Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

В березні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просив суд визнати за позивачем право власності на Ѕ частину приміщення № 298, загальною площею 293,2 кв.м за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що із 12.06.2010 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі в інтересах сім`ї ними було придбано: квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.2016 року; квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.2016 року; квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 26.07.2016 року; квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2016 року. Зазначені квартири були зареєстровані на відповідача. Згодом ці квартири були об`єднані та переведені в нежитлові приміщення № [NUMBER] , загальною площею 293,2 кв.м. Рішенням приватного нотаріуса КМНО Ковальчука С.П. про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 14.09.2017 року право власності на зазначене приміщення було зареєстровано за відповідачем. Позивач вказує, що добровільно відповідач не бажає виділити йому частку у спільній сумісній власності майна подружжя, а тому він вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.03.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В червні 2020 року до суду від [PERSON] надійшов зустрічний позов, відповідно до якого вона просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 3222480600:03:003:0012, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] ; на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,0677 га, кадастровий номер 3222481200:04:006:0101, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS]; а також стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 93150,00 грн., як компесанцію за Ѕ частину гаражного боксу № [NUMBER] , загальною площею 42,7 кв.м з підвалом за адресою: [ADDRESS] , ГБК «Теремки-1»; та поділити між сторонами в натурі косметичне обладнання - лазерні апарати в кількості 17 штук за різними напрямками дії. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що в період шлюбу окрім заявленого [PERSON] майна, також було придбано: гаражний бокс [NUMBER], загальною площею 42,7 кв.м з підвалом за адресою: [ADDRESS] , ГБК «Теремки-1»; земельну ділянку, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 3222480600:03:003:0012, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, загальною площею 0,0677 га, кадастровий номер 3222481200:04:006:0101, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS]. Зазначене майно було оформлено на [PERSON] , у якого наявні правовстановлюючі документи на нього. Позивач за зустрічним позовом вказує, що вони із відповідачем проживають окремо, та вона не має змоги користуватись/розпоряджатись належною їй частиною зазначеного майна. Крім того, в період шлюбу (2012 р. - 2020 р.) для ведення спільного бізнесу сторонами було придбано в компанії «СпортМедІмпорт» косметичне обладнання - лазерні апарати в кількості 17 штук за різними напрямками дії. Зазначене обладнання на даний час знаходиться у володінні [PERSON] , в зв`язку з чим позивач за зустрічним позовом позбавлена можливості користуватись цим майном. У зв`язку із відсутністю домовленості щодо розпорядження спільним майном, відсутністю згоди на поділ майна, позивач за зустрічним позовом вимушена звернутись до суду із даним зустрічним позовом. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.12.2020 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача за первісним позовом просив первісні позовні вимоги задовольнити з викладених в позові підстав. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача за первісним позовом проти задоволення первісного позову заперечував та просив задовольнити зустрічний позов з викладених в ньому підстав. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що із 12.06.2010 року сторони перебувають в зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві шлюбі, актовий запис № 463, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2020 року у справі № 752/6063/20, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. За час перебування у шлюбі, [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] , що не заперечувалось стороною відповідача за первісним позовом. Позивач вказує, що зазначені квартири були переведені в нежитлові приміщення № [NUMBER] , загальною площею 293,2 кв.м., однак, достатніх доказів наведеному матеріали справи не містять. Разом з тим, встановлено, що рішенням приватного нотаріуса КМНО Ковальчука С.П. про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 14.09.2017 року право власності на нежитлове приміщення № 298, загальною площею 293,2 кв.м. в будинку [ADDRESS] , на підставі заяви від 07.09.2017 р., довідки про можливість об`єднання нерухомого майна ТОВ «Укртехексперт» № 485/1/17 від 04.09.2017 р., листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу КМР № 8608/0/012/27-17 від 06.10.2017 р., було зареєстровано в період шлюбу за [PERSON] . Позивач за первісним позовом вказує, що добровільно відповідач не бажає виділити йому частку у спільній сумісній власності майна подружжя - нежитловому приміщенні, яке було набуте сторонами в період шлюбу, а тому він вимушений звернутись до суду із даним позовом. Перевіряючи обґрунтованість первісних позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно положень ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, та на підставі ст. 69 ч. 1 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Під час судового розгляду, судом було встановлено, що за час шлюбу сторони набули у власність нежитлове приміщення № 298, загальною площею 293,2 кв.м в будинку [ADDRESS] , яке було фактично зареєстровано на [PERSON] , а відтак зазначена нерухомість є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та доказів зворотному з боку сторони відповідача за первісним позовом суду надано не було. При цьому, суд при вирішенні первісних позовних вимог виходить із тих обставин, що дане майно набуте сторонами спірних правовідносин за час проживання в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя, що стороною відповідача за первісним позовом в ході розгляду справи спростовано не було. Враховуючи викладене, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за позивачем за первісним позовом слід визнати право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення № 298, загальною площею 293,2 кв.м в будинку [ADDRESS] . В частині зустрічних позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне. Встановлено, що в період шлюбу за [PERSON] було зареєстровано право власності на: гаражний бокс № [NUMBER] , загальною площею 42,7 кв.м з підвалом за адресою: [ADDRESS] , ГБК «Теремки-1»; земельну ділянку, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 3222480600:03:003:0012, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] ; та на земельну ділянку, загальною площею 0,0677 га, кадастровий номер 3222481200:04:006:0101, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS]. Крім того, сторона позивача за зустрічним позовом вказує, що подружжям за час перебування у шлюбі було придбано в компанії «СпортМедІмпорт» косметичне обладнання - лазерні апарати в кількості 17 штук за різними напрямками дії, однак, доказів наведеним твердження матеріали справи не містять та стороною позивача за зустрічним позовом ці доводи в ході розгляду справи не доведені. Перевіряючи обґрунтованість зустрічних позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 4 ст. 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Відповідно до вимог ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час судового розгляду, судом було достовірно встановлено та підтверджено наявними у справі доказами те, що за час шлюбу сторони набули у власність: гаражний бокс [NUMBER], загальною площею 42,7 кв.м з підвалом за адресою: [ADDRESS] , ГБК «Теремки-1»; земельну ділянку, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 3222480600:03:003:0012, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] ; та на земельну ділянку, загальною площею 0,0677 га, кадастровий номер 3222481200:04:006:0101, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS], які були фактично зареєстровані на [PERSON] , а відтак зазначена нерухомість є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та доказів зворотному з боку сторони відповідача за зустрічним позовом суду надано не було. При цьому, суд при вирішенні зустрічних позовних вимог виходить із тих обставин, що дане майно набуте сторонами спірних правовідносин за час проживання в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя, та доказів зворотному з боку сторони відповідача за зустрічним позовом суду надано не було. Враховуючи викладене, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги в частині поділу земельних ділянок підлягають задоволенню та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за позивачем за зустрічним позовом слід визнати право власності на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 3222480600:03:003:0012, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] ; та на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,0677 га, кадастровий номер 3222481200:04:006:0101, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, в частині позовних вимог про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 93150,00 грн., як компесанцію за Ѕ частину гаражного боксу № [NUMBER] , загальною площею 42,7 кв.м з підвалом за адресою: [ADDRESS] , ГБК «Теремки-1», суд вважає за необхідне відмовити, оскільки, зазначене майно хоч і було придбано в період шлюбу та на час розгляду справи зареєстроване за відповідачем, однак, є майном, яке можливо поділити між подружжям, та згоди на компенсацію вартості частини у вказаному майні стороною відповідача в ході розгляду справи надано не було, що є обов`язковим, відповідно до вимог закону, а відтак, на думку суду, підстав для стягнення із відповідача на користь позивача компенсації відсутні. Вимог щодо визнання права власності на частку у вказаному майні стороною позивача за зустрічним позовом в ході розгляду справи пред`явлено не було, та суд в силу положень цивільного процесуального закону позбавлений можливості вийти за межі пред`явлених в позовних вимог в цій частині. Крім того, суд вважає, що не підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги в частині поділу між сторонами в натурі косметичного обладнання - лазерних апаратів в кількості 17 штук за різними напрямками дії, оскільки, в ході розгляду справи стороною позивача за зустрічним позовом не було доведено належними та достатніми доказами придбання зазначеного майна в період шлюбу, його фактична наявність на час пред`явлення позову та розгляду справи, а відтак відсутні законні підстави для задоволення зазначеної вимоги в зв`язку із її недоведеністю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальне формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги предмет та підстави первісного та зустрічного позовів, детально проаналізувавши докази, які були надані сторонами в ході розгляду справи на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов - частковому задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відтак із відповідача за первісним позовом слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 10510,00 грн., оскільки, позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а із відповідача за зустрічним позовом слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме суму в розмірі - 4866,00 грн., оскільки, зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного та,

Outcome: partial