Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що 20.07.2020 приблизно о 23 годині 50 хвилин водій [PERSON] по вул. Шевченка 12 в с. Гатне, Києво-Святошинського району, Київської області, керував транспортним засобом Renault Megane, номерний знак [NUMBER] , з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння шкіри обличчя), на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння водій [PERSON] відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП. 21.07.2020 приблизно о 00 годині 10 хвилин водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Renault Megane, номерний знак [NUMBER] , по вул. Шевченка 12 в с. Гатне, Києво-Святошинського району, Київської області, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, допустив зіткнення з припаркованим автомобілем Volkswagen Tiguan, д/н [NUMBER] , в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, своїми діями водій [PERSON] порушив п.13.1. ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.09.2020 [PERSON] визнано винним за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 /десять тисяч двісті/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Постановою Київського апеляційного суду від 26.10.2020 постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишено без зміни. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «УПСК» за полісом АР№7862354 в межах 130 000,00 грн., франшиза 2600,00 грн. 06.08.2020 позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до Звіту №4150 від 09.09.2020 про оцінку КТЗ вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого власникові Volkswagen Tiguan, д/н [NUMBER] , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 215150,20 грн. 01.12.2020 ПрАТ «УПСК» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 85859,13 грн. Страховик виплатив 85859,13 грн. Ліміт відповідальності за полісом 130 000,00 грн. та 2600,00 грн. франшиза. (130 000,00 грн. - 2600,00 грн. = 127400,00 грн.) Отже, на думку позивача, відповідач ПрАТ «УПСК» повинен доплатити на його користь суму страхового відшкодування 41540,87 грн. (127 400,00 грн. - 85859,13 грн.). Також, оскільки заяву про виплату страхового відшкодування позивачем була подано ПрАТ «УПСК» 06.08.2020, то відповідно до вимог п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» останній мав здійснити виплату страхового відшкодування до 04.11.2020. У відповідності до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем нарахована ПрАТ «УПСК» пеня за період з 05.11.2020 по 14.12.2020 включно в розмірі 1280,21 грн. Оскільки безпосереднім завдавачем шкоди є [PERSON] , саме з нього на думку позивача підлягає стягненню різниця між розміром фактичної шкоди та виплатою страхового відшкодування в сумі 87750,20 грн., моральна шкода в сумі 10 000,00 грн. та витрати на складення звіту в сумі 3000,00 грн. У судове засідання позивач та його представник не з`явились. Представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутності, вимоги позову підтримав, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. У судове засідання представник відповідача ПрАТ «УПСК» не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19,274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності зі ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Встановлено, що 20.07.2020 приблизно о 23 годині 50 хвилин водій [PERSON] по [ADDRESS] , керував транспортним засобом Renault Megane, номерний знак [NUMBER] , з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння шкіри обличчя), на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння водій [PERSON] відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП. 21.07.2020 приблизно о 00 годині 10 хвилин водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Renault Megane, номерний знак [NUMBER] , по вул. Шевченка 12 в с. Гатне, Києво-Святошинського району, Київської області, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, допустив зіткнення з припаркованим автомобілем Volkswagen Tiguan, д/н [NUMBER] , в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, своїми діями водій [PERSON] порушив п.13.1. ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.09.2020 [PERSON] визнано винним за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 /десять тисяч двісті/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Постановою Київського апеляційного суду від 26.10.2020 постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишено без зміни. В силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №АР/7862354 ПрАТ «УПСК» з лімітом відповідальності 130 000,00 грн., франшиза 2600,00 грн. Встановлено, що 06.08.2020 до ПрАТ «УПСК» звернувся [PERSON] з заявою про виплату страхового відшкодування. 01.12.2020 ПрАТ «УПСК» перерахувало на рахунок [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 85859,13 грн. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У пункті 1.7 статті 1 Закону визначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого при укладенні договору обов`язкового страхування автоцивільної відповідальності страховик зобов`язаний безоплатно видати страхувальнику бланк повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка (європротокол). За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством - статті 29 Закону N 1961-IV. Відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до Звіту №4150 від 09.09.2020 про оцінку КТЗ вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого власникові Volkswagen Tiguan, д/н [NUMBER] , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 215150,20 грн. Будь - яких доказів які б викликали сумнів у повноті, ясності, правильності дослідження, чи доказів пов`язаних з недостатньою професійною кваліфікацією оцінювача, сторонами надано не було, а тому суд вважає його вірним та обґрунтованим і таким, що не суперечить матеріалам справи, поясненням сторін і може бути