Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, за неодноразово уточненими позовними вимогами просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України № 652-к «Про звільнення від виконання обов'язків ректора» від 22 грудня 2014 року, відносно нього, [PERSON]; визнати незаконними та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України № 653-к «Про виконання обов'язків ректора» від 22 грудня 2014 року відносно [PERSON]; просив поновити його, [PERSON], на посаді ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури й просив поновити його на посаді виконуючого обов'язки ректора вказаної Академії. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне. Наказом Міністерства освіти і науки України № 159-к від 16 квітня 2014 року позивача призначено виконуючим обов'язки ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури до заміщення вакантної посади ректора у встановленому законодавством порядку. 22 грудня 2014 року позивач захворів та перебував на лікарняному. Як згодом стало відомо позивачу, відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України № 652-к від 22 грудня 2014 року «Про звільнення від виконання обов'язків ректора» його було звільнено від виконання обов'язків ректора. Наказом Міністерства освіти і науки України № 653-к «Про виконання обов'язків ректора» від 22 грудня 2014 року виконуючим обов'язки ректора призначено [PERSON] Таким чином, враховуючи вказане, з огляду на те, що [PERSON] не перебував у трудових відносинах з вказаним учбовим закладом й те, що на думку позивача, відсутнє у діючому трудовому законодавстві поняття «виконувач обов'язків», [PERSON] вважає, що його звільнення та призначення на вакантну посаду [PERSON] вчинене з порушенням чинного трудового законодавства та, як наслідок, він має бути поновлений на посаді ректора вказаного учбового закладу. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Данилюк М.М. вказані позовні вимоги не визнав, вважав їх необґрунтованими та такими, в задоволенні яких необхідно відмовити посилаючись на те, що обіймання одночасно [PERSON] посади виконуючого обов'язки ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури й завідуючого кафедрою залізобетонних та кам'яних конструкцій суперечить статті 55 Закону України «Про вищу освіту», положення якого не дозволяють одночасного займання особою у вищому навчальному закладі двох та більше посад, що передбачають виконання адміністративно-управлінських функцій. Щодо посилань позивача про поновлення його на посаді ректора Міністерства освіти і науки України представник відповідача вказав на порядок призначення керівників вищих і професійно-технічних навчальних закладів за результатами проведення конкурсу з подальшим їх призначенням Міністерством освіти і науки України. Представник третьої особи Одеської державної академії будівництва та архітектури - Павленко Х.Є. й представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] також просили суд відмовити у задоволенні вимог цього позову, посилаючись на те, що покладення на позивача - завідуючого кафедрою залізобетонних та кам'яних конструкцій [PERSON] повноваження з тимчасового виконання обов'язків ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури є суміщенням посад в межах робочого часу по основній роботі. Тому звільнення [PERSON] з посади виконуючого обов'язки ректора вказаного вищого учбового закладу не може вважатися розірванням трудових відносин відповідно до ст.ст. 40-48 КЗпП України та, як наслідок, посилання позивача на його незаконне звільнення та протиправне призначення [PERSON] на цю посаду є безпідставними та необґрунтованими. Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, інших учасників, представлених ними письмових доказів. Стосовно встановлених судом фактичних обставин по справі. Судом встановлено та не спростовано сторонами, що позивач [PERSON] працював в Одеській державній академії будівництва та архітектури (надалі за текстом - Академія) у період з 13 лютого 2004 року до 16 квітня 2014 року на посаді ректора вказаного начального закладу. Наказом міністра освіти і науки України № 159-к від 16 квітня 2014 року позивача звільнено з посади ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури й призначено його виконуючим обов'язки ректора вказаної академії до заміщення вакантної посади ректора у встановленому законодавством порядку. Починаючи з 22 грудня 2014 року позивач не перебував на роботі у зв'язку з хворобою, що підтверджується листком непрацездатності, серії ATN258078, виданим 22 грудня 2014 року Комунальною установою "Міська поліклініка №6 м. Одеси". Своїм наказом № 153/OX позивач призначив виконуючим обов'язки ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури на період своєї хвороби проректора [PERSON] Відповідно до наказу міністра освіти і науки України № 652-к від 22 грудня 2014 року «Про звільнення від виконання обов'язків ректора» позивача звільнено від виконання обов'язків ректора Академії. Наступним наказом міністра освіти і науки України № 653-к «Про виконання обов'язків ректора» від 22 грудня 2014 року виконуючим обов'язки ректора Академії призначено [PERSON] Позивачем неодноразово уточнювалися заявлені позовні вимоги, при цьому письмової відмови, або повідомлення про таку відмову у судовому засіданні від попередніх позовних вимог й представником позивача, й самим позивачем суду не представлено. З огляду на що, судом розглядались такі вимоги позивача про: · визнання незаконним та скасувати наказ Міністра освіти і науки України №652-к «Про звільнення від виконання обов'язків ректора» від 22 грудня 2014 року, відносно [PERSON]; · визнання незаконними та скасувати наказ Міністра освіти і науки України №653-к «Про призначення [PERSON] виконуючим обов'язків ректора» від 22 грудня 2014 року; · поновлення [PERSON] на посаді ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури; · поновлення [PERSON] на посаді виконуючого обов'язки ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури; · вимога про допуск негайного виконання рішення суду в порядку, передбаченому ст. 367 ЦПК України. Стосовно визнання незаконним та скасування наказу Міністра освіти і науки України № 652-к «Про звільнення від виконання обов'язків ректора [PERSON]» від 22 грудня 2014 року. Щодо порушень, на думку відповідача та представника третьої особи - Одеської державної академії будівництва та архітектури, п. 13 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту», відповідно до якої особа у вищому навчальному закладі не може одночасно займати дві та більше посади, що передбачають виконання адміністративно-управлінських функцій, суд дійшов такого. Згідно з наказом Міністерства освіти і науки України № 159-к від 16 квітня 2014 року [PERSON] звільнено з посади ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури й призначено виконуючим обов'язки ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури до заміщення вакантної посади ректора у встановленому законодавством порядку. Таким чином, на підставі наказу Міністра освіти і науки України № 159-к від 16 квітня 2014 року між позивачем [PERSON], з однієї сторони, Одеською державною академією будівництва та архітектури, з іншої, виникли певні трудові відносини, характер яких, природа та термін існування яких визначені зазначеним наказом. Тимчасове виконання позивачем обов'язків за вакантною посадою є формою існування трудових відносин з працівником, з огляду на що порядок виконання такої роботи та звільнення від нею мали відбуватися за загальними правилами трудового законодавства, а на такого працівника повною мірою поширюються усі правила та гарантії, передбачені чинним законодавством щодо будь-якої іншої роботи за трудовим договором. Однією з таких гарантій є звільнення працівника з такої роботі у порядку та з підстав, визначених законодавством, що виключає довільне звільнення такого працівника від виконуваної роботи без визначення підстав та з порушенням такого порядку. Листом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 квітня 2011 року №126/06/186-11 роз'яснено, що виконання обов'язку тимчасово відсутнього працівника без звільнення працівника від своїх обов'язків це заміна працівника, відсутнього у зв'язку з хворобою, відпусткою (без звільнення від основних трудових обов'язків), коли працівник поряд зі своєю основною роботою виконує обов'язки тимчасово відсутнього працівника. Виконання обов'язків за посадою тимчасово відсутньою працівника (тимчасове заступництво) проводиться із звільненням від своїх основних обов'язків. Таким чином, виконання обов'язків ректора в даному випадку не передбачає обіймання посади, що підтверджується і наказом Міністра освіти і науки України № 159-к від 16 квітня 2014 року. Крім цього, відповідно до наказу № 4/лн від 15 січня 2013 року [PERSON] дозволено в порядку внутрішньовузівського сумісництва виконувати роботу по держбюджетній темі № 112 «Дослідження, наукові та науково-технічні розробки» (кафедра залізобетонних та кам'яних конструкцій) на посаді головного наукового співробітника з оплатою в розмірі 1527 гривень. (0,5 ставки) на місяць, а також доплатами: за вчене звання професора в розмірі 6 % (91 гривня 62 копійки) на місяць, за науковий ступінь доктора наук в розмірі 5 % (76 гривень 35 копійок) з 02 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року. Посада головного наукового працівника передбачає виконання наукових, а не адміністративно-управлінських функцій. Таким чином, зайняття [PERSON] цієї посади не суперечить змісту ст. 55 Закону України «Про вищу освіту», положення якої не дозволяють одночасного займання особою у вищому навчальному закладі двох та більше посад, що передбачають виконання адміністративно-управлінських функцій. Відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» не дозволяють одночасного займання особою у вищому навчальному закладі двох та більше посад, що передбачають виконання адміністративно-управлінських функцій. Відповідно до ст. 