Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.09.2005 р., перебуваючи на робочому місці, при переході через міст річки Солона пошкодила передпліччя та голову. Зазначена травма визнана трудовим каліцтвом. Висновками МСЕК від 26.04.2006 р. та актом за формою Н-1 від 01.10.2005 р. їй було встановлено 10 % втрати професійної працездатності. Враховуючи вищевикладене, просила стягнути з Відділу культури Селидівської міської ради ЦБС в м.Селидове на її користь суму моральної шкоди у розмірі 12180,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - Відділу культури Селидівської міської ради Центральної бібліотечної системи - у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи - Відділення ВД ФССНВВ та ПЗ в м.Селидове - в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав письмові заперечення, в яких зазначив, що документи, на які посилається позивач, а саме - довідка МСЕК та акт розслідування професійного захворювання є документами, що підтверджують тільки факт виробничої травми і встановлення у зв'язку з цим стійкої втрати професійної працездатності і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Відділення вважає, що посилання на ці документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної шкоди є безпідставним. Заперечував проти задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно Акту про нещасний випадок, що стався з [PERSON], визнаний трудовим каліцтвом (а.с.7-8). Згідно виписки з акту огляду МСЕК (а.с.6), [PERSON] встановлено 10 % втрати професійної працездатності первинно. Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, згідно ЗУ «Про внесення змін і доповнень, що стосуються охорони праці, до Кодексу законів про працю України» від 15 грудня 1993 року N 3694-XII, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний відповідно до законодавства відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків. При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що внаслідок отриманого трудового каліцтва було порушено нормальні життєві зв'язки позивачки, вона була позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання. Це заподіює їй моральні страждання, тому що вона змушена докладати додаткових зусиль для утримання себе і своєї родини, одержання повноцінного і своєчасного лікування. Втрата працездатності привела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі внаслідок трудового каліцтва вона зіткнулася з труднощами побутового плану. В теперішній час відчуває негативні наслідки. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральна шкода позивачці дійсно заподіяна. З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачкою вимога обґрунтована і підлягає частковому задоволенню. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину моральних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати нею професійної працездатності, а також стан здоров'я позивачки, характер, тривалість, важкість змушених змін у її життєвих і виробничих зв'язках, те, що позивачка постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні. Виходячи з принципу розумності та справедливості, а також враховуючи те, що згідно первинного огляду МСЕК Юріну Є.В. встановлено 10 % втрати професійної працездатності, задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 12180,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, суд не находить можливим, оскільки така грошова сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивачки. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 10000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню судовий збір в доход держави у розмірі, що передбачений ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial