Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи свої вимоги наступним. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який є батьком Позивача. Згідно з Інформаційною довідкою КВ-2021 №5163 від 18.02.2021 вказано, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, кв. [ADDRESS] , на праві власності зареєстрована за Ѕ частина за [PERSON] (російська мова) на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Київською Універсальною біржею від 13.06.1997року №С8398/5458, та зареєстрованого в Бюро 13.08.1997року за реєстровим № 4390. Маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті батька, а також здійснити реєстрацію права власності на житло, Позивачу стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт. Відповідно до листа «Щодо невидачі свідоцтва про право на спадщину за законом до зняття арешту» за Вих. № 28/01-16 від 15 лютого 2021 року, за підписом приватного нотаріуса КМНО Петуніної Ю.О., встановлено наявність обтяження всього майна (невизначеного арештом), накладеним відповідно до постанови ВДВС Деснянського району м. Києва ае 661718 від 12.06.2007року, реєстраційний номер обтяження: 5163959, дата реєстрації 19.06.2007року, а також обтяження арештом квартири за адресою: [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови ВДВС Деснянського району м. Києва ае 687427 від 25.02.2005року, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон: 1722293, дата реєстрації 28.02.2005року. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна об'єкта нерухомого майна за № 232935258 від 17.11.2020 року, на квартиру [ADDRESS] відділом державної виконавчої служби Деснянського району м. Києва накладено арешт, підстава обтяження: постанова, ае 687427, 25.02.2005року; власник: [PERSON] 18.11.2005 року Позивач звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із запитом надати копії документів, які підтверджують підставу обтяження, а саме: постанова, ае 687427від 25.02.2005року, ВДВС Деснянського району м. Києва та отримав копію Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ае 687427 від 25.02.2005 року. 18.11.2021 року Позивач звернувся до Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявами №1811-1, 1811-2 від 18 листопада 2020 року щодо підстав обтяження та про зняття арешту з квартири [ADDRESS] у зв`язку зі смертю боржника, але отримав відмову від 02.12.2022 № 52244, 52249-ІІІ з підстав того, що він не являються стороною виконавчого провадження для отримання інформації по виконавчим документам, і пропозицію звернутися до суду. Окрім цього, з відповіді від 02.12.2022 № 52244, 52249-ІІІ Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Позивачу стало відомо, що на виконанні у Деснянському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебували виконавчі провадження №476483, 3349351, 3351283, 27999213,33221472. Проте, арешти з майна позивача відповідачем на день подання позовної заяви не знято, тому посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просять суд: -зобов`язати Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт: обтяження всього майна (невизначеного арештом), накладеним відповідно до постанови ВДВС Деснянського району м. Києва ае 661718 від 12.06.2007, реєстраційний номер обтяження: 5163959, дата реєстрації 19.06.2007, а також обтяження арештом квартири за адресою: [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови ВДВС Деснянського району м. Києва ае 687427 від 25.05.2005 року реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон: 1722293, дата реєстрації 28.02.2005 року; -судовий збір, який підлягає стягненню при поданні позовної заяви та сплачений в сумі 908 грн. 00 коп. з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2021 року прийнято до розгляду справу та призначене підготовче засідання з викликом сторін. Позивач до судового засідання не з`явився, до початку судового засідання подано заяву про розгляд справи у відсутності позивача, вимоги позову підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Представник відповідача - Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)до судового засідання не з`явився, у поданій до суду заяві від 18.06.2021 року (вх.. №29327) просили розглянути справу за відсутності представника Відділу за наявними матеріалами та доказами у справі, не стягувати судовий збір з Відділу та ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як судом встановлено з матеріалів справи, які перебувають у провадженні, згідно з Інформаційною довідкою КВ-2021 №5163 від 18.02.2021 року з якої вбачається, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, кв. [ADDRESS] , на праві власності зареєстрована за Ѕ частина за [PERSON] (російська мова) на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Київською Універсальною біржею від 13.06.1997року №С8398/5458, та зареєстрованого в Бюро 13.08.1997року за реєстровим № 4390 та Ѕ частина [PERSON] на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2011 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 17.05.2012 року ухвала вищого Спеціалізованого суду України від 30.07.2012 року та зареєстрованого в Бюро 10.12.2012 року за реєстровим № 4390. Відповідно до Свідоцтва про смерть серії [INFO] , яке видане Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЦМУМЮ (м.Київ) помер [PERSON] , [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис № 379. Відповідно до листа «Щодо невидачі свідоцтва про право на спадщину за законом до зняття арешту» за від 15 лютого 2021 року, за підписом приватного нотаріуса КМНО Петуніної Ю.О., встановлено наявність обтяження всього майна (невизначеного арештом), накладеним відповідно до постанови ВДВС Деснянського району м. Києва ае 661718 від 12.06.2007року, реєстраційний номер обтяження: 5163959, дата реєстрації 19.06.2007року, а також обтяження арештом квартири за адресою: [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови ВДВС Деснянського району м. Києва ае 687427 від 25.02.2005року, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон: 1722293, дата реєстрації 28.02.2005року. Згідно з Інформаційної Довідки за № 232935258 від 17.11.2020 року, на квартиру [ADDRESS] відділом державної виконавчої служби Деснянського району м. Києва накладено арешт, підстава обтяження: постанова, ае 687427, 25.02.2005року; власник: [PERSON] . З копії заяви від 18.11.2020 рокувстановлено, що Позивач звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із запитом надати копії документів, які підтверджують підставу обтяження, а саме: постанова, ае 687427від 25.02.2005року, ВДВС Деснянського району м. Києва та отримав копію Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ае 687427 від 25.02.2005 року. З копії заяви від 18.11.2020 року встановлено, що Позивач звернувся до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявами №1811-1, 1811-2 від 18 листопада 2020 року щодо підстав обтяження та про зняття арешту з квартири [ADDRESS] у зв`язку зі смертю боржника. 02.12.2022 № 52244, 52249-ІІІ Деснянським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)відмовлено Позивачу з підстав того, що останній - не являється стороною виконавчого провадження для отримання інформації по виконавчим документам, і пропозицію звернутися до суду. З копії відповіді від 02.12.2022 № 52244, 52249-ІІІ Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) стало відомо, що на виконанні у Деснянському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебували виконавчі провадження №476483, 3349351, 3351283, 27999213,33221472. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Вбачається, що чинне законодавство передбачає заміну осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону (відступлення права вимоги), що є частковим правонаступництвом (сингулярне правонаступництво), оскільки не передбачає переходу всієї сукупності прав та обов`язків до правонаступника (що має місце у випадках припинення юридичної особи та спадкового наступництва у випадку смерті фізичної особи), проте є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Згідно з приписами ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.606 ЦК України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не можє цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: partial