Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 06 квітня 2009 року в сумі 11715,45 грн., з яких: 683,86 грн. - тіло кредиту; 4439,62 грн. - відсотки за користуванням кредиту; 5557,90 грн. - пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 534,07 грн. - штраф (процентна частина). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання згідно кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась вказана заборгованість, яку просить стягнути з відповідача в користь позивача, а також судові витрати. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якій проти позову заперечив та пояснив, що кредитний договір від 06 квітня 2009 року він не укладав і таких умов, на підставі яких позивачем по ньому проведено нарахування штрафних санкцій, не підписував. Відповідач отримав лише кредитну картку з нульовим кредитним лімітом, яку в липні 2013 року знищив. З долученого позивачем до матеріалів позову розрахунку неможливо навіть зрозуміти звідки взялася сума заборгованості по тілу кредиту. Більше чотирьох років позивачем не заявлялися вимоги про наявність будь-якої заборгованості перед банком та необхідність її погашення, тому відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. В свою чергу, представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що з моменту оформлення кредитного договору пройшло вісім років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився. Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови, крім того умови і правила надання банківських послуг, а також тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділенні банку. Відповідач користувався коштами, отримував їх через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відносно пропущення строків позовної давності представник відповідача зазначив наступне: відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Відповідачу були надані кредитні картки, остання з яких зі строком дії до останнього дня серпня 2017 року, отже строк випущеної картки до останнього дня серпня 2017 року. Позивач звернувся до суду із позовом 23 лютого 2018 року, тобто до спливу строку позовної давності, а тому строки позовної давності позивачем не пропущені. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 06 квітня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір, який складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою та Тарифів Банку. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ "Приватбанк", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг (надалі - Умови) Позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 2.1.1.5.6 Умов передбачено обов'язок клієнта, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди Банку. Зі змісту п.2.1.1.7.6 Умов слідує, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових обов'язків, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлений тарифами банку. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 06 квітня 2009 року, станом на 15 січня 2018 року відповідач має загальну заборгованість у розмірі 11 715,45 грн., з яких: 683,86 грн. - тіло кредиту; 4 439,62 грн. - відсотки за користуванням кредиту; 5 557,90 грн. - пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 534,07 грн. - штраф (процентна частина). За таких обставин, по справі встановлено, що відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, що є порушенням прав ПАТ КБ «Приватбанк», які підлягають захисту в судовому порядку. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Визначення поняття «зобов'язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст.530 ЦК України). Із статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ч. ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 ЦК України). З наданого позивачем розрахунку нарахованої пені вбачається, що сума нарахованої пені становить 5 557,90 грн., суд враховує обставини, зокрема, що відповідачем було сплачено позивачу частину коштів для погашення тіла кредиту та відсотків, наданий час в нього відсутні кошти для погашення заборгованості, а тому розмір неустойки не є співрозмірним наслідкам порушення. За вказаних обставин розмір пені значно перевищує розмір збитків, а тому цю суму слід визначити у розмірі 2 4650,93 грн., з врахуванням тих обставин, що відповідач вже тривалий час не здійснює погашення заборгованості за кредитним договором. Відносно заяви відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне: Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.І ст. 259 ЦК України). Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 08.2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 23 лютого 2018 року, до спливу строку позовної давності, а тому не пропустив строку позовної давності. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, та враховуючи факт невиконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору №б/н від 06 квітня 2009 року, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем [PERSON] майнових прав позивача, які підлягають захисту, а позов до часткового задоволення, шляхом стягнення з позивача в користь відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 8623,48 грн., яка складається з: 683,86 грн. - тіло кредиту; 4439,62 грн. - відсотки за користування кредитом; 2 465,93 грн. - пеня за прострочене зобов'язання; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 534,07 грн. - штраф (процентна частина). В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позовної заяви в суд. На підставі викладеного,

Outcome: partial