Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом та просила суд: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Тихонової Альони Станіславівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.05.2018 (індексний номер 41359503); скасувати та вилучити запис №26391368, зареєстрований 25.05.2018 державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Тихоновою Альоною Станіславівною про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] ; стягнути з державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Тихонової Альони Станіславівни на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору в 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири гривні, вісімдесят копійок), посилаючись на наступне. На виконанні у відділі примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувають виконавчі провадження з виконання виконавчих листів №1519/2-656/11, виданих Малиновським районним судом м. Одеси про вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] , та про виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Відповідно до поданої [PERSON] до Відділу заяви, було повідомлено, що власником квартири станом на 26.04.2018 року є [PERSON] , що підтверджується Інформаційною Довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.04.2018 за №122173749. На початку червня 2018 року стало відомо, що 31.05.2018 року державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Тихоновою Альоною Станіславівною проведено реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.06.2018 №127432964 (запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №26391368, зареєстрований 25.05.2018 о 15:46:41). У подальшому позивачкою з`ясовано, що реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] відбулась за ксерокопіями правовстановлюючих документів, і також ксерокопіями рішень суду, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з відповідною позовною заявою. 29.06.2019 року представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] , подала до суду письмові пояснення, у яких просила відмовити у задоволенні вищевказаного позову. 12.06.2019 року представник позивачки - [PERSON] подала до суду клопотання про залучення співвідповідача - КП «Реєстрація нерухомості», посилаючись на наступні обставини. На момент подання даної позовної заяви Одеська філія комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» було відокремленим підрозділом Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості». Проте, на підставі Наказу Міністерства юстиції України від 27.11.2018 за N 3716/5 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2016 року N1098/5» Одеську філію комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» ліквідовано. Згідно Наказу Міністерства юстиції України від 27.11.2018 за N 3716/5 правонаступником відокремленого підрозділу юридичної особи є юридична особа, якою створено відповідні відокремлені підрозділи (філії), в даному випадку це КП «Реєстрація нерухомості» (код ЄДРПОУ 42011093). Проте, не позивачка не заявила ніяких позовних вимог до співвідповідача КП «Реєстрація нерухомості». Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.06.2019 року КП «Реєстрація нерухомості» залучено до участі у вищевказаній справі у якості співвідповідача. В судове засідання представник позивачки з`явилася, позовні вимоги підтримувала. Відповідачка - державний реєстратор Одеської філії комунального підприємства «Реєстрації нерухомості» Тихонова А.С. в судове засідання не з`явилася, повідомлялась про дату, час та місце належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надавала. Відповідач - комунальне підприємство «Реєстрації нерухомості» в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Представник третьої особи в судове засідання з`явилася, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду - є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. 05 червня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сободаш З.П. У встановленому законом порядку право власності [PERSON] було зареєстровано у КП «Одеське МЕТІ та РОН» в книзі 406 пр. на сторінці 138-р33 за реєстровим №5779. У серпні 2006 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сободаш З.П., від 06.05.2001 року недійсним. У свою чергу [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення та вселення. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014 року, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково. Виселено з квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] без надання іншого жилого приміщення. Вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014 року скасовано. Позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним задоволено. Визнано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 05 червня 2001 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сободаш З.П., між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Скасовано державну реєстрацію за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеним 05 червня 2001 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сободаш З.П. між [PERSON] та [PERSON] , в КП «ОМБТІ та РОН» за №406 пр-стр 138-р.№33. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Після скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014 року, [PERSON] звернулась до державного реєстратора Одеського міського управління юстиції Кравця Олександра Володимировича, який на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень [PERSON] Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області , індексний номер 25143543 від 08.10.2015, зареєстрував за [PERSON] право власності на [ADDRESS] . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року скасовано, та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року, копія якої додається, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року, копія якої додається, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року залишено без змін. Судом встановлено, що 31.05.2018 року державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Тихоновою Альоною Станіславівною проведено реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.06.2018 №127432964 (запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №26391368, зареєстрований 25.05.2018 о 15:46:41). [PERSON] стверджує, що 25 травня 2018 року він звернувся до державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Тихонової Альони Станіславівни із заявою про державну реєстрацію права власності на підставі рішення суду. Стосовно даних тверджень. суд роз`яснює [PERSON] наступне. Закон України регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (абзац перший частини першої статті Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п. п. 1, 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Статтею 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції чинній на момент реєстрації права власності за [PERSON] , передбачено порядок реєстрації права власності на підставі рішення суду. Так, відповідно до ч. 1 ст. 31-1 вищезазначеного Закону - реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Згідно з п.п. 1, 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» - до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника. Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов`язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами. Судом встановлено, що згідно змісту рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним залишено без задоволення, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та вселення задоволено частково, а саме: виселено з кв. [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] без надання іншого житлового приміщення; вселено [PERSON] у квартиру кв. [ADDRESS] , у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Судом встановлено, що рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 04.08.2014 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року, не зазначено, що за [PERSON] необхідно визнати право власності на квартиру [ADDRESS] , а отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] мав звертатися до державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Тихонової А.С. в загальному порядку передбаченому Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який передбачає наступну процедуру реєстрації права власності. Згідно ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна. У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду з одночасним набуттям речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, подається одна заява про державну реєстрацію прав на такі об`єкти. При цьому одна заява подається лише у разі, якщо речові права на житловий будинок, будівлю, споруду та земельну ділянку, на якій вони розташовані, реєструються за однією особою. Заява про державну реєстрацію прав може бути відкликана до прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в такій реєстрації. Під час подання заяви про державну реєстрацію прав заявник зобов`язаний повідомити державного реєстратора про наявність встановлених законом обтяжень речових прав на нерухоме майно. У разі якщо під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав на нерухоме майно державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованих у Державному реєстрі прав інших заяв про державну реєстрацію прав на це саме майно, заяви розглядаються в порядку черговості їх надходження. Вимоги до оформлення заяв, а також вимоги до оформлення рішень державних реєстраторів, що приймаються за результатом їх розгляду, їх форми затверджуються Міністерством юстиції України. Відповідно до пунктів 1 та 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також, сутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав: відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, містяться у поданих/отриманих документах: наявність обтяжень прав на нерухоме майно; відповідність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Статтею 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що подання документів за заявами у сфері державної реєстрації прав заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення х дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву. Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об`єкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної рації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім того, положеннями наведеної вище статті передбачено, що з оригіналів документів чи відповідно оформлених копій документів у випадку, передбаченому абзацом другим частини першої цієї статті, поданих для проведення реєстраційних дій, виготовляються електронні копії шляхом сканування, що долучаються до заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Так, згідно п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Відповідно до п. 7 Порядку, для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору а державну реєстрацію прав. Пунктом 10 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ствердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, встановлено, що під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа з оригіналів документів чи відповідно оформлених копій необхідних для державної реєстрації прав документів у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 7 цього Порядку, обов`язково виготовляє електронні копії шляхом сканування таких документів, які додаються до заяви. Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд роз`яснює, що у даному випадку державний реєстратор Одеської філії комунального підприємства «Реєстрації нерухомості» Тихонова Альона Станіславівна неправомірно зареєструвала право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] , на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, оскільки реєстратору не було надано оригіналу договору купівлі-продажу квартири, або рішення суду, що набрало законної сили, оскільки в рішенні Малиновського районного суд м. Одеси від 04.08.2014 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року, не зазначено, що за [PERSON] необхідно визнати право власності на квартиру [ADDRESS] , а відмовлено [PERSON] у визнанні договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , від 05.06.2001 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сободаш З.П.; виселено з кв. [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] без надання іншого житлового приміщення; вселено [PERSON] у квартиру кв. [ADDRESS] . Суд роз`яснює, що у даному випадку державний реєстратор Одеської філії комунального підприємства «Реєстрації нерухомості» Тихонова Альона Станіславівна неправомірно зареєструвала право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] , на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, оскільки, відповідно до документів, які були відскановані державним реєстратором Тихоновою А.С. , реєстрація права власності відбулась на підставі ксерокопій документів, а саме: ксерокопії договору купівлі-продажу, серія та номер: 5779, виданий 05.06.2011 року приватним нотаріусом Сободаш З.П., ксерокопїї рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.08.2014 по справі №2-656/11, роздруківки з інтернет-сайту Судова влада України ухвали апеляційного суду Одеської області від 20.07.2016 по справі №2-656/11. Враховуючи вищевикладене, державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Тихоновою Альоною Станіславівною проведено реєстрацію права власності за ксерокопіями документів, що суперечить нормам діючого законодавства, яке регулює правовідносини у сфері державної реєстрації прав. Вимоги частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на «рухоме майно та їх обтяжень» передбачають виключний перелік підстав, коли у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено. Зокрема, коли заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а також коли наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Тобто, незважаючи на відсутність необхідних повноважень у заявника, неможливість встановлення моменту набуття речових прав у заявника (після придбання майна позивачем відчуження майна третім особам не здійснювалось), а також наявність суперечностей між заявленими вже зареєстрованими правами на нерухоме майно (різні власники майна, різна площа об`єкта нерухомості), відповідачем були проігноровані дані обставини та, як наслідок, порушені вимоги вищевказаної статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З викладеного вбачається, суд вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41359503 від 31.05.2018 о 09:58:29, прийняте державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Тихоновою Альоною Станіславівною, прийнято з порушенням норм закону, та таким, що підлягає скасуванню. Згідно вимог статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і впоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частинами першою-другою статті 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За приписами статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються і судом. Судом встановлено, що дії відповідача під час реєстрації права власності є такими що порушую ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки не відповідають принципам добросовісності, розсудливості, наслідком чого стало недотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. Згідно ст. 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них

Outcome: partial