Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

І. Суть спору 06.04.2021 року позивач через свого представника звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Шахта №9 «Нововолинська» про стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював на «Шахта № 9 «Нововолинська» понад 24 роки. В результаті роботи із сильним та постійним фізичним навантаженням, вимушеними нахилами, пилом, шумом, несприятливим мікрокліматом, відсутності належних засобів захисту, виданих роботодавцем, позивач отримав профзахворювання, а саме: хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легка (ІІ) ступінь; хронічна радикулопатія L5 праворуч в ст. неповної ремісії з помірними статико- динамічними порушеннями та больовим синдромом. Супутні хвороби: дифузний кардіосклероз; стенокардія напруги II ФК. СН І ст., ризик 3; порушення ліпідного обміну; хронічний гастрит в ст. ремісії; варикозна хвороба нижніх кінцівок. Як стверджує представник, внаслідок цих хвороб у позивача постійний частий кашель, з важковідділяємим мокротинням, задишка при помірних фізичних навантаженнях, посилення задишки при зміні погоди, відчуття нестачі повітря в нічний час, дискомфорт у грудній клітці, періодичні давлячі болі за грудиною при навантаженнях, слабкість, підвищена пітливість, виражена біль в спині з ірадацією в нижні кінцівки, більше праву, оніміння пальців на правій нозі та парестезії на нижніх кінцівках, обмеження рухів в поперековому відділі хребта, постійний шум у вухах та голові, погіршення слуху, печія. 07.12.2015 року було складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яким встановлено, що причиною виникнення професійний захворювань у позивача є пил, шум, вимушена фіксована робоча поза більше 50%, загальна вібрація, несприятливий мікроклімат. Через недосконалість технології видобування вугілля в частині важкості виконання робіт на підземних дільницях; вимушена робоча поза; значні фізичні зусилля у виконанні робіт; неприємний мікроклімат на підземних дільницях; перевищені санітарно-допустимі рівні шуму, ось такі наслідки. Згідно виписки з акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги № 021727 від 03.01.2020 року вбачається, що у позивача 80 % втрати професійної працездатності (30% по хронічному бронхіту, 30% по радикулопатії, 20% по приглухуватості). Окрім того, внаслідок профзахворювання у позивача друга група інвалідності. Представник стверджує, що моральна шкода, заподіяна позивачу, полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав у зв`язку із отриманням професійних захворювань, постійних лікувань у лікарнях місцевого, обласного значення та в ДУ Інституті медицини праці академії медичних наук України. Позивач змушений постійно лікуватися та оздоровлюватися, а лікування є тривалим та дороговартісним. Внаслідок одержаних профзахворювань він отримав обмеженість у фізичних можливостях, що суттєво вплинуло на звичайний повсякденний спосіб життя. Таке його становище потягло й додаткові витрати та зниження матеріального становища сім`ї, рівень доходів значно знизився через неможливість продовження трудової діяльності, підробітків. Постійний фізичний дискомфорт та незручність у рухах та диханні, можливості добре чути, виконувати роботу із фізичним навантаженням, вплинуло теж й на ведення підсобного господарства. З огляду на те, що роботодавець не забезпечив безпечних умов праці на робочому місці, внаслідок чого позивач отримав серйозне професійне захворювання, через яке йому спричинено моральну шкоду, останній вважає, що з відповідача належить стягнути моральну шкоду в розмірі 175 120 гривень, виходячи із наступного розрахунку: добуток ступеню втрати працездатності (80 %) на розмір прожиткового мінімуму на день подачі позову (2189 грн.), тобто 80% х 2189 грн. = 175 120,00 гривень. З огляду на вказані обставини, представник позивача просить стягнути з відповідача в користь позивача 175 120,00 гривень моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивач не з`явився. Будь-яких заяв та клопотань від нього не находило. У матеріалах справи міститься заява від представника позивача Улибіної-Вельгус М.В. , в якій просить суд справу розглянути без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Державне підприємство «Шахта №9 «Нововолинська» явку свого представника в судове засідання не забезпечило. 30.11.2021 року від в.о. директора Державного підприємства «Шахта №9 «Нововолинська» Юрківа В. надійшло клопотання про проведення розгляду справи без участі представника підприємтва, із врахуванням підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 07.09.2021 року. Із відзиву на позовну заяву вбачається, що позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги, а тому підлягають відхиленню виходячи із того, що відповідач у своїй діяльності дотримується вимог законодавства у сфері охорони праці. Так, під час укладення трудового договору відповідач поінформував позивача про наявність на його робочому джерела підвищеної безпеки та шкідливих умов праці на підприємстві в зв`язку зі специфікою виробництва (шумом, пилом, фізичними навантаженнями, робоча поза, несприятливий мікроклімат). Крім того, відповідно до умов Галузевої угоди між Міністерством палива та енергетики України і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України від 29.12.2003 року (зі змінами) та колективного договору, за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці позивачу в період його роботи на підприємстві позивачу нараховувалася щорічна додаткова відпустка. За результатами проведених щорічних медичних оглядів за період своєї роботи на ВП «Шахта №9 №Нововолинська» позивач визнавався придатним до роботи в підземних умовах. Відповідач вважає необґрунтованим і недоведеним обставини, на які посилається позивач для отримання моральної шкоди, оскільки протиправні дії та вина ДП «Шахта №9 «Нововолинська» відсутні, що свідчить про відсутність підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності та необґрунтованості позовних вимог. Окрім того, відповідач не погоджується із розміром моральної шкоди, який визначений позивачем. У довідці МСЕК від 03.01.2020 року відсутній висновок про те, що внаслідок цього ушкодження здоров`я крім стійкої втрати працездатності МСЕК встановила [PERSON] ще і наявність факту моральної шкоди, а отже і підстави для подання позову про її відшкодування відсутні. Тому, наданий позивачем висновок МСЕК про встановлення йому стійкої втрати працездатності по професійному захворюванню не можуть бути підставою для задоволення позову і не можуть замінити висновку МСЕК про наявність чи відсутність факту моральної шкоди. Відповідач вказує, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 175 120,00 грн. є не що інше, як каральна санція, та покладає на підприємство додатковий фінансовий тягар, виконання якого є фактично неможливим. Отже, позивачем при зверненні із позовною заявою до суду не надано належного обґрунтування позовних вимог розрахунку визначеної моральної шкоди, а також вичерпного переліку доказів на підтвердження наявності вини відповідача, тому у задоволенні позову відповідач просить відмовити у повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 07.04.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 20.04.2021 року ДП «Волиньвугілля» подано відзив на позовну заяву. 17.05.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 27.07.2021 року замінено первісного ДП «Волиньвугілля» на належного відповідача Державне підприємство «Шахта №9 «Нововолинська». 09.09.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області суду від 13.09.2021 року цивільну справу передано на розгляд Іваничівського районного суду Волинської області за підсудністю. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Іваничівського районного суду Волинської області від 05.10.2021 року головуючим суддею у зазначеній справі визначено суддю Малюшевську І.Є. Ухвалою 06.10.2021 року прийнято до провадження цивільну справу № 165/1124/21. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 04.11.2021 року. 04.11.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 22.11.2021 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із перебуванням судді Малюшевської І.Є. з 22 листопада 2021 року у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами, дану цивільну справу до провадження прийнято суддею Федечко М.О. Судове засідання призначено на 30 листопада 2021 року 30.11.2021 року в судове засідання сторони та учасники справи не з`явилися. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом Позивач [PERSON] у період з 24.01.1995 року по 31.10.2015 року працював підземним машиністом електрозводу ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» з повним робочим днем під землею, що підтвержено копією трудової книжки серії [NUMBER] від 02.02.1993 року (а.с.10). З медичного висновку центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» про наявність професійного заворювання від 24.11.2015 року № 41/954 вбачається, що [PERSON] було встановлено наступний діагноз: хронічний бронхіт II ст., у фазі затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легка (ІІ) ступінь; хронічна радикулопатія L5 праворуч в ст. неповної ремісії з помірними статико- динамічними порушеннями та больовим синдромом. Встановлення професійного характеру захвоювань - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.13). 30.11.2015 року позивачу було встановлено повний та остаточний діагноз, який вказаний у виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1090 (а.с.14): Основний діагноз: хронічний бронхіт II ст., у фазі затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легка (ІІ) ступінь; хронічна радикулопатія L5 праворуч в ст. неповної ремісії з помірними статико- динамічними порушеннями та больовим синдромом - захворювання пофесійні, встановлені вперше. Супутній: хронічний гастрит в ст. ремісії. [PERSON] протипоказана робота в умовах дії пилу, токсико-хімічних речовин, шуму, фізичних навантадень, вібрації, несприятливого мікроклімату. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.12.2015 року, встановлено, що хронічні професійні захворювання виникли у [PERSON] за обставин важкої фізичної праці в шкідливих умовах вугільних шатх протягом 24 років, вимушеної робочої пози (а.с.15-16). Згідно п. 17 вказано Акту причинами виникнення професійного захворювання були: пил, шум, вимушена факсована робоча поза, загальна вібрація, несприятливий мікроклімат. У п. 19 Акту зазначено, що адміністрація шахти не в змозі забезпечити належні умови праці відповідно до ДсанПін «Підприємства вугільної промисловості» 3.3.1095-2002 р. З медичного висновку центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» про наявність професійного заворювання від 11.12.2018 року № 47/1123 вбачається, що [PERSON] було встановлено наступний діагноз: хронічний бронхіт II ст., у фазі затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, помірна (ІІІ) ступінь; хронічна радикулопатія L5 праворуч в ст. неповної ремісії з помірними статико- динамічними порушеннями та больовим синдромом. Встановлення професійного характеру захвоювань - захворювання професійні, встановлені раніше в клініці професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» (а.с.17). Актом огляду МСЕК № 3/3 від 03.01.2020 року позивачу [PERSON] встановлено 80 % втрати професійної працездатності (30% по хронічному бронхіту, 30% по радикулопатії і 20% по приглухуватості) з 05.01.2020 року та встановлено ІІ групу інвалідності. Вказані обставини підтверджуються копією довідки МСЕК серії 12ААА № 021727 від 03.01.2020 року (а.с.19). Судом також встановлено, що [PERSON] переніс ряд медикаментозних призначень, оскільки проходив лікування у медичних установах, що підтверджується медичною документацією (а.с.23-26). V. Застосоване судом законодавство Статтею 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Нормами Конституції України, а саме ст.ст. 21, 43, 46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпеки технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з тим ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, який фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. ЦПК України встановлено, що: - відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); - згідно ст. 78 ЦПК України суд небере до уваги докази, що одержан із порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. - у відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. - статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які усвоїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. - відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). - відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду Як встановлено судом, позивач тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «Шахта № 9 «Нововолинська». Стаж його роботи в умовах впливу шкідливих факторів склав 23 роки. Досліджені докази дають суду підстави вважати, що неправомірними діями відповідача ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» [PERSON] спричинено моральну шкоду, яка виразилась у тому, що останній отримав професійне захворювання, зазнав фізичного болю та страждань, які переносить і по теперішній час; втратив 80% професійної працездатності. Отже, спричинена позивачу моральна шкода у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві, підлягає відшкодуванню відповідачем ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» з вини якого вона заподіяна. Нормами Конституції України, зокрема ст. 21, ст. 43, ст. 46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання та переносить і по сьогоднішній день. Стан здоров`я позивача вимагає додаткових зусиль в організації його повноцінного життя. Представником відповідача суду не надано жодних доказів, які б свідчили про вину позивача в порушенні вимог нормативних актів про охорону праці. Слід вказати, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачем було попереджено позивача про наявність джерела підвищеної безпеки на підприємстві в зв`язку зі специфікою виробництва (шумом, пилом, фізичними навантаженнями, робоча поза, несприятливий мікроклімат). Разом з тим, суд зазначає, що таке попередження не виключає отримання позивачем шкоди у зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які вона зазнає. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року № 4 розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Враховуючи характер моральних та фізичних страждань, їх тривалість, спосіб заподіяння і виходячи з засад справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає відшкодуванню відповідачем моральна шкода. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, а саме: - те, що позивач отримав професійне захворювання: хронічний бронхіт II ст., у фазі затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легка (ІІ) ступінь; хронічна радикулопатія L5 праворуч в ст. неповної ремісії з помірними статико- динамічними порушеннями та больовим синдромом. Встановлення професійного характеру захвоювань - захворювання професійні, встановлені раніше в клініці професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» та супутні захворювання; - переніс ряд медикаментозних призначень, оскільки проходив лікування у медичних установах, що підтверджується медичною документацією; - внаслідок професійного захворювання позивач втратив 80 відсотків працездатності, отримав обмеженість у фізичних можливостях: втрата слуху, у самообслуговуванні, незручність у спілкуванні. Позивачу протипоказана робота в шкідливих і небезпечних умовах; встановлено другу групу інвалідності внаслідок професійного захворювання; - втрата здоров`я позивача, призвела до втрати нормальних життєвих зв`язків, незручностей в побуті у самообслуговуванні, незручність спілкування, і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя; - позивач втратив перспективи щодо продовження трудової діяльності, та розвитку в професійному плані, отримав негативні зміни в житті та додаткові витрати на постійне медикаментозне лікування, а також зниження прибутків і, відповідно, матеріального становища. Виходячи із характеру душевних страждань [PERSON] , із засад розумності і справедливості, беручи до уваги фінансове становище відповідача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 000 грн. моральної шкоди. Відтак, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. VII. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення моральної шкоди. У зв`язку із частковим задоволенням позову суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволенихпозовних вимог, що складає 500,00 грн. Решту судового збору в розмір 1251,20 грн. слід віднести за рахунок держави. При поданні позову, представник позивача Улибіна-Вельгус М.В. також просила стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 гривень. Суд вважає необхідним зазначити, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, згідно ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України). Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України). 02.04.2021 року між адвокатом Улибіною-Вельгус М.В. та [PERSON] було укладено Договір про надання правничої допомоги (а.с.28). Згідно п. 4.1 вказаного договору, сторони погодили, що розмір гонорару адвоката є фіксованим і складає 2 000 грн. за консультацію та підготовку позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві (а.с.28). У попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи, який визначений відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги від 02.04.2021 року (а.с.31) зазначено, що адвокатом надано правничу допомогу наступного характеру: - конфіденційне побачення, консультація вартістю 200 грн; - підготовка позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві вартістю 1800 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера серії І № 05-4 від 06.04.2021 року адвокатом Улибіною-Вельгус М.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 02.04.2021 року прийнято від [PERSON] 2 000 гривень (а.с.32). Стосовно доказів оплати послуг адвоката, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року в справі № 280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. У поданому 09.09.2021 року відповідачем відзиві на позовну заяву [PERSON] позиція відповідача щодо витрат на правничу допомогу відсутня. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надходило. На підставі вищевикладеного, з огляду на часткове задоволення позову та у зв`язку з тим, що відповідач не скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 571,04 гривень.

Outcome: partial