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Зокрема, правилом п. 4 цього Положення встановлено, що керівники державних підприємств, установ, організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів державних підприємств, установ, організацій (цехів, відділів, лабораторій тощо) та їхні заступники не мають права працювати за сумісництвом (за винятком наукової, викладацької, медичної і творчої діяльності). Посада завідувача кафедри згідно з Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, віднесена до посад науково-педагогічних працівників. Відповідно до п. 3 Додатку до вказаного Положення педагогічна робота з погодинною оплатою праці в обсязі не більш як 240 годин на рік не є сумісництвом. Згідно з п. 5 Додатку до цього Положення також не є сумісництвом завідування кафедрою висококваліфікованими спеціалістами, у тому числі тими, що займають керівні посади в навчальних закладах і науково-дослідних установах з оплатою в розрахунку 100 годин за навчальний рік. Згідно з наказом № 451/вк від 01 вересня 2014 року позивачу [PERSON], як виконуючому обов'язки ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури, встановлено погодинне навантаження по кафедрі залізобетонних та кам'яних конструкцій - 100 годин на керівництво кафедрою та 240 годин на керівництво аспірантами, докторантами, магістрами, робота в ДЕК, іспити аспірантів, здобувачів з 01 вересня 2014 року до 31 липня 2015 року. Таким чином, відповідно до п. 3 та п. 5 Додатку до Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій - завідування [PERSON] кафедрою залізобетонних та кам'яних конструкцій було погодинним навантаженням у відповідності до встановлених норм ст. 55 Закону України «Про вищу освіту». З огляду на вказане, посилання представника відповідача на положення статті 55 Закону України «Про вищу освіту», як на законну підставу звільнення [PERSON] з займаної посади виконуючого обов'язки ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури сприймаються судом критично, а наведені правила не містять підстав вважати правомірним звільнення позивача від виконання ним покладених на нього обов'язків. Стосовно питання належного до застосування законодавства під час звільнення [PERSON] Суд має критично оцінити заперечення проти позову сторони відповідача в частині наведення таких аргументів: перебування позивача в статусі виконуючого обов'язки ректора Академії порушувало вимоги статті 55 нині чинного Закону України «Про вищу освіту». Трудові обов'язки, досліджені судом в цьому провадженні, з позивачем [PERSON] виникли за дії попереднього законодавства про вищу освіту, а тому зміна чинного в Україні законодавства не могла бути та не може бути нині підставою для припинення тих трудових відносин, що виникли до набрання новим законом чинності. У КЗпП України серед підстав припинення трудового договору така підстава, як зміна законодавства, не передбачена в якості такої, що тягне припинення трудового договору з працівником. Зокрема, на час видання наказу Міністра освіти і науки України №652-к «Про звільнення від виконання обов'язків ректора» від 22 грудня 2014 року, відносно [PERSON] - чинним був Закону України «Про вищу освіту» від 17 січня 2002 року № 2984-III (з відповідними змінами та доповненнями), в якому не містилися обмеження, запроваджені в статті 55 Закону України «Про вищу освіту» від 1 липня 2014 року № 1556-VII, який набрав чинності 6.09.2014 року. З огляду на це вимоги цього закону не можуть бути поширені на попередній період та бути застосовані до трудових відносин, що розпочалися та тривали на час запровадження змін до законодавства. Щодо порушення Міністерством освіти і науки України процедури звільнення позивача з посади виконуючого обов'язки ректора Академії суд дійшов такого висновку. З аналізу норм трудового законодавства вбачається, що припинення трудових відносин оформляється виданням наказу в якому, в тому числі, повинні бути зазначені підстави припинення трудових відносин в точній відповідності з формулюваннями