Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

У квітні 2018 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, Вищий державний навчальний заклад України «Українська медична стоматологічна академія» звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат на навчання, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, в якій просив суд стягнути з відповідача витрати на навчання в розмірі 15042,10 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 25 грудня 2014 року відповідача [PERSON] зараховано на 11 семестр 2014/15 навчального року за спеціальністю 7.110101 - лікувальна справа на денну форму навчання за навчальним планом 6 років за державним замовленням у групу 2 у зв'язку з переведенням з ДНМУ з призначенням стипендії відповідно до законодавства. 25 грудня 2014 року між Вищим державним навчальним закладом України «Українська медична стоматологічна академія» та [PERSON] було укладено угоду № 251 про підготовку фахівців з вищою освітою. За умовами угоди Академія зобов'язувалася за державним замовленням та за рахунок коштів державного бюджету здійснити навчання [PERSON], надавши освітні послуги відповідно до державних та галузевих стандартів вищої освіти за спеціальністю «Лікувальна справа», а студент [PERSON] зобов'язувався оволодіти всіма видами професійної діяльності і прибути після закінчення Академії до конкретного місця персонального працевлаштування за розподілом у термін, визначений у направленні на роботу та відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. 26 червня 2015 року [PERSON] закінчив навчання в академії, йому присвоєно кваліфікацію лікаря, видано диплом встановленого зразка. [PERSON] направлений на роботу на посаді лікаря загальної практики - сімейного лікаря до КЗ «Черкаський районний ЦПМСД» Черкаської районної ради, який зобов'язаний був прибути на роботу 01 серпня 2016 року. Проте, станом на 17.09.2015 року відповідач не приступив до проходження інтернатури, чим порушив зобов'язання, встановлені п. 3.5 Угоди №251 про підготовку фахівців з вищою освітою від 25.12.2014 року. Тому, на виконання п. 3.6 Угоди № 256 про підготовку фахівців з вищою освітою від 25.12.2014 року необхідно стягнути з відповідача на користь держави в особі академії в рахунок відшкодування вартості навчання 7 471,27 грн. та 7570,83 грн. отриманої стипендії, а всього 15 042,10 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач не скористався правом подати до суду відзив на позовну заяву, у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. 25 грудня 2014 року відповідача [PERSON] зараховано до Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» на 11 семестр 2014/15 навчального року за спеціальністю 7.110101 - лікувальна справа на денну форму навчання за навчальним планом 6 років за державним замовленням у групу 2 у зв'язку з переведенням з ДНМУ з призначенням стипендії відповідно до законодавства. 25 грудня 2014 року між Вищим державним навчальним закладом України «Українська медична стоматологічна академія» та [PERSON] було укладено угоду № 251 про підготовку фахівців з вищою освітою. За умовами угоди Академія зобов'язувалася за державним замовленням та за рахунок коштів державного бюджету здійснити навчання [PERSON], надавши освітні послуги відповідно до державних та галузевих стандартів вищої освіти за спеціальністю «Лікувальна справа», а студент [PERSON] зобов'язувався оволодіти всіма видами професійної діяльності і відповідно до п. 3.5 Угоди прибути після закінчення Академії до конкретного місця персонального працевлаштування за розподілом у термін, визначений у направленні на роботу та відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. 26 червня 2015 року [PERSON] закінчив навчання в академії, йому присвоєно кваліфікацію лікаря за спеціальністю «лікувальна справа», видано диплом встановленого зразка серії С15 №008614 від 30.06.2015 року, [PERSON] направлений на роботу на посаді лікаря загальної практики - сімейного лікаря до КЗ «Черкаський районний ЦПМСД» Черкаської районної ради, який зобов'язаний був прибути на роботу 01 серпня 2016 року. Згідно із листом Департаменту охорони здоров'я Черкаської обласної державної адміністрації від 17.09.2015 №694/02-02-01-18, станом на 17.09.2015 року відповідач [PERSON] не приступив до проходження інтернатури. Згідно пункту 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим постановою КМУ № 992 від 22 серпня 1996 року, який був чинним на час закінчення відповідачем інтернатури, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Стаття 204 ЦК України регламентує принцип презумпції правомірності правочину, за змістом якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правомірний правочин є підставою виникнення та підтвердженням наявності цивільних прав та обов'язків (ч. 2 ст. 11 ЦК України). Укладена між сторонами угода від 27.09.2007 року, відповідачем не оспорювалася, в судовому порядку не була розірвана і не визнавалася недійсною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного судочинства. Суд приходить висновку, що відповідач порушив зобов'язання, встановлені п. 3.5 Угоди №251 від 25.12.2014, а тому останній відповідно до п. 3.6 Угоди № 256 про підготовку фахівців з вищою освітою від 25.12.2014 року зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно із кошторисом вартості освітньої послуги спеціаліста бюджетної форми навчання ВДНЗ України «Українська медична стоматологічна академія» вартість навчання одного студента становить 7 471,27 грн. Таким чином, судом встановлено, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу вартість навчання у розмірі 7471,27 грн. Щодо стягнення з відповідача розміру стипендії суд виходить з наступного. Дослідивши положення Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 р. № 882, суд приходить о висновку, що стипендія - постійна грошова виплата, що надається регулярно учням і студентам середніх спеціальних та вищих навчальних закладів, а також аспірантам та докторантам, за умови успішного навчання. Тобто дана виплата є стимулюючою задля успішного навчання, яка призначається на час навчання. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, суд вважає, що виплачена відповідачу стипендія є видом грошової допомоги (соціальним платежем), надана відповідачу як засіб до існування та не є витратами на навчання. Оскільки позивачем виплату вказаної стипендії здійснено добровільно, за відсутності рахункової помилки з його боку або недобросовісності відповідача, відповідно до ст.1215 ЦК України, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача стипендії необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи всі докази у їх сукупності та взаємозв'язку, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності,

Outcome: partial