Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Вітів В.А.пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути із відповідача на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 18141,16 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11 липня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано судовий наказ у справі №607/14966/19 про стягнення із [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 21 червня 2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/14966/19 від 11 листопада 2019 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Однак, незважаючи на очевидну обізнаність про необхідність сплати аліментів відповідач ухиляється від їх сплати. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №28907 від 12.03.2020 року станом на 01.03.2020 року відповідачем всього сплачено аліментів 00,00 гривень, заборгованість становить 20746,78 гривень. З цих підстав, просить стягнути із відповідача пеню за несплату аліментів, яка розрахована позивачем за період із червня 2019 року по лютий 2020 року у сумі 18141,16 гривень. Посилаючись на наведені обставини просить позов задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2020 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив (письмові пояснення) на позов, у якому він заперечує щодо позовних вимог позивачки. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що йому не було відомо про звернення позивачки [PERSON] до суду із заявою про видачу судового наказу та про видачу судом судового наказу про стягнення із нього аліментів. Відтак, коли він дізнався про стягнення із нього аліментів за судовим наказом, звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року. Вказана ухвала суду набрала законної сили 27 листопада 2019 року. На примусове виконання судового наказу виданого 11 липня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, за заявою стягувача [PERSON] , державним виконавцем було відкрито виконавче провадження про стягнення із нього аліментів. Однак, про наявність відкритого виконавчого провадження, він 15 січня 2020 року виклик державного виконавця, у приміщення Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2020 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) Приймак Алли Юріївни щодо ненаправлення на адресу боржника [PERSON] постанови про відкриття виконавчого провадження №59703402 на підставі виконавчого листа №607/14966/19, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 11.07.2019 року. 27 червня 2020 року за місцем його проживання прийшов рекомендований лист із Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у якому знаходилися: постанова про відкриття виконавчого провадження від 05 серпня 2019 року та розрахунок заборгованості із сплати аліментів від 19.06.2020 року. У зв`язку із цим, 15 липня 2020 року ним було сплачено за банківськими реквізитами зазначеними Тернопільським міським відділом ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по виконавчому провадженню №59703402 аліменти в розмірі 5300 гривень, а також 24 липня 2020 року ним сплачено аліменти в розмірі 10725 гривень. Згідно розрахунку заборгованості із сплати аліментів по виконавчому провадженню №59703402 заборгованість станом на 01 серпня 2020 року складає 0,00 грн., а передоплата по сплаті аліментів складає 460,05 гривень. Відповідач вказує, що заборгованість за аліментами у період з червня 2019 року по лютий 2020 рік, яка становила 18 141,16 гривень, виникла за відсутності його вини, оскільки йому не було відомо про звернення позивачки [PERSON] до суду із заявою про видачу судового наказу, а також про видачу Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області судового наказу від 11 липня 2019 року про стягнення із нього аліментів та про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за вказаним судовим наказом. З цих підстав, відповідач покликається на відсутність підстав для стягнення пені за прострочення сплати аліментів та просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Вітів В.А. позовні підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ващук Я.С. у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві (письмових поясненнях). Судом установлено: 11 липня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано судовий наказ у справі №607/14966/19, яким стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 21 червня 2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Непогоджуючись зі вказаним судовим наказом, відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про його перегляд за нововиявленими обставинами. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року, яким стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 21 червня 2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття; залишено в силі судовий наказ Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року, яким стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 21 червня 2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Вказана ухвала суду набрала законної сили 27 листопада 2019 року. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №28907 виданого 12 березня 2020 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Борецькою Х.В., станом на 01 березня 2020 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , згідно судового наказу №607/14996/19 від 11 липня 2019 року, становить 20746,78 гривень, всього сплачено - 0, 00 гривень. Станом на 01 березня 2020 року відповідачем [PERSON] не здійснено жодного платежу по сплаті аліментів, стягнутих із нього за судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської №607/14966/19 від 11 липня 2019 року, який залишено без змін ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2019 року. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно з вимогами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. В обґрунтування своїх заперечень проти задоволення позову, відповідач вказує на те, що йому не було відомо про видачу Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області судового наказу про стягнення із нього аліментів та відкриття виконавчого провадження з примусового виконання даного судового наказу, а тому заборгованість зі сплати аліментів виникла без його вини. На підтвердження своїх доводів відповідач долучив ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2020 року, постановлену у цивільній справі №607/14966/19 за скаргою представника [PERSON] - [PERSON] на бездіяльність державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Приймак Алли Юріївни, заінтересована особа [PERSON] . Так, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2020 року, постановленою у цивільній справі №607/14966/19 задоволено скаргу представника [PERSON] - [PERSON] на бездіяльність державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Приймак Алли Юріївни, заінтересована особа [PERSON] та визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Приймак Алли Юріївни щодо ненаправлення на адресу боржника [PERSON] постанови про відкриття виконавчого провадження №59703402 на підставі виконавчого листа №607/14966/19, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 11.07.2019 року. Як убачається із вказаної ухвали суду, постановою старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Приймак А.Ю. 05 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59703402 про примусове виконання судового наказу № 607/14996/19 від 11.07.2019 року про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 21 червня 2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Разом із цим, при розгляді даної скарги на бездіяльність державного виконавця, судом установлено факт неотримання боржником [PERSON] копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 серпня 2019 року. Згідно наданої відповідачем копії квитанції №0.0.1768328923.1 виданою 15 липня 2020 року Відділенням «Мелодія» Тернопільської філії АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] сплатив на користь [PERSON] заборгованість за аліментами у сумі 5300 гривень. Також, відповідно із квитанцією №0.0.1780618748 виданою 24 липня 2020 року Відділенням «Мелодія» Тернопільської філії АТ КБ «ПриватБанк», відповідачем [PERSON] сплачено на користь позивачки [PERSON] заборгованість за аліментами у сумі 10725 гривень. Згідно розрахунку заборгованості із сплати аліментів №72287 виданого 26 серпня 2020 року старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Приймак А.Ю. станом на 01 серпня 2020 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , згідно судового наказу №607/14996/19 від 11 липня 2019 року становить 0,00 гривень, всього сплачено 29358,50 гривень, всього передоплати - 460,05 гривень. Відтак, заборгованість зі сплати аліментів погашена відповідачем [PERSON] вже під час розгляду даної цивільної справи за позовом [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. При цьому, суд вважає неспроможними доводи відповідача про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, оскільки йому не було відомо про видачу Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області судового наказу про стягнення із нього аліментів та відкриття виконавчого провадження з примусового виконання даного судового наказу. Так, як стверджує сам відповідач [PERSON] у поданому ним відзиві на позов, не погоджуючись із судовим наказом №607/14966/19, виданим 11 липня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, він звернувся до суду із заявою про перегляд даного судового наказу за ново виявленими обставинами, за результатами розгляду якої йому було відмовлено у заявлених вимогах, згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2019 року, яка набрала законної сили 27 листопада 2019 року. Відтак, після постановлення ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2019 року про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, відповідач [PERSON] був обізнаний про свій обов`язок зі сплати аліментів на користь позивачки [PERSON] , згідно судового наказу №607/14966/19, виданого 11 липня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. А тому, незважаючи на неотримання відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження, про обов`язок сплачувати аліменти на неповнолітніх дочок відповідачу було відомо. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказано, що передбачена ст. 196 СК ( 2947-14 ) відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. У даному випадку, відповідачем [PERSON] не надано суду жодних доказів щодо того, що заборгованість по аліментах утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Як убачається із наданого позивачкою розрахунку, сума пені розрахована за період із червня 2019 року по лютий 2020 року та складає 18141,16 гривень, дні прострочення обраховані позивачкою за період із 01 липня 2019 року по 06 квітня 2020 року (дата звернення до суду із позовом). Вказаний розрахунок позивачкою виконано за методом, наведеним у правовій позиції, викладеній у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц. Так, згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі. Суд вважає правильним обраний позивачкою метод здійснення розрахунку пені, однак, не погоджується із періодом нарахування пені. Так, з огляду на неотримання відповідачем копії постанови державного виконавця від 05 серпня 2019 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу, а також, враховуючи час розгляду заяви старого І.В. про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, наявність у нього обов`язку зі сплати аліментів підтверджено ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2019 року, якою залишено в силі судовий наказ №607/14966/19 виданий 11 липня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. Такими чином, суд вважає, що розрахунок неустойки (пені) слід здійснювати, починаючи після винесення ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2019 року, а, тому, з урахуванням Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц, початок розрахунку слід здійснювати з 01 грудня 2019 року. Отже, розрахунок пені за аліментами слід провести у період із 01 грудня 2019 року по 06 квітня 2020 року (дата звернення до суду із позовом). Відтак, суд здійснює розрахунок пені наступним чином: -за грудень 2019 року: 1876,16 гривень (сума заборгованості) х 127 днів (кількість днів із 01 грудня 2019 року по 06 квітня 2020 року) х 1% = 2382,72 гривень; -за січень 2020 року: 1859 гривень (сума заборгованості) х 96 днів (кількість днів із 01 січня 2020 року по 06 квітня 2020 року) х 1% = 1784,64 гривень; -за лютий 2020 року: 2863,33 гривень (сума заборгованості) х 67 днів (кількість днів із 01 лютого 2020 року по 06 квітня 2020 року) х 1% = 1918,43 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 6085,79 гривень. Відтак, сума пені за аліментами у розмірі 6085,79 гривень не перевищує ста відсотків заборгованості відповідача зі сплати аліментів. Наведене повністю відповідає вимогам статті 196 СК України. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача в користь позивача пеню за несвоєчасно сплачені аліменти у розмірі 6085,79 гривень. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.1 ст.134 ЦПК України, разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що була сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) зазначенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із вимогами ч. 3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В силу вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Як убачається із матеріалів даної цивільної справи між [PERSON] та адвокатом Вітівим Віталієм Антоновичем було укладено договір про надання правничої допомоги №01/20 від 06 січня 2020 року. Відповідно до Рахунку №2, який є додатком до договору про надання правничої допомоги №01/20 від 06 січня 2020 року та Акту приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 06 квітня 2020 року позивачкою [PERSON] оплачено адвокату Вітіву В.А. послуги із надання професійної правничої допомоги у сумі 1000 гривень. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід сплатити понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 гривень. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: partial