Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 серпня 2008 р. між позивачем ВАТ «Акціонерно - комерційний Банк «Капітал», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерно - комерційний Банк «Капітал» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0047, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 200 грн. 00 коп. зі строком користування з 03 серпня 2007 р. до 02 січня 2009 р. зі сплатою процентної ставки у розмірі 25 % річних. Проте, умови Кредитного договору відповідачем належним чином не виконуються. Так, станом на 17 січня 2014 року заборгованість за Кредитним договором становить 8 501 грн. 21 коп., з яких: 1 396 грн. 33 коп. - заборгованість за кредитом; 1 331 грн. 24 коп. - заборгованість по процентами за користування кредитом; 636 грн. 11 коп. - пеня за порушення строків повернення кредиту; 537 грн. 54 коп. - пеня за порушення строків сплати відсотків; 4 600 грн. 00 коп. - штраф. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним Договором у розмірі 8 501 грн. 21 коп., а також 243 грн. 60 коп. - витрати на сплату судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність та згідно якої позовні вимоги позивача не визнає, просить застосувати строк позовної давнини. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03 серпня 2008 р. між позивачем ВАТ «Акціонерно - комерційний Банк «Капітал», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерно - комерційний Банк «Капітал» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0047, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 200 грн. 00 коп. зі строком користування з 03 серпня 2007 р. до 02 січня 2009 р. зі сплатою процентної ставки у розмірі 25 % річних. (а.с. 11). Згідно п.п. 3.4.1, 2.2, 3.4.2 договору позичальник зобов»язаний погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту згідно графіку (щомісячно) та щомісяця, не пізніше 25 числа наступного місяця сплачувати відсотки за кредит. Пунктом 5.2 передбачений строк дії договору до повного виконання сторонами зобов»язань по договору. Крім того, сторони передбачили у кредитному договорі відповідальність позичальника за порушення зобов'язань у формі: - пені за порушення строків повернення кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитними коштами- у розмірі подвійної відсоткової ставки від суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості; - штрафу у розмірі 50 % від суми отриманого кредиту у випадку невиконання умов договору з достроковим стягненням заборгованості(п. 4.1,4.2). Судом встановлено, що відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав: з 22.12.2008 року припинив погашення кредиту, а з 25.07.2011 року - сплату процентів за користування кредитом ( після закінчення дії договору), в зв»язку з чим виникла заборгованість за кредитому розмірі 8 501 грн. 21 коп., з яких: 1 396 грн. 33 коп. - заборгованість за кредитом; 1 331 грн. 24 коп. - заборгованість по процентами за користування кредитом; 636 грн. 11 коп. - пеня за порушення строків повернення кредиту; 537 грн. 54 коп. - пеня за порушення строків сплати відсотків; 4 600 грн. 00 коп. - штраф. (а.с. 12) У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином виконував свої обов'язки по наданню кредиту, а відповідач [PERSON] отримав кредит, але належним чином не виконав свої обов'язки за договором. Судом встановлено, що сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов»язань (п.5.2), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній: сумі підлягав виконанню в строк до січня 2009 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 22.12.2008 року, а з 25.07.2011 року - зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 05 березня 2014 року, включивши до позовних вимог всю заборговану суму. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.1,3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п.3.4.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами-(щомісячними платежами) в розмірі та в строки, зазначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і податок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, враховуючи заяву відповідача про застосування строків позивної давнини, дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом заявлені в межах позовної давнини і є такими, що підлягають задоволенню; в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом вимоги не підлягають задоволенню в зв»язку зі збігом строку позовної давнини. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача пені за порушення строків повернення кредиту; пені за порушення строків сплати відсотків та штрафу, суд виходить з наступного. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору (п. 4.1, 4.2) розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений у розмірі подвійної відсоткової від суми простроченої заборгованості , розрахованої за кожний день прострочення платежу. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є Грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені є такою, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не грунтується на вимогах закону. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені за порушення строків сплати відсотків та штрафу обґрунтовані і підлягають задоволенню; вимоги про стягнення пені за порушення строків повернення кредиту - задоволенню не підлягають. У відповідності до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 185 грн. 14 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial