Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у якій просить суд постановити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що на даний час вона являється співвласницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Даний будинок належав її дідусеві [PERSON]. За планом будівлі будинок складався з трьох квартир (кухня та кімната). За заповітом діда, частини будинку належали: №1 її сестрі [PERSON]; №2 належала [PERSON]; №3 належала [PERSON], і в ній були зареєстровані [PERSON], [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] ,[PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] з 1992 року перейшла проживати в частину будинку №2, так як їхня частина будинку вже почала частково руйнуватись. [PERSON] як спадкоємиця оформила частину будинку № 3 на себе. [PERSON] з того часу не проживали за адресою [ADDRESS]. [PERSON] оформила акт дарування на позивачку в частці 2/3 будинку. Так як частина будинку №3 була в аварійному стані, після консультації з міським архітектором частина будинку №3 було розібрано. Відповідачі з 1999 року не проживають за місцем реєстрації, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх особистих речей в будинку немає, і взагалі даним житлом вони не цікавляться. Так як комунальні платежі нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, то вона вимушена сплачувати їх сама. Відповідачі добровільно виїхали з будинку ще 1999 році і не користуються житлом більше 15 років без поважних причин. Зазначені обставини підтверджується актами про не проживання довідкою з Бродівської міської ради Львівської області. На підставі наведеного позивач просить суд його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю та просять його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Леонтьєв Олег Валентинович позов не визнав. Подав письмове заперечення на позовну заяву від 13.09.2016р., у якому він пояснив, що відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено право дитини на житло. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989. ратифікованої Постановою Верховної ОСОБА6 України від 27.02.1991 №789-ХІІ, держави-учасниці Конвенції зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 4 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Частиною 1 статті 248 СК України передбачено, що дитина-сирота і дитина/ позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Відповідно до ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" за дітьми- сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей,, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування дітей. Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місце знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім'ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейно типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Жилим приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківсько піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не може бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Згідно ст. 4 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Отже - відсутні будь-які правові підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право на житло, оскільки він з числа дітей-сиріт, житлом не забезпеченний та, після поміщення на навчання за ним повинно було зберігатись житло, де він проживав до цього часу. Тому у позові [PERSON] слід відмовити повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з?явилися і не повідомили суд про причини неявки, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення повістки про явку в судове засідання з поштового відділення. Третя особа - Бродівська районна державна адміністрація, як орган опіки і піклування, участь свого представника в судовому засіаднні не забезпечила. Дослідивши покази позивача та представника відповідача [PERSON], дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 13.07.2001р., [PERSON] є власником 2/3 житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до довідки, виданої КП «Броди» від 12.09.2014 №299, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають більше 10 років. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] понад 10 років за вищевказаною адресою не проживають, що підтверджується актами, що складені комісією Бродівської міської ради від 15.07.2014р.,13.08.2014р.,09.09.2014р. Також встановлено, що відповідач [PERSON] навчався з 01.09.2000р. у Червоноградській загальноосвітній школі-інтернат І-ІІІ ступенів, закінчив одинадцять класів 31.08.2010р., що підтверджується довідкою № 163 від 13.04.2016р. (а.с.93). З 01.09.2010р. по 30.06.2016р. [PERSON] навчався у Київському НУ ім. Т.Шевченка на денній формі навчання за спеціальністю картографія (а.с. 100, 101). Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено право дитини на житло. Частиною 1 статті 248 СК України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Тому відсутні будь-які правові підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право на житло, оскільки він з числа дітей-сиріт, житлом не забезпеченний та, після поміщення на навчання за ним повинно було зберігатись житло, де він проживав до цього часу. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Враховуючи наведене, суд вважає, що за [PERSON], [INFO],, який є дитиною-сиротою, весь час, який він перебував у школі інтернаті та навчався у вищому навчальному закладі, а також протягом шести місяців після закінчення навчання, зберігалось право на користування спірним житловим приміщенням. Посилання позивача на ту обставину, що [PERSON] має інше місце реєстрації, а тому втратив право користування спірним житловим приміщенням, не заслуговує на увагу, оскільки надання 12.09.2016р. Бродівською міською радою дозволу на тимчасове проживання та реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], було викликане відсутністю у [PERSON] станом на вересень 2016 року житла, оскільки він був знятий з реєстрації 27.05.2015р. за рішенням суду. Незважаючи на те, що [PERSON] надано для проживання інше житлове приміщення, право на користування спірним житловим приміщенням [PERSON] станом на момент розгляду справи в суді не втратив. А тому, позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] м. Броди, Львівської області, є безпідставними та задоволенню не підлягають. Враховуючи ту обставину, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], понад десять років не проживають в житловому будинку в [ADDRESS], м. Броди Львівської області, поважних причин їх відсутності не має, а тому є всі підстави для визнання їх таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Outcome: partial