Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі ПрАТ «Суха Балка) суму моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 180 400 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що всю свою трудову діяльність провів на підприємстві відповідача, в тому числі в умовах впливу шкідливих факторів. 20.05.1997 року, коли він працював проходчиком ШСУ ш. Ювілейна АО «Суха Балка» з ним стався нещасний випадок. Під час буріння сталося заклининня бурової штанги. При розблокуванні бурової штанги зірвався пневмоподавач, який травмував лице позивача. Встановлено діагноз посттравматична анцефалопатія 3 стадії зі стійкими паркінсонізмом. Висновком МСЕК йому встановлено 20 % професійної втрати працездатності. Крім того, 21.04.1998 року йому Київським науково-дослідним інститутом гігієни праці і профзахворювань, встановлені хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба, туговухість. Відповідно до\~акту розслідування\~причин хронічного\~професійного захворювання\~від 11.05.1998\~року причиною\~професійного захворювання\~стала робота\~на протязі\~15\~років підземним\~проходчиком \~з віброінструментами\~при відсутності\~засобів, доводять рівні вібрації на їх рукоятках управління до ПДУ, згідно ГОСТ. Робота в умовах високого рівня шуму. Первинним оглядом МСЕК, вперше стійка втрата працездатності встановлена у 1997 році. З 2007 року позивачу встановлено 60% втрати працездатності, з них 30% по вібраційній хворобі, 10% по туговухості, 20% по трудовому каліцтву та третя група інвалідності безстроково. Внаслідок вищезазначеного, позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У зв`язку з ушкодженням здоров`я було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Постійно виникають складнощі у зв`язку загальною слабістю, втомою, болями. Позивач не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, фізичний біль, обумовлений важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.10.2019 року було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідачу ПрАТ «Суха Балка» було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідач ПрАТ «Суха Балка» скористався правом подання відзиву відповідно до ст.178 ЦПК України. Представник відповідача ПрАТ «Суха Балка» надав відзив на позовну заяву, заперечувала проти задоволення позовних вимог, у повному обсязі, зазначивши, що позивачем не наведено доказів завдання йому моральної шкоди. Повні обґрунтування своїх заперечень викладено у відзиві та долучено до матеріалів справи. Ухвалою від 11.11.2019 року позовна заява залишена без руху, надано час для усунення недоліків. 19.12.2019 року позивач на виконання ухвали суду, уточнив позовні вимоги та надав додаткові письмові докази по справі Ухвалою від 23.12.2019 року справи призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 31.01.2020 відповідач ПрАТ «Суха Балка» надав відзив на уточнену позовну заяву. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] 15.07.1999 року розірвав шлюб з [PERSON] та змінив прізвище на [PERSON] . Згідно трудової книжки [PERSON] працює на підприємстві ПрАТ Суха Балка»: з 30.12.1982 року по теперішній час підземним, а з 29.05.1998 року сторожем на різних об`єктах підприємства. 20.05.1997\~року під\~час виконання\~обов`язків проходчика\~з [PERSON] )\~стався нещасний\~випадок,\~при наступних\~осбавинах: за нарядом начальника ділянки №19 [PERSON] , виданого через гірського майстра [PERSON] , прохідники [PERSON] та [PERSON] повинні були отбурити раскоску сполученої орта-зірки 80 осі гор.1100 метрів за допомогою каретки. Оглянувши каретку вони приступили до буріння. При бурінні відбулося заклинювання бурової штанги в шпурі. На прохання [PERSON] , [PERSON] почав стукати молотом по буровій сталі, а [PERSON] зійшовши з піддону каретки, зайшовши в небезпечну зону роботи бурової каретки, вирішив з лівого боку подивитися як відреагує гідравлічний пристрій на їх дії. В цей момент відірвавшимся від салазок натяжним пристроєм пневмодатчіку [PERSON] травмувало лице. Відповідно до акту № 23 від 20 травня 1997 року уповноваженою комісією було встановлено обставини, за яких стався нещасний випадок, встановлено осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, причини настання нещасного випадку тощо. Відповідно до акту, комісія встановила, що проходчик [PERSON] , порушив п.3.2.1.3. Інструкції по охороні праці для проходчика, Інструкцію по експлуатації та обслуговуванню борової каретки. Причиною нещасного випадку, стало порушення виробничої дисципліни, яка виризилась порушенні інструкцій по експлуатації та обслуговування самоходної бурової каретки СБПК-2М. Згідно медичних документів [PERSON] встановлено діагноз: черепно-мозкова травма, посттравматична анцефалопатія 3 стадії зі стійким паркінсонізмом. \~ \~ \~ \~Наявність трудового каліцтва у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими медичними виписками, з яких вбачається, що він проходив стаціонарне\~\~лікування в закладах охорони здоров`я. Відповідно до Акту 10 розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11 травня 1998 року, [PERSON] встановлені професійні захворювання: вібраційна хвороба 1-2 ст., двохстороня сенсоневральна туговухість. Причиною професійного