Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Літинського районного суду із зазначеним позовом, вимоги якого уточнила подавши відповідну заяву (а.с. 85), яким просить встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із [PERSON], який помер [INFO] р., із січня 2004 р. по травень 2015 р. та надання їй права на спадкування разом з відповідачем [PERSON], котрий є сином спадкодавця [PERSON] та спадкоємцем першої черги . Позов мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON], з яким із 1996 р. позивач проживала разом без реєстрації шлюбу за адресою [ADDRESS] Спільно проживаючи позивач майже дев'ятнадцять років надавала йому на постійній основі, як нематеріальні так і матеріальні послуги, надавала іншу допомогу, яка мала матеріальне вираження (прибирання приміщення, приготування їжі, прання білизни, ремонт будинку, утримання худоби, птиці, обробіток земельної ділянки тощо). Також зазначає, що останні роки життя [PERSON] через похилий вік та хворобу не міг самостійно забезпечувати свої потреби, тому це здійснювалось за її допомогою. Згодом після смерті спадкодавця здійснила його поховання та послідуючі поминальні обіди. Зазначає, що після смерті спадкодавця [PERSON] спадкоємцем являється його син [PERSON] - відповідач по справі. Позивач [PERSON] вважає, що встановлення факту постійного проживання надасть їй право на спадкування за законом після смерті спадкодавця (як спадкоємцю четвертої черги спадкування) та слугуватиме підставою для зміни черговості спадкування у рівних частках зі спадкоємцем першої черги спадкування. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] (котрий уповноважений представляти інтереси [PERSON] згідно довіреності від 02.09.2015 р. (а.с. 32) позов підтримали та просили його задовольнити пояснивши, що [PERSON] проживала з покійним [PERSON] протягом 20 років до дня його смерті. Вона є спадкоємцем четвертої черги. Враховуючи те, що позивач доглядала за покійним, вважає, що у відповідності до ст. 1259 ЦК України, за рішенням суду має право претендувати на спадщину разом із спадкоємцем першої черги (відповідачем по справі [PERSON]Є.). Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову надавши до суду письмове заперечення яким визнав те, що позивач [PERSON] може бути спадкоємцем за законом четвертої черги, втім він є спадкоємцем за законом першої черги. Спадщину прийняв, має право власності на успадкований після смерті батька житловий будинок зареєстрований у встановленому законом порядку. Заперечив щодо тієї обставини, що його батько перебував на утриманні позивача та потребував сторонньої допомоги . Повідомив суду, що метою звернення до суду позивача слугувало не її дійсний захист порушених прав, а створення умов для зупинення цивільної справи за його позовом про виселення [PERSON] із належного відповідачу житлового будинку. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Поворознюк Б.М. (котрий уповноважений представляти інтереси [PERSON] відповідно до договору про надання правової допомоги від 09.12.2016 р. (а.с. 32) заперечили проти задоволення позову, просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у письмовому запереченні. Так, у судовому засіданні з показань учасників процесу, матеріалів позовної заяви та матеріалів заперечення до позовної заяви достовірно встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 27.08.2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Літинського РУЮ у Вінницькій області, актовий запис № 28, [PERSON] помер [INFO] р. (а.с. 5). Довідкою виконавчого комітету Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 999 від 19.10.2016 р. підтверджується, що [PERSON], [INFO], проживала спільно однією сім'єю з [PERSON] до дня його смерті по [ADDRESS] (а.с. 6). Довідкою цього органу за № 1000 від 19.10.2016 р. зазначено, що [PERSON], [INFO], похоронила за власні кошти [PERSON], який помер [INFO](а.с. 6). Заслухавши пояснення сторін у справі, їх представників та свідків, дослідивши матеріали справи, враховуючи заперечення відповідача, суд приходить до наступних висновків. Вимога позивача про встановлення факту спільного проживання разом зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу підлягає до задоволення з наступних підстав. Свідок [PERSON] пояснив суду, що являється сусідом позивача та повідомив, що у [PERSON] була дружина від першого шлюбу, котра згодом померла, і останній майже 20 років тому почав жити із [PERSON] За час спільного проживання вели спільно господарство. Останній рік життя у [PERSON] погіршився стан здоров'я, потребував догляду. Свідок особисто возив [PERSON] до лікарні. Зі слів свідка [PERSON] жалівся на те, що його не відвідує син. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (котра являється дружиною відповідача) повідомила суду, що позивач [PERSON] проживає в будинку її свекра з 1996-1997 рр. по даний час. Заперечила ту обставину, що спадкодавець [PERSON] за життя потребував стороннього догляду, вказавши на те, що: у позивача [PERSON] був гірший стан здоров'я.; господарство [PERSON] та [PERSON] вели спільно; ще у жовтні 2014 р. батько чоловіка сам возив дрова, сам ходив в магазин. Останній раз бачила свекра за тиждень до смерті коли той збирав гроші з його слів «на похорон собі та бабі». Вказала суду, що позивач обмежувала спадкодавця у спілкуванні зі своїм сином -відповідачем по справі. Свідок [PERSON] впевнено повідомила суду що [PERSON] являється їй дядьком. Після смерті дружини [PERSON] від першого шлюбу той почав проживати з [PERSON] з 1996 р. Зазначила, що за час спільного проживання з позивачем дядько своєму синові не допомагав. Пояснила стан здоров'я дядька вказавши на ту обставину, що він сам у 2013-2014 р. рубав та возив дрова. Скаржився лише на головний біль. Роз'яснила суду про відносини які склались між дядьком та його рідним сином, між дядьком та дітьми [PERSON] Свідок [PERSON], котра являється невісткою позивача, повідомила, що її свекруха проживала спільно з [PERSON] та вела спільне господарство. [PERSON] потребував стороннього догляду та медичної допомоги останній рік свого життя, адже самостійно не міг одягатись, бритись. Скаржився на тиск та біль у серці, проявлялись ознаки склерозу. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідками. Їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Хоча у судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] проживала разом зі спадкодавцем [PERSON], тому вірною стоїть вимога про встановлення факту спільного проживання з 01.01.2004 р., адже зі змісту Кодексу про шлюб та сім'ю України(котрий був чинним до набрання чинності Сімейним кодексом України 01.01.2004 року) у такому не було передбачено інституту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та відповідних правових наслідків такого проживання. Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950р. та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.1986 р. у справі «Джонсон проти Ірландії», яке є джерелом права в Україні, поважний суд визначив, що поняття сім'я виходить за межі формальних відносин та встановлених законом угод, тобто не обмежується виключно стосунками, заснованими на шлюбі, і може включати інші «родинні» зв'язки, коли сторони живуть спільно поза шлюбом. Згідно положень ч.2 та ч.4 ст.3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином покази свідків та сторін в сукупності дозволяють стверджували, що між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] дійсно існували фактичні подружні відносини, оскільки починаючи з 1996 р. вони проживали однією сім'єю (що не спростовує сторона відповідача), як чоловік та жінка, хоча офіційно свій шлюб не оформлювали, і всі оточуючі сприймали їх як сім'ю, із спільними правами та обов'язками, а тому існують вагомі підстави вважати що їх відносини мали ознаки шлюбно-сімейних. Суд вислухав пояснення сторін та свідків про відносини які виникли та існували між сторонами у справі та спадкодавцем [PERSON], проте не бере їх до уваги, адже згадані обставини не є предметом розгляду зазначеної справи. Втім беруться до уваги показання свідків про стан здоров'я спадкодавця до моменту смерті (котрі будуть враховані судом при прийняті рішення по іншій вимозі позивача). Щодо вимоги позивача про надання спадкоємцю четвертої черги спадкування за законом права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Тобто, кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є проживання осіб однією сім'єю зі спадкодавцем. Відповідач [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України. Позивач [PERSON] відноситься до спадкоємців четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України. Для виникнення у позивача права на спадкування вирішальне значення має наявність правових підстав для зміни черговості одержання права на спадкування, оскільки відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово і кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України. Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч.1 ст.1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч.2 ст.1259 ЦК України). Частина 2 ст.1259 ЦК України встановлює, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як роз'яснено у п.6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, - під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. В п. 2.5 листа-узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (№ 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р.) роз'яснено, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. З метою прийняття вірно рішення, суд вважає за необхідне зіставити необхідні юридичні факти необхідні для зміни черговості з істинними обставинами наступним чином: -1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); Зазначена обставина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки підтверджується зібраними у справі доказами, не спростовувалась свідками та стороною відповідача. До того ж встановлено спільне проживання позивача разом зі спадкодавцем. -2) матеріальне забезпечення спадкодавця; Позивачем не доведено належними доказами, що саме вона матеріально забезпечувала та надавала матеріальну допомогу спадкодавцю [PERSON], адже згідно матеріалів заперечень наданих відповідачем, зокрема із довідок Управління пенсійного фонду України у Літинському районі Вінницької області вбачається, що пенсія за віком [PERSON] майже вдвічі більша за пенсію позивача [PERSON] (а.с. 40-43). До того ж є суттєвими показання свідка [PERSON] котра у судовому засіданні вказала на те що спадкодавець разом із позивачем придбали будинок для сина позивача - [PERSON], що у сукупності із довідками про пенсійні виплати спростовує факт перебування спадкодавця на матеріальному забезпеченні позивача [PERSON] 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; Суд не спростовує зазначений факт, оскільки він знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та не спростовується сторонами. 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3. Факт здійснення дій передбачених у п. 1 та п. 3 знайшли своє підтвердження, однак здійснення дій передбачених п.2 спростовується (див п. 2 щодо матеріального забезпечення спадкодавця). 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Згідно показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], останні вказують про неспроможність спадкодавця самостійно забезпечувати свої потреби лише в останній час життя. До того ж позивач сама у своєї позовній заяві зазначає, що останні роки життя [PERSON] із-за похилого віку та хвороби не міг самостійно забезпечувати свої потреби та потребував допомоги та піклування (а.с. 2). Згідно відповіді Літинської центральної районної лікарні Вінницької області за № 68 від 29.01.2016 р., [PERSON], [INFO], житель [ADDRESS], який помер в с. Уладівка [INFO], в період 2012-2015 рр. на інвалідності не перебував. Висновки ЛКК про необхідність постійного стороннього догляду не видавались (а.с. 38)(оригінал відповіді оглядався в судовому засіданні та міститься в матеріалах справи № 137/2166-15-ц, котра у свою чергу знаходиться в архіві Літинського районного суду Вінницької області). З довідки Територіального центру соціального обслуговування Літинського району Вінницької області за № 34 від 02.02.2016 р. вбачається, що [PERSON], [INFO], житель [ADDRESS], на обліку в територіальному центрі не перебував, соціальних послуг не отримував (а.с. 39) (оригінал оглядався в судовому засіданні та міститься в матеріалах справи № 137/2166-15-ц, котра у свою чергу знаходиться в архіві Літинського районного суду Вінницької області). Суд критично ставиться до довідки наданої на ім'я [PERSON] де зазначено, що [PERSON] потребує сторонньої допомоги, адже довідка не містить всіх необхідних реквізитів зокрема: номеру, прізвища та посади особи що її видала, не зазначено з якого часу [PERSON] необхідна була стороння допомога. Також довідка видана через шість місяців після смерті спадкодавця (а.с. 86). Окрім того в судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечувалось те, що [PERSON] потребував сторонньої допомоги лише останній час свого життя. Отже, із наданих медичних документів та пояснень свідків даних у судовому засіданні вбачається, що спадкодавець перебував у хворобливому стані та потребував у зв'язку з цим догляду лише останній час свого життя, що виступає оціночним критерієм та не вважається судом достатнім в порівнянні зі строком спільного проживання позивача та спадкодавця без реєстрації шлюбу, в той час як для зміни черговості одержання права на спадкування необхідно довести не тільки факт знаходження особи у безпорадному стані, а й перебування в зазначеному стані тривалий час. Іншими належними та допустимими доказами факт безпорадного стану спадкодавця позивачем не доведений. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних, як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта. Згідно зі ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. З огляду на викладене вище, судом також відзначається, що за принципом змагальності, визначеним в ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що законодавець зміну черговості одержання права на спадкування пов'язує, перш за все, із безпорадним станом спадкодавця, протягом тривалого часу внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби або каліцтва, перебування спадкодавця на матеріальному забезпеченні, а позивачем такий стан [PERSON] не доведений, не надано належних доказів на підтвердження того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, у зв'язку з чим не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував матеріальної допомоги, стороннього догляду та піклування, матеріального забезпечення, що є підставою для відмови позивачу [PERSON] в задоволенні цієї частини вимог. При прийнятті рішення судом враховано судову практику судів вищих інстанцій, зокрема Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року у справі № 203/2497/15-ц, де колегія суддів вважає за необхідне доводити позивачем факт перебування спадкодавця у безпорадному стані. Суд відзначає, що спірне майно розташоване по вул. Лісова, 1, селища Матяшівка Літинського району Вінницької області не було придбане в період спільного проживання позивача зі спадкодавцем, на підставі чого звернення до суду з позовом про встановлення вказаного факту позивачу не слід пов'язувати з реалізацією свого права на спадкування майна. До того ж судом оглянуто та враховано рішення Літинського районного суду Вінницької області від 19.04.2016 р. у справі № 137/2166/15-ц, за позовом [PERSON] до Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області, третя особа [PERSON], де за [PERSON] (спадкоємцем першої черги) визнано право власності на спадщину за законом - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою вул. Лісова, 1, селища Матяшівка Літинського району Вінницької області (оригінал оглядався в судовому засіданні та міститься в матеріалах справи № 137/2166-15-ц, котра у свою чергу знаходиться в архіві Літинського районного суду Вінницької області). Тобто позивач будучи спадкоємцем четвертої черги спадкування позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину, адже своє право на спадщину вже реалізував спадкоємець першої черги. Доречним являються зауваження надані відповідачем у справі про те, що метою звернення позивача до суду (позивач звернулась 31.10.2016 р.) є не здійснення захисту порушених її прав, а створення умов для зупинення цивільної справи № 137/1644/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном котра перебувала в провадженні Літинського районного суду Вінницької області (суддя Гопкін П.В.) (у зазначеній справі позивач [PERSON] звернувся до суду 17.08.2016р., тобто двома місяцями раніше). Окрім того, в спірному будинку позивач ніколи зареєстрована не була, адже зареєстрована [ADDRESS] (а.с. 11) , та являється власником житлового будинку з господарськими спорудами за цією ж адресою (а.с. 35). При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с. 1). Враховуючи, що позов в частині встановлення факту підлягає задоволенню, судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, на користь позивача. Втім 20.01.2017 р. позивач уточнюючи позовну заяву додала ще одну вимогу, якою просила суд надати право на спадкування разом зі спадкодавцем першої черги [PERSON] (а.с. 85) не сплативши при цьому судовий збір у розмірі 640 грн. ( за ставками судового збору 2017 р.), що у свою чергу підлягає стягненню з останньої на користь держави.

Outcome: partial