Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в володінні квартирою шляхом зняття з реєстрації та визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на підставі договору купівлі продажу квартири від 30.08.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Животовською Н.Г., зареєстрованим в реєстрі за № 2812 належить квартира [ADDRESS] . Разом з правовими документами, техпаспортом продавець передав будинкову книгу без будь-яких відміток про реєстрацію інших осіб у вищевказаній квартирі, тому ніяких сумнівів на момент оформлення договору купівлі-продажу про реєстрацію інших сторонніх осіб не було. В 2019 році, при оформленні субсидії виявилось, що в квартирі з 2002 року зареєстровано двоє невідомих позивачу громадян [PERSON] та [PERSON] . Як слідує з тексту договору купівлі-продажу квартири від 30.08.2016 року, попередній власник квартири - [PERSON] набула означену квартиру у власність в порядку спадкування в 2014 році, а тому означені особи не належать також і до членів сім`ї продавця квартири. Після звернення до РЕУ було виявлено, що означені громадяни не проживають в даній квартирі ще з 2002 року, однак з реєстраційного обліку в органах паспортно-міграційної роботи не знялись. Позивачеві та РЕУ № 3 м. Умані місце проживання означених громадян не відомо. У зв`язку з вищевикладеним просить винести рішення, яким усунути перешкоди в здійсненні права користування квартирою [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку гр.. [PERSON] , 1983 року народження та визнати його втратившим право на проживання в означеній квартирі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явилася, в позові вказала про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, про день та час розгляду справи повідомлений рекомендованим листом та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому згідно\~ст.128 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином.\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без участі відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні із досліджених доказів встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири серії НВХ № 488139 від 30.08.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 2812, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Вказану квартиру позивач придбала у [PERSON] , і на час вчинення правочину згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] зареєстрованих осіб не було. Згідно акту перевірки місця проживання за адресою [ADDRESS] , складеного комісією КП «Уманське РЕУ № 3» 23 червня 2020, встановлено, що [PERSON] , 1976 року народження та [PERSON] , 1983 року народження зареєстровані, але не проживають з 2002 року і по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Оскільки, відповідач у будинку не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку, не приймає участі у спільному побуті, тому це створює позивачу ряд незручностей, в тому числі і надмірну сплату за комунальні-послуги. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Основні підстави втрати права користування жилим приміщенням зазначені у ч. 2 ст. 107 Житлового кодексу України - у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Стосовно вищезазначеної статті надав роз`яснення Верховний Суд України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України". В п. 11 зазначено наступне: відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Згідно ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надала суду жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст. 77-79 ЦПК України щодо заперечень проти позову. На підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , є законною, обґрунтованою і підлягає задоволенню. Позовна вимога про зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання не підлягає задоволенню з таких підстав. З норм статей 3, 7, 10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється вповноваженим органом реєстрації виконавчим органом міської ради відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України правил на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення цієї особи права користування житловим приміщенням. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 ЦПК України. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання суду дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Виходячи зі змісту положень ЦПК України щодо компетенції суду, останній не може підміняти інший державний орган та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього державного органу. Судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом. У зв`язку з наведеним суд вважає, що вимога позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання не може бути задоволена. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, \~оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] - підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial