Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2013 року було призначено стягнення аліментів із [PERSON] в її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 750 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02 вересня 2009 року. Вказує, що на даний час змінилися обставини, які характеризують матеріальний стан відповідача, зокрема його працевлаштування та отримання заробітної плати. Аліменти, які позивач отримує щомісячно від відповідача на утримання дитини в розмірі 750 гривень не відповідають мінімально визначеним законодавством України, тому вона просить суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 (однієї третини) всіх видів заробітку [PERSON] щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засідання представник позивача позов підтримав, зіславшись на доводи викладені у ньому. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково та не заперечив щодо зміни способу стягнення аліментів, однак просив суд стягувати аліменти з дня набрання рішенням законної сили. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він не заперечив щодо зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми у розмірі 750 гривень щомісячно на частку від доходів - в розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, відповідач заперечив відносно стягнення аліментів з дати подання позовної заяви та просив стягувати з дати набрання рішенням законної сили. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2013 року. Від даного шлюбу у подружжя народилась дочка [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис № 293 від 17 лютого 2005 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2013 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 750 гривень, щомісячно до досягненя дитиною повноліття, починаючи з 02.09.2013 року, до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки за № 1497/6/19-00-13-01-16/10018 Головного управління ДФС у Тернопільській області від 08 травня 2018 року вбачається, що [PERSON] в період з 2 кварталу 2015 року по 1 квартал 2018 року отримував доходи у вигляді зарплати від Приватного акціонерного товариства «Тернопількнига». Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно із вимогами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року констатовано, що відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до вимог ч. 2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та з'ясовані обставини справи, встановлений законодавством України розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, часткове визнання відповідачем позову, беручи до уваги те, що визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 29 жовтня 2013 року розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки сторін на даний час є незначним, недостатнім та необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом зміни способу стягнення аліментів, визначених згідно з рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2013 року та стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання дочки в розмірі 1/3 (однієї третини) всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial