Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Представник позивача АТ Державний ощадний банк України в особі філії Рівненського обласного управління АТ Ощадбанк - Демчук Ю. М. (далі позивач, банк) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] (далі відповідач, боржник) заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 20 жовтня 2016 року (далі договір, ДКБО, кредитний договір) розмір якої, станом на 11 серпня 2020 року становить 32 509 грн. 77 коп., а також стягнути судові витрати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20 жовтня 2016 року [PERSON] подала до Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, в особі філії Рівненського обласного управління АТ Ощадбанк заяву про приєднання б/н до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а. с. 7), яка власноручно підписана Позичальником (відповідачем). Відповідно до положень Заяви, така є невід`ємною частиною Договору, Позичальник (відповідач) підтвердив, що між ним та Банком досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, Відповідач підтвердив, що отримав, ознайомився та погодився із правилами користування Карткою, тарифами, які діяли на дату підписання цієї Заяви про приєднання. Згідно блоку 3 даної Заяви, Банк відкрив на ім`я Позичальника поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях України, на умовах тарифного пакету Зарплатний, тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщенні установ Банку. На виконання умов ДКБО Банк надав Позичальнику платіжну картку типу Mastercard Electronic ПІН-конверт до неї. 20 жовтня 2016 року між Банком і Позичальником укладена і підписана Заява на встановлення відновлювальної кредитної лінії (а. с. 12) (далі - Заява про кредит), яка є складовою Заяви на приєднання до ДКБО, відповідно до якої Позичальник погодився з умовами користування Кредитом відповідно до умов Договору та підтвердив укладення з Банком Кредитного договору (п. 6.1. Заяви про кредит). Відповідно до п. 1.8 розділу XII ДКБО та п. 6.8 заяви про кредит, датою укладення кредитного договору є дата підписання Заяви про кредит уповноваженим представником банку; датою надання кредиту (частини кредиту) є дата використання клієнтом кредиту (кредитних коштів), датою встановлення кредиту є дата направлення повідомлення про надання кредитної послуги та розмір кредиту. Відповідно до п. 6.5. Заяви про кредит, процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 30 % річних за користуванням кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду (пільгового періоду) і 0,001 процентів річних за користуванням кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно згідно умов Договору. Відповідач не виконала умов договору щодо сплати заборгованості, чим порушила прийняті на себе договірні зобов`язання, а тому станом на 11 серпня 2020 року у неї виникла заборгованість, яка становить 32 509,77 грн., з яких: загальна сума основної заборгованості (основного боргу) 15 790,13 грн.; загальна сума заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом 10 389,38 грн.; загальна сума заборгованості за РКО 6,00 грн.; загальна сума нарахованої пені 4049,33 грн.; сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту 300,01 грн.; сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів 1012,64 грн.; 3 % річних на суму простроченого кредиту 365,98 грн.; 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів 596,30 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду заяви від 07 жовтня 2020 року та від 20 жовтня 2020 року (а. с. 43, 46), в якіх просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча неодноразово повідомлявся про розгляд справи на 07 жовтня 2020 року та на 21 жовтня 2020 року, що доводиться рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 41), відзиву н апозовну заяву не подала, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого представник позивача в своїй заяві не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ Ощадбанк до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задоволити частково з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови Про судове рішення у цивільній справі від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача в межах заявлених ним вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 20 жовтня 2016 року між Акціонерним товариством Державний ощадний банк України в особі філії Рівненського обласного управління АТ Ощадбанк та [PERSON] укладено ДКБО, заяву про приєднання б/н до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), яка власноруч підписана Позичальником (відповідачем). Відповідно до положень Заяви, така є невід`ємною частиною Договору, Позичальник (відповідач) підтвердив, що між ним та Банком досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, Відповдач підтвердив, що отримав, ознайомився та погодився із правилами користування Карткою, тарифами, які діяли на дату підписання цієї Заяви про приєднання. Згідно блоку 3 п. 3.4.1. даної Заяви, Банк відкрив на ім`я Позичальника поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях України, на умовах тарифного пакету Зарплатний, Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщенні установ Банку. Відповідно до п.1.1.3 Договору встановлено, що цей договір в т. ч., заява про приєднання, заява на встановлення (збільшення кредиту), Паспорт споживчого кредиту, таблиця сукупної вартості кредиту та Умови користування кредитною лінією є кредитним договором між банком та Клієнтом. Відповідно до п. 6.5. Заяви про кредит, процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 30 процентів річних за користуванням кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду; і 0,001 процентів річних за користуванням кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно згідно умов розділу XXII Договору. Як зазначено у п. 1.18.5 Договору ДКБО (а. с. 10) уразі несплати вищезазначених платежів у визначений розрахунковий період, сума заборгованості, яка підлягала погашенню, наступного робочого дня переноситься на відповідні рахунки для обліку простроченої заборгованості, а Платіжна картка при цьому блокується. Відповідно до п. 1.21 розділу