травня 2015 року. Пункту 4.4. Статуту Миколаївського національного аграрного університету, зареєстрованого 02.11.2012 року, передбачено право ректора приймати на роботу та звільняти з роботи працівників Університету. Пунктом 2.2. наказу ректора Університету від 03.09.2013 року №286-ОС (далі - Наказ №286-ОС) [PERSON] доручено виконання обов'язків заступника декана факультету механізації сільського господарства з виховної роботи та надана за це надбавка 30% в розмірі 713 грн. за рахунок позабюджетних коштів. Згідно пояснень сторін в подальшому назва факультету змінилась на інженерно-енергетичний факультет. Відповідно до витягу (від 07.11.14р) з наказу від 28.10.2014р. №455-ОС по Миколаївському національному аграрному університету, пунктом 1.2. вказаного наказу знято з [PERSON] з 29.10.2014р. виконання обов'язків заступника декана з виховної роботи інженерно-енергетичного факультету та відмінено надбавку 30% за виконання вказаних обов'язків. Підставою наказу зазначено рапорт першого проректора. Цим же наказом (пункт 2.2.) виконання вказаних обов'язків з 29.10.2014р. по 31.12.2014р. доручено [PERSON], старшому викладачу кафедри теорії та практики психолого-педагогічних дисциплін, на громадських засадах. Як вбачається з штатних розписів Університету (загальний та спеціальний фонд), посада заступника декана в Університеті відсутня. Передбачено виплату надбавок за виконання обов'язків заступників декана. Тобто виконувана позивачкою робота не є сумісництвом, оскільки відповідно до п.8 додатку до Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28червня 1993 року №43 робота без зайняття штатної посади на тому самому підприємстві, установі, організації входить до переліку робіт, які не є сумісництвом. Статтею 21 КЗпП встановлено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату. Згідно з ч. 3, 4 ст.24 КЗпП, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Частиною 3 ст.32 КЗпП передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Законом України «Про оплату праці» у статті 2 встановлено структуру заробітної плати до якої відносяться в тому числі: 1) Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки); 2) Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Статтею 29 вказаного закону передбачено, що при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Отже, між відповідачем та позивачем укладено контракт як з науково-педагогічним працівником, відповідно до умов якого з 01.07.2012р. по 30.06.2015р. позивач займає посаду асистента кафедри загальнотехнічних дисциплін Університету та виконує відповідні обов'язки. 03.09.2013 року між позивачем та відповідачем досягнуто угоди, яка оформлена Наказом №286-ОС, згідно умов якої обов'язки [PERSON], як асистента кафедри загальнотехнічних дисциплін, збільшено на певний обсяг, який названо обов'язки заступника декана факультету з виховної роботи. За виконання збільшеного обсягу обов'язків (норм праці) [PERSON] встановлена додаткова заробітна плата у виді надбавки 30% в сумі 713 грн. З 29.10.2014 року угода від 03.09.2013 року відповідачем в односторонньому порядку припинена та обсяг виконуваних позивачем обов'язків зменшено на обсяг обов'язків заступника декана факультету з виховної роботи, в зв'язку з чим відмінено виплату позивачу додаткової заробітної плати, про що, як зазначає позивач і не оспорює відповідач, їй було повідомлено тільки 07.11.2014 року. Такі дії відповідача є зміною істотних умов праці позивача та зміною в бік погіршення умов оплати праці, про що роботодавець повинен був повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження (ч.3 ст.32 КЗпП, ч.2 ст.29 Закону «Про оплату праці»), що зроблено не було. Тобто, в даному випадку порушено трудові права позивача. Суд приходить до висновку, що така істотна зміна умов праці позивача була обумовлена наявністю змін в організації праці Університету виходячи з наступного. Як зазначали представники відповідача, третя особа в наданих поясненнях, та підтверджено доказами (п.2.2. наказу №455, яким виконання спірних обов'язків доручено виконувати [PERSON] до 31.12.2014р. на громадських засадах), зменшення обсягу виконуваних позивачем обов'язків (звільнення від виконання обов'язків заступника декана з виховної роботи) відбулось в зв'язку зі змінами в організації праці в Університеті - з 01.01.2015 року виконання вказаних обов'язків розподілено між науково-педагогічними працівниками згідно контрактів. Позивачем зворотнього не доведено. Доводи позивачки та її представника з посиланням на зміст статуту та інформації на сайті Університету, що посада заступника декана з виховної роботи інженерно-енергетичного факультету мається в Університеті, судом не приймається до уваги, оскільки не підтверджена відповідними належними доказами (штатним розписом Університету). Згідно ч.3 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року з наступними змінами та доповненнями "Про практику розгляду трудових спорів", у тих випадках, коли підстави для зміни зазначених умов були, але працівник, який відмовився від продовження роботи, не був попереджений за 2 місяці про їх зміну або звільнений до закінчення цього строку після попередження, суд відповідно змінює дату звільнення. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так як позивачку не попереджено за два місяці про зміну істотних умов праці та про зменшення заробітної плати, то її права слід захистити не шляхом скасування п.1.2. Наказу №455, а шляхом зміни у вказаному наказі дати зняття з [PERSON] виконання обов'язків заступника декана факультету з виховної роботи та зобов'язанням відповідача виплатити позивачу різницю в заробітку в розмірі 30 % надбавки в сумі 713 грн. на місяць до закінчення двохмісячного строку з моменту ознайомлення з Наказом №455. Оскільки прозивачка була ознайомлена з Наказом №455 лише 07 листопада 2014 року, що підтверджується наданим нею витягом з наказу (а.с.7), і це не спростовано відповідачем, то зняти з позивачки виконання спірних обовязків та встановлену надбавку можливо лише після закінчення двохмісячного строку, тобто з 08 січня 2015 року. Відповідно до ст.88 ЦПК з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволених вимог (одна з трьох) в сумі 243,60 коп.

Outcome: partial