Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду 03.04.2018 року з позовом до Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є донькою загиблого [PERSON], котрий, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, загинув [INFO] року, отримавши ушкодження здоров'я несумісні з життям під час виконання посадових обов'язків. В результаті нещасного випадку дитина залишилась без батька з вини відповідача, на той час дитині виповнилось 4 роки. Сім'я позивача та звичайний розклад життя зруйновані. Дитина позбавлена можливості отримувати від батька піклування, турботу, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь, що діє в інтересах неповнолітньої дитини, 150000 гривень. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що загиблий порушив правила безпеки та частково сам винен у нещасному випадку, а отже нещасний випадок знаходиться у прямому причинному зв'язку та в прямій залежності від потерпілого. Розмір моральної шкоди не відповідає ні вимогам розумності, виваженості, ні вимогам справедливості та критеріям ст. 23 ЦК України та є припущенням можливого розміру моральної шкоди. Крім того зазначає, що позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди. Доведено до відома суду, що позивачка звернулась з аналогічними вимогами до суду про стягнення моральної шкоди у зв'язку зі смертю чоловіка. У зв'язку з викладеним, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі, підтримала доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та просила суд відмовити позивачу у задоволенні його вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Крім того, [PERSON] помер [INFO] року у віці 27 років (а.с. 11). Актом №42 форми Н-5 спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 08 грудня 2011 грудня о 09 годині 30 хвилин встановлено, що майстер з ремонту електрообладнання [PERSON] оформив наряд-допуск на виконання робіт в електроустановках, після чого черговий електромонтер виконав відключення комірок з 1-ї по 5-у, а відключення з 6-ї до 7-ї йому не вдалося. Після цього майстер [PERSON] не вніс зміни до наряду допуску і роботи почали виконувати на всіх дільницях. В результаті чого [PERSON], який спробував виконати роботи у комірці 6, був смертельно травмований напругою (а.с. 13-16). Згідно ст.ст.15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, смерть [PERSON] настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, під час виконання ним трудових обов'язків. Відповідно до положень ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно ч.1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Суд доходить висновку, що позовні вимоги до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Так, доводи представника відповідача в частині відсутності вини підприємства через знаходження в причинно-наслідковому зв'язку дій потерпілого з наслідками, що настали, не можуть бути прийнятими судом, оскільки обов'язок роботодавця створити безпечні умови праці - прямо передбачені чинним законодавством, а тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди в розумінні ст. 1167 ЦК України. Крім того у суду відсутня інформація щодо стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] у зв'язку зі смертю чоловіка. З письмових матеріалів справи та пояснень представника позивача у судовому засіданні встановлено, що в результаті нещасного випадку дитина залишилась без батька, була зруйнована сім'я, через що дитина позбавлена отримувати батьківську турботу, піклування, матеріальну допомогу, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків. Отже смертю батька дитині завдано глибоких моральних страждань. Крім того, на момент смерті батька, донька досягла лише 4-річного віку, перебувала на утриманні батька. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз'яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг її душевних страждань, в зв'язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно позивач, в інтересах якої подано позов, є донькою померлого; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю батька, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю батька, грошові кошти в сумі 120 000 гривень. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial