Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до відповідачів: [PERSON] , ТДВ СК «Альфа -Гарант» про відшкодування матеріальних збитків та компенсацію моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в наслідок ДТП. Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 жовтня 2020 року, на вул. Грибоєдова в м.Ужгород, керуючи автомашиною «Мерседес-Бенц Спрінтер» д/н. [NUMBER] , водій [PERSON] , здійснюючи рух заднім ходом, допустила наїзд на стоячий автомобіль «Мазда - 6», д/н [NUMBER] , який у цей час, на правовій основі, використовував чоловік позивачки [PERSON] . У наслідок вказаної ДТП було суттєво механічно пошкоджено належний позивачці транспортний засіб. Вина відповідачки стверджується постановою Ужгородського міськрайонного суду від 24 листопада 2020 року в адміністративній справі №308/11890/20. Розмір матеріального збитку на час заподіяння шкоди згідно товарознавчого висновку Закарпатського НДЕКЦ від 19.11.2020 року № 13/51 ЕД, з урахуванням амортизаційного зносу транспортного засобу, складає 56978,28 грн. Враховуючи, що страховиком ТДВ СК Альфа - Гарант виплачено частково страхове відшкодування у розмірі 32676,14 грн., позивачка просить стягнути з відповідачів 1 та 2 недовиплачену суму страхового забезпечення, у розмірі 24302,14грн., та 351,60грн., витрачених на проведення експертною установою НДЕКЦ МВС товарознавчого дослідження пошкодженого автомобіля. Також позивачка просить стягнути з відповідача 1, [PERSON] , на її користь, 50000грн., як компенсацію за спричинену моральну шкоду. Відповідач 1, [PERSON] , у відзиві на позовну заяву просила суд відмовити у задоволенні позову повністю. Стосовно виплати страхового відшкодування зазначає, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе лише за умови, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Крім того, позивач просить стягнути матеріальну шкоду в солідарному порядку, що суперечить ст.541 ЦК України. Щодо стягнення з неї моральної шкоди, то така нічим не доведена, крім того, враховуючи майновий стан позивачки, свідчить про бажання останньої отримати безпідставне збагачення. Відповідач 2, Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», у відзиві на позов вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими що не підлягають до задоволення, оскільки ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування в повному обсязі на підставі належних документів та в строки визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вважає, що позивач не довів, що документи на підставі яких було здійснено розрахунок страхового відшкодування складені з порушеннями методики товарознавчої експертизи чи закону. Отже, у відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" відсутнє зобов`язання перед позивачем зі сплати страхового відшкодування визначеного з урахуванням Звіту складеного на замовлення Позивача. Крім того, оскільки позивачем не доведено, що вартість відновлювального ремонту пошкоджень отриманих в ДТП від 29.10.2020 року становила чи становить більшу суму за суму сплаченого страхового відшкодування, позаяк позивачем до позовної заяви не додано актів виконаних робіт, згідно норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ТДВ СК «Альфа-Гарант» навіть відсутній обов`язок здійснити доплату суми ПДВ (податку на додану вартість). Щодо стягнення витрат на проведення експертного дослідження, то така також не підлягає до задоволення з огляду на п. 34.3. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відповідачем було направлено представника (аварійного комісара) для огляду пошкодженого автомобіля, про що свідчить підпис позивача на відповідному протоколі огляду. У відзиві на позов відповідач також просить поновити строк для подання відзиву. Однак, враховуючи відсутність у суду доказів про час отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою, суд вважає, що такий відповідачем подано у встановлений строк. Ухвалою суду від 14.04.2021 вказана позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивачки, адвокат Качайло А.І., уточнив позовні вимоги та просив стягнути матеріальні збитки у сумі 24302,14грн., та 351,60грн., витрачених на проведення експертною установою НДЕКЦ МВС товарознавчого дослідження пошкодженого автомобіля з відповідача 2, ТДВ СК «Альфа-Гарант», а моральну шкоду у розмірі 50000грн. - з відповідача 1, [PERSON] . Інший представник позивачки [PERSON] також підтримав уточнені позовні вимоги та просив позов задоволити. Представник відповідач 2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце проведення судового засідання належним чином. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29 жовтня 2020 року на вул. Грибоєдова в м.Ужгород, мала місце дорожньо-транспортна пригода, а саме, керуючи автомашиною «Мерседес-Бенц Спрінтер» д.н.з [NUMBER] , водій [PERSON] , здійснюючи рух заднім ходом, допустила наїзд на стоячий автомобіль «Мазда - 6», д.н.з [NUMBER] , який належить позивачці. Внаслідок ДТП було пошкоджено транспортні засоби. Вина відповідачки 1 підтверджується постановою Ужгородського міськрайонного суду від 24 листопада 2020 року, в адміністративній справі №308/11890/20. Право власності позивачки на автомобіль Мазда - 6, д/н [NUMBER] підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу номер [NUMBER] . На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «Мерседес-Бенц Спрінтер» д.н.з [NUMBER] була застрахована згідно полісу АО7046105 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за договором страхування укладеним з ТДВ СК «Альфа-Гарант». 30.10.2020 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернувся [PERSON] з повідомлення про настання ДТП. Того ж дня, 30.10.2020, на виконання вимог п. 34.2 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком було здійснено огляд пошкодженого автомобіля «Мазда» д.