Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача із вимогою усунути перешкоди у здійсненні ним прав володіння, користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою. В обґрунтування позову зазначив, що йому, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу квартири від 08.02.2000 р. та рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2018 р. В період з 23.10.2004 р. по 16.10.2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Зазначив, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.10.2015 р. їх шлюб було розірвано. Під час шлюбу відповідач з його дозволу була зареєстрована у належній йому квартирі. На теперішній час в квартирі зареєстровані три особи - він, [PERSON] , як власник, [PERSON] - його колишня дружина, [PERSON] - їх з відповідачем син. Ці відомості підтверджуються довідкою від 08.02.2018 р., виданою КП «Жилкомсервіс», дільниця №18. Вказав, що у жовтні 2014 р. відповідач виїхала з належної йому квартири та переїхала жити до своїх батьків, де й мешкає на теперішній час. За цією ж адресою відповідач мешкала на час їх знайомства і до реєстрації в їх квартирі. Зазначив, що він, як власник квартири, несе відповідальність та сумлінно виконує обов`язки власника, зокрема утримує квартиру в належному стані, сплачує обов`язкові платежі. Вказав, що відповідач є лише зареєстрованою у квартирі, але фактично не мешкає більш ніж 4 роки, що призводить до нарахування до сплати надмірних комунальних послуг та інших незручностей, пов`язаних із користуванням майном. Також зазначив, що відповідач у жовтні 2014 року добровільно виїхала з належної йому квартири та вивезла всі особисті речі. З того часу ніяких спроб поновити користування квартирою не робила, а він ніяких перешкод для користування вказаною квартирою не чинив. На підстав викладеного просив суд задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою суду від 12 серпня 2019 року було замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на Відділ реєстрації місця проживання у Київському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився,\~\~повідомлявся про\~час та\~місце слухання\~справи належним\~чином.\~Надав заяву,\~якою позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку по місцю реєстрації. Через канцелярію суду надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник третьої\~особи - Відділу реєстрації місця проживання у Київському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в судове засідання не з`явився, був повідомлений про місце і час розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань та заяв до суду не надав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності\~забезпечує повноту\~дослідження обставин\~даної справи.\~Стороні зобов`язані\~визначити коло\~фактів,\~на які\~вони можуть\~посилатися як\~на підставу\~своїх вимог\~і заперечень,\~і довести\~обставини,\~якими вони\~обґрунтовують ці\~вимоги й\~заперечення,\~як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Так,\~у ході судового розгляду було встановлено, що позивач зареєстрований та мешкає у квартирі [ADDRESS] , яка належить йому на підставі договору купівліпродажу квартири від 08.02.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кравченко С.В. та рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2018 р. про встановлення факту належності правовстановлюючого документа (а.с.5-6). Відповідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку №875 від 08.05.2018 року, виданої КП «Жилкомсервіс», дільниця №18 зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] з 27.06.2007 року, [PERSON] , [INFO] з [INFO] . та власник [PERSON] , [INFO] з [INFO] (а.с.7) Також, судом встановлено,\~що відповідач\~по справі\~ [PERSON] є колишньою дружиною позивача [PERSON] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2015 року. Вказане рішення набрало законної сили (а.с.8). Згідно акту з місця проживання від 08.05.2018 року за підписами сусідів [PERSON] , які мешкають в [ADDRESS] [ADDRESS] [PERSON] , [ADDRESS] . [ADDRESS] [PERSON] [PERSON] . [PERSON] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2014 року по теперішній час (а.с.9), оплату за комунальні послуги відповідач не здійснює, що підтверджується копією квитанції, наданою позивачем. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що реєстрація відповідача порушує його права, створює для нього матеріальні складнощі, бо він змушений переплачувати вартість комунальних послуг, факт реєстрації відповідача у квартирі позбавляє його можливості\~ розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного Кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). \~ \~ \~ \~ Спірні правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи норми\~закону,\~позицію самого\~відповідача та\~враховуючи,\~що відповідач\~тривалий\~час,\~а\~саме\~з 2014\~року\~за\~місцем реєстрації\~не\~проживає\~без поважних\~причин та приймаючи\~до уваги,\~що перешкод\~в користуванні\~житлом відповідачу\~не чинилося,\~остання дійсно\~добровільно залишила\~спірне житло,\~комунальні платежі\~не сплачувала,\~майно та\~речі відповідача\~у квартирі\~відсутні,\~поважних причин\~для її\~відсутності у\~спірному житловому\~приміщенні не\~існувало,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги в\~частині визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. При цьому, суд вказує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Що стосується вимоги позивача про зняття відповідача з реєстрації, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, на підставі\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, такі наслідки передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду, то суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими. До відмови у знятті з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням (квартирою) права позивача у цьому питанні не порушені і тому суд відповідно до приписів ст. 16 ЦК України про захист права лише у передбачений законом чи договором спосіб не має підстав для ухвалення рішення з цього приводу. Тобто, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Також суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (9605,00 грн.). Позивачем при\~зверненні до\~суду було\~сплачено судовий\~збір у\~сумі 802\~грн.\~80\~коп.,\~що підтверджується\~квитанцією №0.0.1418288335.1\~від 23\~липня 2019\~року.Тобто, суд встановив, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір лише за одну вимогу немайнового характеру, за другу вимогу, а саме за зняття відповідача з реєстраційного обліку, позивач сплатив лише 34,40 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 та 142 ЦПК України. Отже, оскільки відповідач визнала позовні вимоги до судового розгляду, суд повинен повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову за вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яка була судом задоволена, решту суми за цією вимогою стягує з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку, то враховуючи те, що позивачу було відмовлено у задоволенні цієї вимоги, то судові витрати, пов`язані із заявленням цієї вимоги до суду, повинен нести сам позивач. З урахуванням того, що позивач при зверненні до суду не сплатив судовий збір за другу вимогу немайнового характеру у повному обсязі, з нього підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 734 грн. (768,40- 34,40). Але враховуючи суму судового збору, яку позивач має право повернути з державного бюджету, суд зараховує її розмір та визначає остаточну суму судового збору, необхідну для сплати позивачем, в розмірі 349,80 грн. (734-384,20).

Outcome: partial