Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом, в обґрунтування позову посилаючись на те, що на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради депутатів трудящихся №3-к від 10.02.1970 №10 [PERSON] була видана квартира [ADDRESS], на склад сім'ї з п'яти осіб, а саме: [PERSON], його дружина [PERSON], діти - [PERSON], [PERSON] та мати [PERSON] Згідно ордеру №14 від 12 лютого 1970 року всі вищезазначені особи вселилися в квартиру [ADDRESS]. З 06 грудня 1997 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Відповідно з розпорядженням Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 23 січня 1998 року №4/420-98 [PERSON] та [PERSON] приватизували вказану квартиру. [INFO] [PERSON] померла. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частини квартири [ADDRESS], яка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, тобто по 1\\2 частці кожному. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є його дружина - [PERSON], син [PERSON] та онука, дочка померлої дочки [PERSON] Після смерті [PERSON] позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини не зверталися. Однак у зв'язку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на квартиру, а саме свідоцтво про право власності на житло було втрачено, нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.01.2014. Для реєстрації права власності на своє ім'я позивачка звернулася до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Однак рішенням державного реєстратора у державній реєстрації позивачу було відмовлено, у зв'язку з тим, що реєстрація права власності за померлим громадянином не передбачена. На підставі викладеного позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, [PERSON] звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення в цих частинах, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Проте зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] районний суд виходив з того, що позивачем не було надано жодного доказу щодо її звернення до відповідних органів з заявою про видачу йому правовстановлюючих документів на спадкове майно, відсутність яких, стала підставою для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій. Колегія суддів апеляційного суду Дніпропетровської області не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, що на підставі ордеру №14 від 12 лютого 1970 року [PERSON] була видана квартира [ADDRESS] на склад сім'ї з п'яти осіб, а саме: [PERSON], його дружина [PERSON], діти - [PERSON], [PERSON] та мати [PERSON] На підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 1998 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №761 від 06 травня 2011 року, копія якого наявна в матеріалах справи. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] є його дружина [PERSON], син - [PERSON] та донька [PERSON], яка на момент відкриття спадщини померла, після неї лишилася донька [PERSON], яка відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України є спадкоємцем після смерті [PERSON] Згідно матеріалам спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] його онука [PERSON] відмовилася від спадщини на користь [PERSON], що підтверджується заявою [PERSON] від 05 жовтня 2011 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини. Постановою державного нотаріуса Четвертої Дніпропетровської нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. від 24 січня 2014 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру[ADDRESS] відмовлено. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.01.2014 державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С., було зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно, яке належало [PERSON] померлого [INFO] не може бути видане в зв'язку з тим, що [PERSON], не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач у зв'язку з відмовою нотаріуса звернулася до управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, де 31.10.2014 року, де нею було отримано дублікат свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 1998 року (а.с.8). Окрім того, рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області № 19003938 від 31 січня 2015 року [PERSON] відмовлено у державній реєстрації дублікату свідоцтва про право власності на житло, у зв'язку з тим, що реєстрація права власності на померлого громадянина в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень не передбачена, як також не передбачено технічної можливості здійснення державної реєстрації права спільної сумісної власності за одним із співвласників окремо від іншого. Не врахувавши вищенаведене, неповно з'ясувавши обставини по справі та відмовляючи в задоволенні позову, суд 1 інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів звернення Позивача до відповідних органів з заявою про видачу їй правовстановлюючих документів на спадкове майно та не звернув увагу на ту обставину, що у позивача були вичерпані інші можливості одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину внаслідок чого її цивільне право підлягає захисту в цивільному порядку. Окрім того, відповідно до ст.2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності, що набуте на відповідне нерухоме майно до набрання чинності вказаного Закону набувається в порядку, який існував на час його набуття, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. За вказаних обстави рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. На підставі ст. 88 ЦПКУ підлягає стягненню на користь [PERSON] сума сплаченого судового збору з [PERSON], [PERSON] в розмірі по 1512 грн. з кожного, в рахунок відшкодування судових витрат.

Outcome: partial