н.з. [NUMBER] , про що складено відповідний акт технічного огляду ТЗ, який було підписано [PERSON] . 02.11.2020 [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування. На підставі здійсненого огляду пошкодженого ТЗ аварійним комісаром Стрілець В.Г. було складено аварійний сертифікат № 00-D/78/6 відповідно до якого вартість матеріального збитку, з урахуванням фізичного зносу запчастин (45,9), дорівнює 39211,37 грн. з врахуванням 20 % ПДВ та 32676,14 грн. без урахування ПДВ. Саме останню суму страховик (відповідач 2) виплатив позивачу, що й не заперечується ним. Разом з тим, позивач просить додатково стягнути з відповідача 2 суму 24302,14грн. матеріального збитку, визначену як різниця між вартістю матеріального збитку згідно товарознавчого висновку Закарпатського НДЕКЦ від 19.11.2020 року №13/51 ЕД, з урахуванням амортизаційного зносу транспортного засобу, яка становить 56978,28 грн. та виплаченим страховим відшкодуванням -32676,14грн., а також 351,60грн., витрачених на проведення вказаного товарознавчого дослідження. Вирішуючи питання щодо стягнення вказаних витрат з відповідача 2 суд виходить з наступного. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи(обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1. якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Згідно з абзацом 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ. Так, у відповідності до вимог Закону відповідач 2 виконав свої зобов`язання, забезпечивши у встановленому законом порядку та у встановлений термін проведення огляду, підготовку відповідного звіту, провівши розрахунок страхового відшкодування відповідно до положень чинного законодавства та виплативши його. При цьому, претензій чи зауважень до проведеного огляду пошкодженого автомобіля володілець транспортного засобу не пред`являв, протокол складено в його присутності, що підтверджується його підписом на протоколі огляду. За наведених обставин суд критично оцінює наданий позивачем висновок експертного дослідження Закарпатського НДЕКЦ від 19.11.2020 року № 13/51 ЕД, оскільки останній не підтверджує проведення ремонту автомобіля позивача саме на таку суму, яка визначена у ньому . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2 суми 24302,14грн. матеріального збитку. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 351,60грн. витрат на проведення експертного дослідження автомобіля Закарпатським НДЕКЦ. Системний аналіз статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави дійти висновку, що зобов`язання страховика відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) виникає у випадку, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, а потерпілий самостійно обрав аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Оскільки страховик виконав вимоги закону щодо своєчасного направлення свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, що не заперечувалось позивачем, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 2 вказаних витрат. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до відповідача 2 в повному обсязі. Стосовно позовних вимог до відповідача 1 про стягнення моральної шкоди. Позивач просить стягнути з відповідача 1, [PERSON] , 50000грн. моральної шкоди. Таку шкоду позивачка обґрунтовує наявністю душевних хвилювань, стресу, які вона зазнала внаслідок пошкодження транспортного засобу, втрату його товарного стану і зовнішнього вигляду. З причини відсутності грошових коштів на ремонт автомобіля позивачка була позбавлена можливості користуватися своїм транспортним засобом, що у свою чергу порушило її звичні життєві алгоритми, призвело до додаткових страждань, нервувань, і переживань. Переживання, нервування, душевні страждання і неспокій продовжується і на теперішній час по причині необхідності вимушених витрат значних матеріальних грошових коштів, які позивачці слід сплатити на придбання комплектуючих частин для ремонту автомобіля, для відновлення власними силами свого порушеного права, у той час коли винна особа [PERSON] , ніяких дій по відшкодуванню збитків не вживала і не вживає та категорично відмовилася у добровільному порядку компенсувати заподіяну їй шкоду, так само і Страховик, необґрунтовано відмовив у виплаті реального матеріального збитку. Сукупність вищенаведених фактів і обставин, створили для позивачки довготривалі негативні умови душевних страждань та спричинили значну моральну шкоду. Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постановах від 12.03.2019 року в справі № 920/715/17, від 10.10.2018 року в справі №640/3837/17; від 04.07.2018 року в справі № 638/14260/16 у спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність є причиною, а моральна шкода, яка спричинена потерпілій особі - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Суд вважає доведеним позивачкою, що внаслідок вчинення відповідачем 1 ДТП вона зазнала переживань та хвилювань з приводу пошкодження належного їй майна- транспортного засобу, внаслідок чого вона була змушена змінити звичний спосіб життя, що негативно вплинуло на її душевний стан. Разом з тим, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивачки та суб`єктивне відношення до вчинку відповідача 1, та вважає, що розмір моральної шкоди становить 3000,00 гривень. Саме такий розмір відшкодування завданої моральної шкоди, на думку суду, відповідає вимогам співмірності, розумності і справедливості. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню 136,20грн. витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог (3000/50000х2270грн.). Судовий збір в частині позовних вимог до відповідача 2 слід покласти на позивача у зв`язку з відмовою у позові в цій частині.

Outcome: partial