Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] в якому просила усунути від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Згодом позивачкою було уточнено позов, а саме просила встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], [INFO], є рідною донькою [PERSON], яка померла [INFO]; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, відкритої після смерті [PERSON], яка померла [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на обов'язкову частку у спадщині, відкритої після смерті [PERSON], яка померла [INFO], а саме: на 1/3 частину житлового будинку з надвірними господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 1/3 частини земельної ділянки по [ADDRESS], 1/3 частину грошових вкладів в філіях Одеських обласних відділень Ощадбанку України; усунути [PERSON] від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого [INFO]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частини спадщини, відкритої після смерті [PERSON], померлого [INFO], а саме на 2/3 частини житлового будинку з надвірними господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 2/3 частини земельної ділянки по [ADDRESS], 2/3 частину грошових вкладів в філіях Одеських обласних відділень Ощадбанку України (а.с. 74-75). Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі з підстав викладених у запереченнях. (а.с.124-128). Третя особа у судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином - оголошення у пресі «Одеські вісті» та «Урядовий кур'єр», жодних клопотань, заперечень до суду не надавала. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 2535 (а.с.81). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними господарськими спорудами по [ADDRESS], належного померлій на праві власності, згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння від 01.12.1967 року, виданого виконавчим комітетом виконкому Ленінської районної ради депутатів (а.с.83) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.1979 року, виданого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори та земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою, належної померлій згідно державного акта на право приватної власності на землю (а.с.84, 85). Спадщина після смерті [PERSON] була прийнята [PERSON] Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини позивачка фактично вступила в управління, володіння та користування спадковим майном. Зокрема на час смерті позивачка разом спільно проживала із спадкодавцем. 01.08.2014року [PERSON] звернулася до Четвертої одеської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину відкриту після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Однак, позивачці стало відомо, що за змістом останнього заповіту матері, усе належне їй на час смерті майно вона заповідала сину - [PERSON] За заявою [PERSON] Четвертою одеською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа за № 249/2005 щодо майна померлої [INFO] [PERSON].(а.с.106-116). Державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Бойченко О.Є. відмовлено позивачці у видачі свідоцтва на обов'язкову частку щодо майна померлої [PERSON], у зв'язку з тим, що позивачкою не подано у строки, встановлені діючим на той час законодавством заяву про прийняття спадщини, зокрема у свідоцтві [PERSON] про народження прізвище матері не збігається з прізвищем у свідоцтві про її смерть, що унеможливлює підтвердити факт родинних стосунків із спадкодавцем. Державним нотаріусом рекомендовано звернутися до суду для захисту своїх порушених прав (а.с.58). [PERSON]. народилася [INFO], батьками записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON], згідно свідоцтва про народження (а.с.77), згідно посвідки про народження № [NUMBER] батьками [PERSON]. записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.78). Дані обставини не заперечуються стороною відповідача. Відповідно до ст.256 ЦПК України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, розглядаються у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивачкою доведено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON], яка померла [INFO]. Згідно вимог ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] фактично прийняла спадок після смерті матері. За таких обставин, суд вважає за можливе встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, відкритої після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. У відповідність до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Нормами статті 8 ЦК та ЦПК України регламентовано вирішення справ відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад (цивільного) законодавства. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечності законодавства, що регулює спірні відносини. Виходячи з наведеного, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Книгу третю ЦК України, зокрема Главу 24 «Набуття права власності» ст.328, оскільки Книга шоста «Спадкове право» ЦК України, не передбачає набуття права власності на спадкове майно за рішенням суду, а у нотаріуса, як особи, чия діяльність направлена на захист цивільних прав, відсутні правові підстави для видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У статті 1241 Цивільного кодексу України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов'язковою часткою. Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону. Перелік таких осіб, визначений вищевказаною статтею Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця (в тому числі усиновленими), непрацездатною вдовою (вдівцем), непрацездатними батьками (усиновителями) та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Обов'язкова частка у спадщині визначається в розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту. Право на обов'язкову частку в спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців на її отримання, а також місця проживання спадкоємця. Якщо заповідач зробив розпорядження банківській установі щодо вкладу, то право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним, тобто при визначенні розміру обов'язкової частки вартість вкладу також враховується (ч. 2 ст. 1228 ЦК). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, за можливе визнати за [PERSON] право власності на обов'язкову частку у спадщині, відкритої після смерті [PERSON], яка померла [INFO], а саме: на 1/3 частину житлового будинку з надвірними господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 1/3 частини земельної ділянки по [ADDRESS], 1/3 частину грошових вкладів в філіях Одеських обласних відділень Ощадбанку України. року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2269 (а.с.8). В Четвертій одеській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 642/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.118-123). Із заявами про прийняття спадщини звернулись: [PERSON] та [PERSON]- син померлого. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 1996 року він був сусідом [PERSON], в будинку прожив один, бачив як позивачка приїздила збирати урожай, останні пару разів супроводжувала брата в лікарню. Син [PERSON] приїздив до батька разом зі своєю сім'єю на відпочинок. [PERSON] хворів, однак останні 2 місяці був на ногах. [PERSON] в своїх розмовах зі свідком говорив, про те, що все своє майно передасть сину. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає, що у померлого є син, сестра. Cвідок неодноразово був в гостях, декілька разів бачив в будинку зятя. В 2012-2013 роках померлий провів в будинок газ. Гроші у [PERSON] були. При бесіді з померлим, останній говорив, що все своє майно передасть сину. Свідок [PERSON] племінник [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що один два рази на рік померлий перебував в лікарні, жив [PERSON] сам, мав нормальні стосунки з своїм сином. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що часто бувала в будинку [PERSON], декілька разів на тиждень. З 2013 року перестав ходити, 2014 році [PERSON] помер в лікарні. Відповідача бачила лише 1 раз в житті на похоронах, про доньку лише чула, однак, ніколи не зустрічалася з нею. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивачка часто знаходилася разом з померлим, купувала йому продукти харчування, ліки, утримувала його. [PERSON] хворів на водянку із-за чого не міг вільно пересуватися, задихався. [PERSON] мав 2-х дітей від різних шлюбів. Син приїздив лише на відпочинок. Похорони [PERSON] були проведені на збереження позивачки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що приходила до [PERSON], про його дітей нічого не знає, останні 2 місяці до смерті - лежав, все усвідомлював до останнього. Суд критично ставиться до пояснень свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] оскільки із представлених медичних документів за станом здоров'я померлий не потребував постійного стороннього догляду. Крім того, суд не приймає до уваги пояснень свідків про те, що померлий просив допомоги у відповідача так як такі відомості їм не були відомі особисто, а зі слів сторони позивача. Відповідно до ч.1-5 ст.1224 ЦК України є два види усунення від права на спадкування, а саме: 1. Усунення, яке відбувається автоматично в силу закону та не потребує судового рішення про усунення від права на спадкування. Випадки цього виду усунення закон визначає у ч.1 та 2 ст.1224 ЦК України - за негативні дії щодо спадкодавця; у ч.3 ст.1224 ЦК України - за невиконання обов'язків щодо спадкодавця, в тому числі при підтвердженні певної обставини судом; у ч.4 ст.1224 ЦК України - через відміну певного правового статусу по відношенню до спадкодавця. 2. Усунення, яке відбувається в силу судового рішення про усунення від права на спадкування за законом (ч.5 ст.1224 ЦК України). При цьому постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 поняття "безпорадний стан" тлумачиться як стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (абзац другий пункту 6 постанови). В листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований суд з рогляду цивільних і кримінальних справ зазначив: «Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10, 60 ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.» Правовою підставою для застосування судом ч.5 ст.1224 ЦК України є сукупність таких обставин: 1. Спадкоємець за законом ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві. 2. Спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. 3. Спадкодавець потребував допомоги. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. У судовому засіданні позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, відповідач свідомо ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги. Доводи позивача про те, що відповідач не виконував свої обов'язки, передбачені сімейним законодавством суд не може прийняти до уваги, так як вони стосуються моралі та відносяться до категорії оціночних. Протягом розгляду справи [PERSON] клопотань з приводу призначення експертиз до суду не заявляла. Крім того суду не було приведено жодного доказу того, що коли б [PERSON] просив б відповідача про поміч, а останній в цьому йому відмовив. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачка в судовому засіданні не довела обставини того, що [PERSON] ухилявся від надання допомоги своєму бакові [PERSON], тому у задоволені вимоги про усунення відповідача від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого [INFO], слід відмовити.

Outcome: partial