Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, який в подальшому уточнив, у якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування належною йому квартирою [ADDRESS] оскільки відповідач [PERSON] в квартирі не проживає без поважних причин з січня 2016 року, а відповідач [PERSON] з двома неповнолітніми дітьми проживає у квартирі, не сплачують комунальні послуги, руйнують та псують квартиру, чим позбавляють його належним чином користуватись та розпоряджатись своїм майном, тому просить їх виселити з квартири без надання іншого жилого приміщення, та зняти усіх відповідачів з реєстраційного обліку вказаної квартири. Відповідач [PERSON] у судові засідання двічі не з»явилась, про їх час повідомлялась належним чином, заяв або заперечень проти позову не надала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні з позовом не погодилась та пояснила, що вона зареєстрована та проживає у вказаній квартирі з моменту вселення в квартиру, вселялась ще будучи неповнолітньою разом зі своїми батьками, доглядала матір, а коли матір померла то дізналась, що квартиру мати подарувала брату [PERSON]. Брат в квартирі не проживає. Вона із дітьми зареєстровані та проживають в квартирі, у неї немає коштів на проведення ремонту квартири та на повну оплату комунальних послуг, але ні вона, ні діти не руйнують та не псують квартиру. Представники третіх осіб у судове засідання не з»явились, надіслали заяви про розгляд справи у їх відсутності. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON], до другого шлюбу - [PERSON], після укладення шлюбу позивач змінив своє прізвище з [PERSON] на [PERSON], що вбачається з наданих суду свідоцтв про народження позивача, про шлюб [PERSON] та [PERSON], після чого мати позивача [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON], та про шлюб позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON], тобто позивач та відповідачі є братом та сестрами по матері. Згідно даних департаменту реєстраційних послуг, позивач, відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] зі своїми малолітніми дітьми - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] - зареєстровані та проживають у [ADDRESS] Згідно ордеру №39 від жовтня 1970 року квартиру [ADDRESS] отримала [PERSON] на сім»ю з трьох осіб - на себе, свого сина [PERSON] та мати [PERSON]. 12 березня 2004 року [PERSON]. отримала вказану квартиру у свою власність, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Хортицькою районною адміністрацією м.Запоріжжя 12.03.2004 року. 30 жовтня 2015 року [PERSON] згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Корнієнко Я.С., подарувала належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON], який здійснив державну реєстрацію свого права власності на вказану квартиру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивачем суду надано акт, складений головою ЖБК «Трансформаторщик-10» від 15.05.2017 року за участі [PERSON] та [PERSON], у якому зазначено, що квартира [ADDRESS] знаходиться у антисанітарному стані та потребує наведення порядку, у акті зазначено, що на кухні стіни без шпалер та у стані ремонту, кімната №2 без ремонту та там є коти, у кімнаті №3 не прибрано, на балконі - побутові відходи. Судом досліджені, також, фотографії приміщень вказаної квартири, на яких видно, що квартира дійсно без ремонту, там проживають кілька тварин, не прибрано. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Право на житло здійснюється громадянами у порядку, визначеному Житловим Кодексом України, іншими законами та нормативно-правовими актами України. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності до ст.ст.71,72 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня в цьому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин. Відповідно до ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. У відповідності до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, відповідно до ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В даному випадку встановлено, що відповідач [PERSON] у належній позивачу квартирі більше одного року - з січня 2016 року - не проживає без поважних причин, а відтак втратила право користування квартиру [ADDRESS], тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 7 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Таким чином, сервітутне право користування житлом набувають члени сім'ї власника житла за фактом набуття статусу члена його сім'ї. Необхідною умовою виникнення зазначеного сервітуту є спільне проживання членів сім'ї з власником житла та ведення спільного господарства. В даному випадку встановлено, що відповідач [PERSON] є членом сім»ї нинішнього власника квартири [PERSON], оскільки доводиться йому рідною сестрою по матері, та була членом сім»ї попереднього власника квартири - своєї матері [PERSON], крім того, відповідач [PERSON] вселилась у спірну квартиру з часу свого народження, спільно проживала з колишнім власником житла - своє матір»ю [PERSON] та вела з нею спільне господарство, чого позивач не оспорює, постійно проживає та зареєстрована в цій квартирі і по даний час. Таким чином, [PERSON] з моменту вселення в квартиру набула права особистого сервітуту щодо вказаної квартири, і суду не надано даних про те, що при її вселенні, а також при переході права власності на квартиру від матері [PERSON] до брата [PERSON] була інша угода про порядок користування [PERSON] цим приміщенням. Діти відповідача [PERSON] - неповнолітні [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], також були зареєстровані та вселились у вказану квартиру з часу свого народження, ще під час перебування квартири у власності їх рідної бабусі - [PERSON]. Крім цього, норми ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають право дитини на житло, діти - члени сім»ї наймача або власника жилого приміщення - мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ст.11 цього Закону батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Таким чином, передбачених законом підстав для визнання [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] такими, що втратили право користування спірною квартирою, не вбачається. Відповідно до ст.116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.157 ЖК УРСР членів сім»ї власника жилого будинку /квартири/ може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов»язок надання яких покладається на сторони по справі. В даному випадку позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] та її неповнолітні діти систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Суд приймає до уваги наданий позивачем акт ЖБК від 15.05.2017 року, у якому зафіксовано, у якому стані перебуває квартира у даний час, а також фотографії приміщень коридору, кухні та санвузлу вказаної квартири, проте позивач не довів, що такого стану квартира набула внаслідок дій саме відповідачки [PERSON] та її неповнолітніх дітей та внаслідок лише їх дій, не надано доказів того, що на час смерті матері позивача та відповідачки в 2016 році квартира перебувала у задовільному стані, мала ремонт. Щодо саме санітарного стану квартири, то позивачем не надані суду докази того, що ним вживались до [PERSON] якісь заходи запобігання та громадського впливу, які виявились безрезультатними. Питання оплати комунальних послуг позивач не вирішував із відповідачкою у встановленому законом порядку. За відсутності усіх передбачених законом підстав для виселення, передбачених нормами ЖК УРСР, які регулюють ці правовідносини між власником житла та особами, які проживають у квартирі, вимоги про виселення [PERSON] та її неповнолітніх дітей, задоволені бути не можуть.

Outcome: partial