Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому позовні вимоги викладені наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частки на будинок № 3 по вул. Центральній в м. Кіровограді, а також визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 1200,00 кв.м., розташовану в м. Кіровограді по вул. Центральній № 3; провести розподіл сумісного майна з відповідачем, виділивши позивачу в користування з урахуванням інтересів неповнолітнього сина будинок № 3 по вул. Центральній в м. Кіровограді, вартістю 130000,00 грн. та земельну ділянку площею 1200,00 кв.м., розташовану за вищевказаною адресою, вартістю 54672,00 грн. Всього на загальну суму 184672,00 грн.; [PERSON] в порядку розподілу майна виділити: автомобіль ВАЗ 21104, державний номер [NUMBER], вартістю 30000,00 грн., причіп до автомобіля, державний номер [NUMBER], вартістю 5000,00 грн.; визнати право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], вартістю 12000,00 грн. Згідно заяви (вх. № 11480 від 02.04.2015 року, а.с. 93-97) позивач заявив вимоги про визнання за позивачем права власності на 3/4 частини будинку № 3 по вул. Центральній в м. Кіровограді, а також визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 1200,00 кв.м., розташовану в м. Кіровограді по вул. Центральній, 3; виділення в користування з урахуванням інтересів неповнолітнього сина будинок № 3 по вул. Центральній в м. Кіровограді вартістю 130000,00 грн. та земельну ділянку площею 1200,00 кв.м., розташовану в м. Кіровограді по вул. Центральній, 3 вартістю 54672,00 грн. всього на загальну суму 184672,00 грн.; [PERSON] в порядку розподілу майна виділити: автомобіль ВАЗ 21104, державний номер [NUMBER] вартістю 30000,00 грн. та причіп до автомобіля, державний номер ВА 5847ХТ, вартістю 5000,00 грн. та визнання права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS], вартістю 12000,00 грн. (а.с. 94-97). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Під час розірвання шлюбу не ставилось питання про розподіл спільного майна, оскільки відповідач обіцяв вирішити дане питання в добровільному порядку. Однак до цього часу [PERSON] не бажає вирішувати питання щодо розподілу спільного майна подружжя в добровільному порядку, в звязку з чим, [PERSON] змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач та її адвокат позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя шляхом, запропонованим позивачем. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, адвоката позивача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Сторони з 14.02.1998 року перебували в зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про одруження, серії І-ОЛ № 034237 від 14.02.1998 року, видане Кіровським районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Кіровограда, а.с. 8), який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.02.2014 року, що набрало законної сили 11.03.2014 року, розірвано (а.с. 9). Під час перебування шлюбу сторонами придбано рухоме та нерухоме майно. Будинок, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, с. Нове, вул. Центральна, 3 належить на праві приватної власності [PERSON], про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 18938790 від 13.03.2014 року (а.с. 15), Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18939289 від 13.03.2014 року, наданий Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області (а.с. 15 на звороті-16) та Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 39437813 від 22.06.2015 року (а.с. 160-А 160-Б). Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 574, земельна ділянка під кадастровим номером 3510166900:09:106:0011, площею 1200,00 кв.м. у межах згідно з планом, що розташована у м. Кіровограді, смт. Нове, вул. Центральна, 3, належить [PERSON] (а.с. 24-25). Про що свідчить також Витяг з Державного реєстру правочинів № 11456520 від 15.06.2012 року, наданий приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 26) та державний акт, серії КР № 059106 від 25.12.2007 року (а.с. 27). Управлінням державної автомобільної інспекції центр надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів УМВС України в Кіровоградській області повідомлено за № 2575 від 28.10.2014 року (а.с. 11), що станом на 28.10.2014 року за громадянином [PERSON] зареєстровані транспортні засоби: У ВН810080, причіп, 2012 року випуску, номер шасі Y8H810080C0011807, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію САК764151 від 26.05.2012 року; ВАЗ 21104, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію САЕ219452 від 24.11.2010 року (також підтверджується Витягом з національної бази даних АІС «Автомобіль», а.с. 151); ВАЗ 21063, 1985 року випуску, номер кузова ХТА210630F1236624, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СРБ915655 від 13.06.2007 року. Автомобіль ВАЗ 21063, 1985 року випуску, номер кузова ХТА210630F1236624, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СРБ915655 від 13.06.2007 року переданий у розпорядження іншій особі на підставі довіреності. Питання щодо поділу цього автомобіля сторонами під час розгляду не ставилося. Тобто вищевказані об'єкти нерухомого та рухомого майна придбані сторонами під час перебування у шлюбі, що визнається сторонами та в силу частини 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України не потребує доказування. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частин 1, 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином судом встановлено, що будинок № 3 по вул. Центральній в м. Кіровограді; земельна ділянка, площею 1200,00 кв.м., розташована за адресою: м. Кіровоград, вул. Центральна, 3, кадастровий номер 3510166900:09:106:0011; причіп до автомобіля, 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та автомобіль ВАЗ 21104, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові № 11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". За частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини 2 та 3 статті 70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-ОЛ № 046722 від 23.10.2000 року, видане Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міського виконавчого комітету (а.с. 10), який проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, що не заперечується відповідачем. Також відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо відступлення рівності часток в спільному майні (будинку та земельної ділянки) на користь дружини, що у відповідності до статті 70 Сімейного кодексу України є домовленістю між сторонами. Таким чином, вищевказане майно: будинок, земельна ділянка, автомобіль та причеп до автомобіля підлягає поділу за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з врахуванням визнання відповідачем позову щодо відступлення від засади рівності часток подружжя шляхом збільшення частки майна позивача. Частиною 3 статті 372 Цивільного кодекс України визначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За частиною 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом зясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, при й цьому відповідає інтересам дитини. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на ? частку квартири [ADDRESS] слід зазначити, що з архівної довідки № 112203 від 23.10.2014 року, виданої Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 12), квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за архівними даними реєстрових книг належить: [PERSON] в розмірі 1/2 частки на праві приватної спільної часткової власності, на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 481 (а.с. 13) та [PERSON] в розмірі 1/2 частки на праві приватної спільної часткової власності та підставі вищевказаного договору. Про що свідчить також Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 212384 від 24.03.2003 року Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 14). Відповідно до частини 1 статті 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. І навпаки, частиною 1 статті 368 Цивільного кодексу України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною власністю. Отже, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не є спільною сумісною власність подружжя в розумінні статті 368 Цивільного кодексу України, а тому не підлягає поділу в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто позивачеві вже належить ? частка квартири № 3, що знаходиться в будинку № 11 в смт Нове м. Кіровограда на праві приватної спільної часткової власності і додаткового визнання не потребує. З огляду на викладене, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову в частині поділу квартири, в звязку з відсутністю правових підстав. Також судом не задовольняється вимога про виділення позивачеві в користування з урахуванням інтересів неповнолітнього сина будинок № 3 по вул. Центральній в м. Кіровограді та земельну ділянку площею 1200,00 кв.м., розташовану в м. Кіровограді по вул. Центральній, 3, оскільки за позивачем визнано право власності на вищевказані обєкти нерухомого майна, у розмірі ? частки, а за змістом права власності, що визначений статтею 317 Цивільного кодексу України, власникові належиться право володіння, користування та розпорядження майном, а тому додаткового застереження щодо користування ? частками не вимагається. Перешкоди в користуванні ? часткою нерухомого майна, що належить відповідачеві позивачем не доведені, зважаючи на те, що відповідач взагалі не проживає в спірному будинку, на що посилалась сама позивач. Судові витрати розподіляються за домовленістю сторін та залишаються по фактично понесеним позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial