Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації затримки зарплати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що з 01.03.2018 працює у відповідача на посаді налагоджувальника верстатів і маніпуляторів з програмним керуванням (оператор). За період з липня 2020 року по 01 квітня 2021 року відповідачем йому не виплачена заробітна плата, заборгованість складає 39865,56грн. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію затримки оплати праці за період з березня 2018 року до березня 2021 року з розрахунку «кредиту 3% на місяць» у загальному розмірі 33223 грн. 99 коп. і відшкодувати завдану йому затримкою виплати заробітної плати моральну шкоду в сумі 170117 грн. 97 коп. Ухвалою суду від 19 травня 2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків а також для оплати судового збору. Ухвалою суду від 15 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року задоволено клопотання представника ПрАТ «Харківський підшипниковий завод», призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, і пояснив, що розмір компенсації за затримку виплати заробітної плати ним розрахований виходячи з кредитної ставки АТ «ПриватБанк», яка становить 3%, а розмір відшкодування моральної шкоди - виходячи з розрахунку 1 евро за один день прострочення виплати зарплати. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, електронною поштою на адресу суду в черговий раз подав заяву, в якій просить відкласти розгляд справи на іншу дату, посилаючись на неможливість забезпечити участь в судовому засіданні їх представника, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Цю причину суд вважає не поважною, оскільки підприємство має у своєму складі юридичний відділ і могло б забезпечити явку іншого представника в судове засідання. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] працював на ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» з 01 березня 2018 року по 04 серпня 2021 року, що підтверджується довідкою підприємства № 587/83-6-22 від 30 вересня 2021 року. Згідно вказаної довідки загальна заборгованість підприємства перед позивачем станом на 30 вересня 2021 року становить 38456 грн. 14 коп., у тому числі: за жовтень 2020 року 2004 грн. 94 коп., за листопад 2020 року 5440 грн. 75коп., за грудень 2020 року 6171 грн. 34 коп., за січень 2021 року 3527 грн. 37коп., за лютий 2021 року 4842 грн. 08коп., за березень 2021 року 3258 грн. 17 коп., за квітень 2021 року 1850грн. 36 коп., за травень 2021 року 1857грн. 98 коп., за червень 2021 року 2621грн. 36 коп., за липень 2021 року 4386грн. 22 коп., за серпень 2021 року 2495грн. 57 коп. Також, із вказаної довідки вбачається, що 06 серпня 2021 року позивачу відповідачем виплачено заробітну плату за вересень 2020 року в розмірі 2337грн. 55 коп., за жовтень 2020 року - в розмірі 3031 грн. 74 коп., а також 20 серпня 2021 року - за жовтень 2020 року в розмірі 452грн. 38 коп. Позивач у судовому засіданні уточнив позовні вимоги та зазначив, що залишок не виплаченої заборгованості підприємства перед ним по заробітній платі станом на 01 квітня 2021 року становить 27249 грн. 59 коп. Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»). Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплене уст. 24 Закону України "Про оплату праці". Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З огляду на викладене суд вважає, що сума заборгованості з заробітної плати, невиплаченої вчасно позивачеві, підлягає стягненню з відповідача. На підставі ч. 10 ст. 84 ЦПК України суд здійснює розгляд справи за наявними в ній доказами. Оскільки відповідачем порушено право позивача на отримання заробітної плати, ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» має заборгованість перед позивачем та враховуючи часткове погашення вказаної заборгованості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення залишку заборгованості по заробітній платі станом на 01 квітня 2021 року в розмірі 27249 грн. 59 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 23 КЗпП України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що в результаті затримки виплати заробітної плати позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання протягом певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, що визнається судом моральною шкодою. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті та, зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, а також того, що роботодавець поступово сплачував заборгованість із заробітної плати і ця обставина свідчить про те, що позивач не був повністю позбавлений засобів до існування, а також те, що позивачем не доведено погіршення стану його здоров`я та причинного зв`язку з затримкою виплати частини заробітної плати, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково, в розмірі 5000 грн. Суд вважає, що в даній справі моральна шкода в розмірі 5000 грн, разом з розміром заборгованості по заробітній платі в сумі 27249грн. 59 коп. є достатніми для сприяння відновлення порушених прав позивача. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з березня 2018 року до березня 2021 року з розрахунку «кредиту 3% на місяць» у загальному розмірі 33223 грн. 99 коп., то зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок її розміру не ґрунтується, ані на положеннях діючого законодавства, а ні на умовах укладеного сторонами трудового договору. Розподіл судових витрат в частині судового збору суд вирішує у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача частину сплаченого позивачем судового збору з позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 170117,97 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 5000 грн., в розмірі 50 грн., а також, у зв`язку з задоволенням позовних вимог про стягнення заробітної плати, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: partial