Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Представник позивача за довіреністю в судовому засіданні підтримала позовні вимоги по підставам вказаним у позовній заяві та просить суд встановити факт родинних відносин між позивачкою та померлою [INFO] [PERSON], встановивши той факт, що вона дійсно була рідною матір'ю позивачки, визнати за позивачкою право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та просив залишити без задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню частково за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла позивачки рідна матір - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] вартістю 34530 грн. та на інше побутове майно, що знаходилося у її будинку. Вказаний житловий будинок з надвірними спорудами належав померлій [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 14.03.1990 року - ? частка і на підставі рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 29.02.2008 року - також ? частка. Право власності на кожну частку зареєстровано КП «МБТІ» м. Нікополь 27.06.2008 року, що підтверджується реєстраційним надписом. Відповідно до заповіту [PERSON], складеному та нотаріально посвідченому Орджонікідзевською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області від 22.11.1990 року за реєстровим номером 2843, на випадок своєї смерті вона все своє майно заповіла позивачці. Протягом передбаченого законом строку позивачка оформила і подала заяву про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини до приватної нотаріальної контори в м. Орджонікідзе. На підставі заяви приватним нотаріусом Орджонікідзевського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] була заведена спадкова справа. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). При вирахуванні розміру обов'язкової частки враховуються частки усіх без винятку спадкоємців, закликаних до спадкування за законом, тобто тих, які були в живих на час відкриття спадщини Відповідно до п. 19 постанови № 7 Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», - «Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] окрім позивачки є відповідач по справі [PERSON] та рідна дочка померлої - [PERSON], рідний брат позивачки зі слів [PERSON] та представника позивача помер понад 5 років на півночі Російської Федерації. [PERSON] не має право на обов'язкову частку у спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] в зв'язку з тим, що на час смерті [PERSON] вона була ще працездатна за віком, і не мала права на пенсію на загальних підставах . Вона народилася [INFO]. З 01 жовтня 2011 року набрав чинності прийнятий 8 липня 2011 року Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-УІ, відповідно до якого, жінки, які народилися у період з 01.04.1957 року і по 30.09.1957 року мають право на пенсію за віком з 56 років. Тобто [PERSON] відповідно до зазначеного закону стала непрацездатною за віком тільки з 22.07.2013 року, а [PERSON] померла [INFO], тобто вона померла за півтора місяця до того, як [PERSON] придбала правовий статус непрацездатною особи . Таким чином, на час смерті [PERSON], [PERSON] була працездатною особою, внаслідок чого вона не має право на обов'язкову частку у спадковому майні. [PERSON] та [PERSON] відразу ж після смерті матері, через декілька днів звернулися з заявами про прийняття спадщини. Нотаріус роз'яснила останнім, що відповідно до закону право на спадкування має тільки [PERSON]. [PERSON] на час смерті [PERSON], був таким, що вважається непрацездатним за віком. На час відкриття спадщини йому було вже більше 60 років, і тому він має право на обов'язкову частку у спадковому майні, що залишилося після смерті [PERSON]. Всього у [PERSON] було 4 дітей, які є спадкоємцями першої черги за законом. Але у зв'язку з тим, що на час відкриття спадщини в живих було лише троє її дітей, розмір обов'язкової частки у спадщині таким чином складає: 1/3 : 2 = 1/6 частка. Таким чином, обов'язкова частка [PERSON] у спадковому майні, що залишилося після смерті [PERSON] складає 1/6 частину від всього спадкового майна. Розмір частки позивачки у спадковому майні таким чином залишається у розмірі 5/6 часток. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачка в своїй позовній заяві вказує на те, що її брат отримав свою частку у спадковому майні шляхом заволодіння разом з [PERSON] майном у будинку [PERSON] всього на загальну суму 5021 грн.. Суд дає критичну оцінку голослівним та безпідставним доводам позивачки, щодо отримання відповідачем своєї частки у спадковому майні шляхом заволодіння майном яке знаходилося у житловому будинку [PERSON], так як суду не надано жодного доказу викладених обставин та спростовуються стабільними поясненнями самого відповідача про їх невідповідність. Позивачки представник за довіреністю [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на їм я позивачки, як це зазначено у заповіту. Однак нотаріус звернула увагу на ту обставину, що позивачки дошлюбне прізвище, а також прізвище її брата та відповідача по справі, і їхньої померлої матері зазначено в свідоцтвах про народження як «[PERSON]», в той час коли в свідоцтві про смерть матері, яке було видано на підставі її паспорту, воно зазначено як «[PERSON]». Внаслідок чого позивачці і відповідачу по справі потрібно встановити факт родинних відносин з померлою [PERSON]. Окрім того, нотаріус звернула увагу і на той факт, що відповідно до відмітки у Технічному паспорті на зазначений житловий будинок, на земельній ділянки [ADDRESS] має місце самочинне будівництво надвірних споруд : сарай літ. «Е», навіс літ. «Ж» , сарай літ. «З» , навіс літ. «И», літній душ літ.»К». Однак вказані надвірні споруди були побудовані [PERSON] з іншим колишнім власником [PERSON], після смерті якого вона успадкувала 1/2 частку зазначеного житлового будинку разом з надвірними спорудами, ще у 1991 році, що підтверджується рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 29.02.2008 року. Відповідно до відмітки у Технічному паспорті на житловий будинок, вказані надвірні споруди вже були на земельній ділянці станом на 26.10.2007 року, коли КП «МБТІ» м. Нікополь здійснювало інвентаризацію на підставі заяви [PERSON]. 29.02.2008 року Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області визнав за [PERSON] право власності на ? частину зазначеного житлового будинку з усіма надвірними спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] До 05.08.1992 року ще не було закону, яким передбачається здача в експлуатацію житлових будинків з надвірними спорудами. Тому усі об'єкти нерухомості, які було побудовані до 05.08.1992 року не мають статусу самочинного будівництва . В зв'язку з чим [PERSON] при зверненні до суду з позовом про визнання права власності на ? частину зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами було не потрібно просити суд про їх узаконення. Однак у Технічному паспорті на зазначений житловий будинок, виданому 21.03.2008 року вже після того, як суд визнав за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами КП «НБТІ» здійснило відмітку про нібито самочинне будівництво внаслідок того, що немає дозволу виконкому на будівництво зазначених надвірних споруд. Тому нотаріус пояснила, що з вказаної причини позивачці слід звернутися до суду з цим позовом. Таким чином суд, вважає необхідним встановити факт родинних відносин між [PERSON] та померлою [INFO] [PERSON], встановивши той факт, що [PERSON] дійсно була рідною матір'ю [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на 5/6 житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO].

Outcome: partial