XXII ДКБО, за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання Клієнтом зобов`язання перед Банком у розмірі та в строки, передбачені Договором про споживчий кредит, Банк має право нараховувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, але не більше 15% від суми простроченого платежу. Відповідно до п. 1.24 ДКБО банк має право вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, сплати комісійної винагороди за обслуговування кредиту та інших платежів за договором, строк сплати яких не настав, зокрема у випадках затримання сплати заборгованості. Згідно матеріалів позовної заяви відповідач не виконала умов договору щодо сплати заборгованості, чим порушила прийняті на себе договірні зобов`язання, а тому станом на 11 серпня 2020 року у неї виникла заборгованість, яка становить 32 509,77 грн., з яких: загальна сума основної заборгованості (основного боргу) 15 790,13 грн.; загальна сума заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом 10 389,38 грн.; загальна сума заборгованості за РКО 6,00 грн.; загальна сума нарахованої пені 4049,33 грн.; сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту 300,01 грн.; сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів 1012,64 грн.; 3 % річних на суму простроченого кредиту 365,98 грн.; 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів 596,30 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ "Ощадбанк" не повернуті, відтак відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ Ощадбанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, що складається з тіла кредиту та відсотків, є обґрунтованими, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню, а з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за основним боргом (кредитом) 15790,13 грн. та проценти за користування кредитом 10389,38 грн. Зокрема, суд враховує наявність в матеріалах справи заяви про приєднання б/н (а. с. 7) та заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) від 20 жовтня 2016 року (а. с. 12) підписаної позичальником, що свідчить про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами, яка становить 30% річних поза межами пільгового періоду. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за РКО та пені за несвоєчасне погашення відсотків, суд виходить з наступного. За змістом положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено в ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, заява про приєднання б/н та заява на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) від 20 жовтня 2016 року містять анкетні дані відповідачки її контактну інформацію, і підписана нею власноручно, але у цих заявах, таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту (а. с. 13), паспорті споживчого кредиту, підписаних сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відповідно до розділу XXII ДКБО невиконання Клієнтом умов Договору дає Банку право достроково відкликати Кредит, платіжна картка блокується, а у Клієнта створює обов`язок достроково погасити заборгованість за Кредитом в повному обсязі та сплатити всі інші платежі, передбачені Договором. Відповідно до п. 1.21 розділу XXII ДКБО, за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання Клієнтом зобов`язання перед Банком у розмірі та в строки, передбачені Договором про споживчий кредит, Банк має право нараховувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, але не більше 15% від суми простроченого платежу. При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що з текстом Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб був ознайомлений відповідач, саме умови вказаного документу він розумів і погодився з ними, підписуючи Заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), зокрема й щодо сплати пені за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання будь-якого грошового зобов`язання перед Банком, саме у розмірах і порядках нарахування, зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку, відсутність у Заяві відповідача домовленості сторін про сплату комісії та пені, наданий банком Договір не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною четвертою ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що оскільки Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку, який містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому його не можливо розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати пені за прострочене зобов`язання, а також комісії. З огляду на вищезазначене, виходячи з принципу диспозитивності, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Рівненського обласного управління АТ Ощадбанк до [PERSON] про стягнення 6,00 грн. за РКО та 4049,33 грн. пені. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача індексу інфляції та 3 % річних, суд виходить з наступного. Як встановлено в ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Рівненського обласного управління АТ Ощадбанк до [PERSON] про стягнення 3 % річних на суму простроченого кредиту - 365,98 грн.; 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 596,30грн.; втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 300,01 грн.; втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів 1012,64 грн., підлягають до задоволення. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково, і стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за основним боргом (кредитом) 15790,13 грн.; проценти за користування кредитом 10389,38 грн., 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту - 365,98 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 596,30 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 300,01 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 1012,64 грн., а в задоволенні решти позовних вимог відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат у виді судового збору в розмірі 2102,00 грн. підтверджено платіжним дорученням №5500084418 від 28 серпня 2020 року (а. с. 4). Враховуючи вищенаведене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 839,79 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (28454,44х2102,00): 32509,77=1839,79 грн. З огляду на викладене,

Outcome: partial