взятим до уваги судом при ухваленні рішення. Відповідач ПрАТ «УПСК» сплатила на користь позивача страхове відшкодування в загальній суму 85859,13 грн., що підтверджується скріншотом грошового переказу від 01.12.2020. Отже, залишок несплаченого страхового відшкодування складає 41540,87 грн., виходячи з наступного розрахунку: 130000,00 грн. (ліміт відповідальності страховика) - 2600,00 грн. (франшиза) - 85859,13 грн. (сплачена частина страхового відшкодування). Встановивши у справі, що позивач після настання ДТП своєчасно звернулася до страховика із заявою про виплату йому страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, що сталася з вини відповідача [PERSON] , страхова компанія безпідставно не виплатила страхове відшкодування в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (130000,00 грн. - 2600,00 грн. (франшиза)), суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 41540,87 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з ПрАТ «УПСК» пені за прострочення вмплати страхового відшкодування, то слід зазначити наступне. 06.08.2020 позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування, а отже, до 04.11.2020 страховик мав прийняти рішення про виплату страхового відшкодування. Отже, з 05.11.2020 року йде прострочення зобов`язання відповідача ПрАТ «УПСК», щодо виплати страхового відшкодування позивачу, що є підставою для нарахування і стягнення пені. Згідно п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Пеня розраховується за період з 05.11.2020 року по 30.11.2020 та з 01.12.2020 по 14.12.2020 року, тобто по день звернення до суду. [Пеня] = [Сума боргу] 2 [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів [Кількість днів] за період 05.11.2020 по 30.11.2020 = 127400,00 грн. х 12%/100%/365 х 26 = 1089,01 грн.; за період 01.12.2020 по 14.12.2020 = 41540,87 грн. х 12%/100%/365 х 14 = 191,20 грн. Отже, з ПрАТ «УПСК» на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 1280,21 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача [PERSON] збитки завдані внаслідок ДТП в сумі 87750,20 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із вимогами ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Згідно Постанови Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15 встановлено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Оскільки безпосереднім заподіювачем шкоди є відповідач [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром фактичної шкоди та страховим відшкодуванням в сумі 87750,20 грн., виходячи з наступного розрахунку: 215150,20 грн. (фактично завдана шкода) - 130 000,00 грн. (страхове відшкодування), а також підлягає стягненню франшиза в сумі 2600,00 грн. Крім того, з метою встановлення розміру шкоди, позивачем залучило суб`єкта оціночної діяльності, вартість послуг якого складає 3000,00 грн., факт виплати підтверджується копією квитанції №1626941 від 01.08.2020. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню витрати на складення звіту у розмірі 3000,00 грн. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди то слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. На підтвердження завданої моральної шкоди позивач посилалась на порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, моральні страждання, пов`язані з ДТП, а також незручності, які він має у зв`язку з вирішенням спору у судовому порядку. Згідно положень ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд погоджується з доводами позивача про те, що неправомірними діями відповідача [PERSON] , які виразились у порушенні правил дорожнього руху, в результаті чого 20.07.2020 відбулась ДТП, позивачу були завдані певні моральні страждання, однак визначена позивачем сума для відшкодування моральної шкоди є завищеною. З огляду на зазначене, виходячи із засад розумності та справедливості, суд, оцінюючи докази, надані позивачем в обґрунтування спричинення останньому моральних страждань, вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення моральної шкоди частково, а саме, в розмірі 3000,00 грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач частково довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог. Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з відповідачів витрат на професійну правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. судом зазначається наступне. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях № 13-рп/2000 від 16.11.2000 р., № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р., зокрема, у рішенні № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р. зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно частин першої, третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, представництво інтересів позивача [PERSON] здійснювалося адвокатом Зажигаєвою В.Б. відповідно до договору про надання правової допомоги №11/12-2020 від 11.12.2020 та на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1074544 від 11.12.2020. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем до матеріалів справи долучено копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1074544 від 11.12.2020; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №5597/10 від 11.02.2016; копію рахунку на оплату послуг адвоката №18 від 11.12.2020; копію квитанції №0.0.1940685063.1 від 14.12.2020 на суму 3000,00 грн. Згідно частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розмір судових витрат, суд вважає, що всі дії, вчинені представником позивача - адвокатом Зажигаєвою В.Б. в межах розгляду цивільної справи № 369/16384/20, є правничою допомогою в розумінні вимог закону, в межах саме даної цивільної справи, отже, витрати на професійну правничу допомогу адвоката Зажигаєвої В.Б. підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1426,80 грн. з кожного. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 682,82 грн. з кожного.

Outcome: partial