Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, яким після зменшення позовних вимог просила стягнути з відповідача [PERSON] грошову компенсацію Ѕ вартості автомобіля Nissan Maxima номерний знак [NUMBER] 2003 року випуску у розмірі 83750 гривень. Обґрунтовуючи позов [PERSON] посилалася на наступні обставини, в період шлюбу 07.12.2013 року був придбаний автомобіль NISSAN MAXIMA, д.н.з. [NUMBER] кузов [NUMBER] , та одразу після того, як шлюбні відносини фактично припинилися, відповідач скористався нагодою та самовільно перереєстрував цей автомобіль на свого батька [PERSON] . Проте автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто [PERSON] та [PERSON] спільною сумісною власністю. Згоди на перереєстрацію автомобіля [PERSON] не надавала. Вказує, що дійсна вартість автомобіля згідно аналітичної довідки від 10.08.2017 року становить 167500 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову стверджуючи, що автомобіль було куплено за кошти батьків відповідача та він не є спільним майном подружжя. Крім того, здійснена позивачкою експертиза автомобілю не відповідає фактичній вартості спінорного майна, просили суд прийняти до уваги експертизу здійснену з боку відповідача, оскільки об`єктом дослідження по ній був саме спірний автомобіль. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що у період часу з10 березня 2007 року по 21 квітня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2015 року (а.с.12). 07 грудня 2012 року на ім`я [PERSON] було оформлено автомобіль Nissan Maxima 2003 року випуску ДНЗ [NUMBER] кузов [NUMBER] (а.с. 14, 137). У період шлюбу, а саме 14 січня 2015 року відповідач [PERSON] перереєстрував автомобіль на батька [PERSON] (а.с.138). При ухваленні рішення суд приймає до уваги, те, що переоформлення автомобілю відбулося у період зареєстрованого шлюбу сторін, та позивачка згоди на переоформлення автомобілю на батька відповідача не надавала. Суд не приймає до уваги посилання відповідача та його представника про те, що автомобіль був придбаний за кошт батька відповідача і 14 січня 2015 року у батька виникла необхідність на повернення коштів, оскільки судовим розглядом справи не встановлено жодного належного та допустимого доказу даного посилання. При ухваленні рішення суд приймає до уваги, як реальну вартість спірного майна експертний висновок №6449 від 01 квітня 2019 року про оцінку вартості автомобіля Nissan Maxima 2003 року випуску ДНЗ [NUMBER] кузов [NUMBER] , згідно якого ринкова вартість автомобіля станом на дату оцінки складає суму в розмірі 134447,00 грн. (а.с.117-129). Таким чином, суд дійшов висновку, що автомобіль Nissan Maxima 2003 року випуску ДНЗ [NUMBER] кузов [NUMBER] придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частини цього автомобіля, що становить суму в розмірі 67 224, 00 грн. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів придбання спірного автомобіля за свої особисті кошти чи кошти батьків суду не надано.

Outcome: partial