захворювання є робота на протязі 15 років підземним проходчиком з віброінструментами при відсутності засобів, які доводять рівні вібрації на їх рукоятках управління до ГДР (гранично-допустимий рівень), згідно ГОСТ 12.1.072-78; Робота в умовах високого рівня шуму при відсутності технічних рішень по доведенню вимог до [PERSON] . Відповідно до висновку Дніпропетровської обласної медико-соціальної експертної комісії Чуденко Ю [PERSON] . від 28.05.1998 року встановлено втрату професійної пимездатності: 10% - за трудовим каліцтвом, 30% - за вібраційною хворобою, 5% - за кохлеарним невритом. \~ \~ \~ \~За результатами останнього переогляду [PERSON] від 22.05.2007 року, висновком МСЕК встановлено та 60 % втрати професійної працездатності з них 30% - відбраційна хвороба, 10% - туговухість, 20% - трудове каліцтво та третя група інвалідності безстроково. Встановлюючи правовідносини, якими регулювалось положення сторін під час означених подій, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] працював на підприємстві ПрАТ «Суха Балка» та отримав трудове каліцтво та професійне захворювання пов`язані із виконанням трудових обов`язків, з огляду на тривалість періоду його трудової діяльності, що охоплюється у часі дією норм закону - ЦК Української РСР, позивачу має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі\~статей 440-1 ЦК Української РСР. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з частиною першою\~статті 58 Конституції України,\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до\~статті 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, які породили право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце в період з 1982 року до 1998 року, тобто правовідносини виникли до набрання чинності діючим\~ЦК України і продовжувались після набрання ним чинності. Тому, з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення і дії спірних правовідносин, відповідно до хронологічних періодів, а саме:\~ЦК Української\~РСР 1963\~року до 01.01.2004 року і ЦК України від 16.01.2003 року. Відповідно до ч.2\~ст.153 КЗпП України,\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. У пункті 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин , виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р., моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відповідно частині 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини факту душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається зі змісту акту розслідування профзахворювання П-4, комісія встановила порушення закону, що призвели до профзахворювання, тобто вину відповідача, який не забезпечив належні умови прані. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20 рп-08 по справі №1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.1167 ЦКУ та ст.237-1 КЗпПУ за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до ст.1167 ЦКУ - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч.1 ст.268 ЦКУ відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. Згідно п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоров`я, в зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків затверджених\~постановою КМ України від 23.06.1993 №472, що діяли на час виникнення правовідносин і до травня 2000 року, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати\~\~або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається\~\~в\~\~кожному конкретному\~\~випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Максимальний розмір відшкодування моральної шкоди, згідно цього НПА в різні періоди його дії у часі, коливався від 150 до двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Відповідно до\~ст.440-1 ЦК України\~в редакції 1963 року в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в редакції від 03.10.1997р., п.11 Правил). У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в п.9 постанови №5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (абз.2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму). Суд, дослідивши медичні документи про лікування позивача у зв`язку з отриманим трудовим каліцтвом та професійним захворюванням, дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, так як він відчуває фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Так, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Згідно\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до\~статті 4 Закону України «Про охорону праці»\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. \~\~\~\~\~\~ Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 126 120,00 гривень, що складається з шістдесяти прожиткових мінімумів на одну особу в розрахунку на місяць у 2020 році (час розгляду справи), який становить, станом на 01.01.2020 року 2102 гривни, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 р.\~№ 294-IX, що буде виваженим розміром матеріальної компенсаії ідповідно до розмір у заподіяної моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Відповідно \~ Закону України «Про судовий збір»\~передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. \~ \~ \~ \~На підставі\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача\~\~на користь держави у сумі 1261,20 грн.

Outcome: partial