законодавства про працю і конкретне посилання на відповідну статтю закону, пункт трудового договору. При цьому, відповідно до положень ст. 47 КЗпП України, у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. З матеріалів справи вбачається, що при звільненні [PERSON], відповідачем не було дотримано вимоги ст. 47 КЗпП України щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу у день звільнення видати працівникові копію наказу про звільнення з роботи. Крім цього в № 652-к «Про звільнення від виконання обов'язків ректора [PERSON]» від 22 грудня 2014 року відсутнє посилання на правову норму, на підставі якої здійснено звільнення позивача, що є порушенням вимог п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно з яким при розірванні контракту необхідно здійснювати посилання на п. 8 ст.36 КЗпП України (у випадку розірвання контракту з підстав передбачених ним, але не передбачених КЗпП України), або на ст.ст. 36, 39-41 КЗпП України (у випадках розірвання контракту з підстав передбачених КЗпП України). Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Отже, наказ № 652-к не містить відомостей про нормативно-правові підстави його ухвалення, підстави звільнення позивача від виконуваної роботи, що свідчить про те, що звільнення [PERSON] відбулось без достатніх обґрунтованих правових підстав. Окрім наведеного на момент видання вказаного оспорюваного позивачем наказу, він, [PERSON], хворів та закладом охорони здоров'я відкрито листок непрацездатності, в якому день звільнення визначено в якості першого дня тимчасової непрацездатності. Ці обставини заперечені іншими учасниками не були, здійсненою судом перевіркою факт тимчасової непрацездатності підтверджений. З огляду на це такі дії Міністерства свідчать про грубе порушенням норм трудового законодавства, зокрема, правил ч. 3 ст. 40 КЗпП України, відповідно до якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Відповідно до п. 17 абз. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Таким чином, звільнення позивача відбулось з порушенням процедури розірвання трудових відносин, в тому числі й з огляду на те, що звільнення відбулося в період тимчасової непрацездатності [PERSON], що суперечить вимогам ст. 40 КЗпП України. Зважаючи на вказане, оспорюваний наказ Міністра освіти і науки України № 652-к «Про звільнення від виконання обов'язків ректора [PERSON]» від 22 грудня 2014 року є протиправним, а тому підлягає скасуванню через невідповідність вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стосовно визнання незаконним та скасування наказу Міністра освіти і науки України № 653-к «Про призначення [PERSON] виконуючим обов'язків ректора» від 22 грудня 2014 року. На час призначення [PERSON] виконуючим обов'язки ректора Академії ця особа не перебувала у трудових відносинах з Академією, оскільки його було звільнено з займаної посади, а судом на цій посаді - не поновлено. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до Одеської державної академії будівництва та архітектури про скасування наказу про звільнення, поновлення його на роботі (на посаді проректора з науково-педагогічної роботи), стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без задоволення. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2014 року у задоволенні позову [PERSON] до Одеської Державної академії будівництва та архітектури про скасування наказу про відміну конкурсу, про зобов'язання укласти трудовий договір, про зобов'язання видати наказ про прийняття на посаду професора кафедри опору матеріалів відмовлено у повному обсязі. Як встановлено у судовому засіданні, на час вирішення цього спору судом вказані рішення суду першої інстанції набрали законної сили, судами апеляційної та касаційної інстанцій не скасовані. Зі змісту вказаних рішень Малиновського районного суду м. Одеси слідує, що [PERSON] у трудових відносинах з Одеською державною академією будівництва та архітектури на час видання наказу Міністра про призначення його виконуючим обов'язків ректора Академії не перебував, будь-який інший трудовий контракт (договір) з ним укладено не було, вказані обставини визнані стороною [PERSON] у судовому засіданні. Таким чином, на момент призначення [PERSON] виконуючим обов'язків ректора Одеської Державної академії будівництва та архітектури він з цією академією у трудових відносинах не перебував, іншої посади у цій організації не обіймав. Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 19 квітня 2011 року № 126/06/186-11 виконання обов'язку тимчасово відсутнього працівника без звільнення працівника від своїх обов'язків - це заміна працівника, відсутнього у зв'язку з хворобою, відпусткою (без звільнення від основних трудових обов'язків), коли працівник поряд зі своєю основною роботою викопує обов'язки тимчасово відсутнього працівника. У цьому випадку, відповідно до ст. 105 Кодексу законів про працю України, працівнику проводиться доплата за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника (розмір доплати встановлюється на умовах, передбачених колективним договором), а також, виконання обов'язків за посадою тимчасово відсутнього працівника (тимчасове заступництво) проводиться із звільненням від своїх основних обов'язків. Таким чином, тимчасово виконуючим обов'язки може бути призначена виключно така особа, яка перебуває в трудових відносинах із відповідним підприємством, організацією. Згідно з ч. 2 постанови Ради Міністрів СРСР № 1145 від 04 грудня 1981 року «Про порядок і умови поєднання професій», що діє в Україні на підставі постанови Верховної Ради України від 29 грудня 1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР», поєднання професій (посад), тобто виконання працівником поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи по іншій професії (посади), і виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи допускаються на одному і тому ж підприємстві, в установі, організації зі згоди працівника протягом встановленої законодавством тривалості робочого дня (робочої зміни), якщо це економічно доцільно і не призводить до погіршення якості продукції, виконуваних робіт, обслуговування населення. Відповідно до положень Інструкції із застосування постанови Ради Міністрів СРСР № 1145 від 04 грудня 1981 року «Про порядок і умови суміщення професій (посад)», затвердженої Державним комітетом СРСР з праці й соціальних питань, Міністерством фінансів СРСР, ВЦРПС, під виконанням обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи необхідно розуміти заміну працівника, відсутнього у зв'язку з хворобою, відпусткою, відрядженням і по інших причинах, коли відповідно до чинного законодавства за ним зберігається робоче місце (посада). Положенням Постанови Верховної Ради України від 29 грудня 1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України. Згідно з наведеними положеннями чинного в Україні законодавства щодо питання визначення правової природи тимчасового виконання обов'язків відсутнього працівника суд має виходити з наступного. Правовий інститут виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника передбачає їх покладання на іншого працівника цієї організації, який перебуває з нею у трудових відносинах до моменту й безпосередньо на час заміщення вакантної посади або тимчасової відсутності працівника. Такий працівник, поряд зі своєю основною роботою за трудовим договором, також виконує інші трудові обов'язки тимчасово відсутнього працівника, або за тимчасово вакантною посадою. Наведені правила трудового законодавства забороняють залучення для тимчасового виконання таких обов'язків інших осіб, які не перебувають у трудових відносинах з організацією на момент здійснення такого заміщення. Виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника є окремим видом трудових відносин. Такі трудові відносини припиняються або заміщенням вакантної посади, або звільненням такого працівника від тимчасового виконання додаткових обов'язків в порядку, передбаченому ст. 36 КЗпП України, за наявності для того відповідних правових підстав. Для заміщення посади ректора Академії чинним законодавством та статутом Академії передбачено конкурсний порядок заміщення такої вакансії, на час звільнення [PERSON] від виконання обов'язків ректора конкурс на заміщення вакантної посади проведено не було, ця вакантна посада заміщена у встановленому законом порядку не була. Академія як вищий навчальний заклад є незалежною організацією, яка функціонує на засадах самоврядування. Однією з гарантій здійснення самоврядування у вищих навчальних закладах є неприпустимість довільного втручання у його діяльність. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» автономія вищого навчального закладу - це самостійність, незалежність і відповідальність вищого навчального закладу у прийнятті рішень стосовно розвитку академічних свобод, організації наукових досліджень, освітнього процесу, внутрішнього управління, економічної та іншої діяльності, самостійного добору і розстановки кадрів у межах, передбачених цим Законом. Вказані права вищого навчального закладу, що визначають зміст його автономії, не можуть бути обмежені іншими законами та нормативно-правовими актами. Наведений факт порушення відповідачем принципу автономії вищого навчального закладу, встановлений судом, додатково свідчить про безпідставне припинення трудових відносин з [PERSON], обумовлює протиправність рішення Міністра у виданні наказу № 653-к «Про призначення [PERSON] виконуючим обов'язків ректора» від 22 грудня 2014 року, оскільки його призначення обумовлено, в тому числі, наявністю в Академії вакантної посади ректора, яка утворилася внаслідок незаконного звільнення позивача. Проаналізувавши в сукупності наведені обставини, суд має констатувати, що наказ Міністра освіти і науки України № 653-к «Про призначення [PERSON] виконуючим обов'язків ректора» від 22 грудня 2014 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Щодо поновлення [PERSON] на посаді виконуючого обов'язки ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури. Суд дійшов висновку про протиправність двох наказів Міністра освіти і науки України №652-к «Про звільнення від виконання обов'язків ректора» від 22 грудня 2014 року, відносно звільнення [PERSON], й наказу № 653-к «Про призначення [PERSON] виконуючим обов'язків ректора» від 22 грудня 2014 року, а також виявив обґрунтовані підстави для їх скасування судом. З огляду на це підлягає відновленню те правове становище, в якому перебували учасники спору до видання оскаржуваних наказів, а відповідно й [PERSON] має бути поновлено у цих трудових відносинах в статусі виконуючого обов'язків ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури - до моменту заміщення вакантної посади в установленому законом й наказом Міністерства освіти і науки України № 159-к від 16 квітня 2014 року порядку, або до моменту звільнення його від цієї роботи відповідно до положень, передбачених в КЗпП України для розірвання відповідного трудового договору. Згідно з ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорі», відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розглядові індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності, в тому числі членів кооперативів, їх об'єднань, членів колективних сільськогосподарських підприємств, членів інших громадських організацій, які перебували з ними в трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, осіб, які працюють за трудовим договором із фізичними особами. Зважаючи на те, що при звільненні позивача відповідачем не було додержано всіх основоположних принципів та гарантій трудових прав працівника, встановлених законодавством про працю, є всі підстави для поновлення [PERSON] в правовому статусі виконуючого обов'язки ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури. Стосовно вимоги позивача про його поновлення на посаді ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури суд дійшов такого висновку. На момент звільнення позивача з посади виконуючого обов'язків ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури він зазначену посаду на постійній основі не обіймав. Відповідно до наказу Міністра освіти і науки України № 159-к від 16 квітня 2014 року у зв'язку з закінченням контракту [PERSON] звільнено з посади ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури й призначено його виконуючим обов'язки ректора вказаної академії до заміщення вакантної посади ректора у встановленому законодавством порядку. Правомірність цих дій Міністра позивач не оскаржував, суд не знайшов підстав вважати це звільнення протиправним. Беручи до уваги, що на момент оскаржуваного позивачем звільнення він такої посади не обіймав, він не вправі вимагати свого поновлення на роботі в такій посаді. З огляду на вказане, суд відмовляє у задоволенні цієї вимоги. Стосовно вимоги про негайне виконання рішення суду в порядку, передбаченому ст. 367 ЦПК України. Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні вимоги щодо поновлення на роботі [PERSON] в статусі ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури й рішення про задоволення вимоги про його поновлення на посаді в статусі виконуючого обов'язки ректора вказаної Академії, суд має констатувати, що вказаний висновок суду не у повному обсязі відповідає тому формулюванню, що визначено в п. 4 ст. 367 ЦПК України, відповідно до положень якого рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника підлягає негайному виконанню. Таким чином, суд не вбачає підстав для допуску судового рішення в цій частині до негайного виконання, з огляду на що рішення у цій частині вимог набиратиме законної сили у загальному порядку, встановленому ЦПК України для рішень суду. Враховуючи часткове задоволення позову, а також звільнення позивача від сплати судового збору під час звернення до суду, суд має стягнути належну до сплати суму судового збору в розмірі 243,60 гривень з відповідача на користь держави за результатами розгляду справи. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: partial