Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-27 00:00:00

ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулось в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 13 557,86грн. та стягнення судових витрат. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 26.03.2009 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява з умовами надання кредиту складає між нею і банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач не надавала своєчасно грошові кошти банку для погашення заборгованості, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед позивачем, що становить 13 557,86грн., з яких: тіло кредиту - 929,20грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом -5547,38грн., заборгованість за пенею - 5959,48грн., штраф (фіксована частина) - 500,00грн., штраф (процентна складова) - 621,80 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Представник позивача разом з позовною заявою скерував до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Копія позовної заяви з додатками скерована відповідачці за вказаною у матеріалах справи адресою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Повторно відповідачці направлялись виклики до суду, останній лист повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення від 29.09.2018р. пр. повернення «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, суд вважає що відповідачка належним чином повідомлялася про дату і час судового засідання. У встановлений строк відзиву на позов не подала. Враховуючи наведене, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Згідно ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 26.03.2009 року оформленого шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, [PERSON] отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позивач свої обов'язки перед позичальником виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 500,00 гривень. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка в односторонньому порядку порушила взяті на себе договірні зобов'язання, у встановлений договором строк не повернула кредит та не сплатила відсотки в повному обсязі. В результаті цього утворилась заборгованість. Виходячи з положень ст.ст. 1050, 612 ЦК України відповідач прострочила виконання зобов'язання за кредитним договором, оскільки вона прострочила повернення чергових частин кредиту та сплати щомісячних відсотків. Згідно наданого банком розрахунку станом на 21.06.2018 року заборгованість відповідача становить 13 557,86грн., з яких: тіло кредиту - 929,20грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом -5547,38грн., заборгованість за пенею - 5959,48грн., штраф (фіксована частина) - 500,00грн., штраф (процентна складова) - 621,80 грн. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 929,20грн. та заборгованості по відсотках за користування кредитом - 5547,38грн. ґрунтується на вимогах закону, а отже за відсутності будь - яких заперечень зі сторони відповідача, підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 5959,48грн., суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити, оскільки з наданого банком розрахунку заборгованості станом на 21.06.2018р. неможливо встановити правильність розрахунку та законність нарахування пені. З розрахунку не зрозуміло за який період часу нарахована ця пеня, чи перевищує період нарахування пені спеціальну позовну давність. Загальна сума пені за прострочене зобов'язання, що наведена у відповідній графі розрахунку заборгованості, не відповідає сумі, яку банк просить стягнути з відповідача. Крім того, розмір пені 5959,48грн. становить майже 100% суми простроченого зобов`язання, що відповідно до ст.18 ЗУ «Про захист право споживачів» може вважатися несправедливим, таким, що суперечить принципам розумності, добросовісності, закріпленим у ст.3 ЦК України. Таким, чином, вимога банку про стягнення пені в сумі 5959,48грн. є необґрунтованою, законність цієї вимоги позивачем не доведена. Щодо вимог про стягнення 500,00 - штрафу (фіксована частина), 621,80грн. - штрафу (процентна складова), то вони також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Кредитним договором передбачено сплату пені в разі порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків, а також сплату штрафу за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом. У ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Штраф і пеня відносяться до одного виду юридичної відповідальності. З позовної заяви вбачається, що порушення зобов'язань відповідача полягає у не наданні своєчасно банку грошових коштів для погашення заборгованості за Кредитним договором. До грошових зобов'язань, яким є зобов'язання з погашення кредиту, застосовується неустойка у виді пені, а не штрафу. При цьому суд враховує висновки Конституційного Суду України, зроблені у рішенні від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011. Так Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава, як вказується у цьому рішенні, забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин ( споживача) а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Конституційний Суд України у своєму рішенні вказав, що дія положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яка передбачає такі права споживача, зокрема право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; та інші, поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту. Отже, суд вважає, що у стягненні штрафів слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. Таким чином, заборгованість за кредитом - 929,20грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 5547,38грн., всього 6476,58грн. підлягають стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку, у стягненні пені та штрафів слід відмовити. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. У зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі.

Outcome: partial