Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики у розмірі 189 419 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 06.05.2016 року згідно договору позики та розписки [PERSON] позичила у позивача гроші у розмірі 6 720 дол. США, яка зобов"язалася повернути до 06.11.2016 року. Однак у встановлений строк кошти повернуті не були, на неодноразові звернення та прохання повернути борг жодним чином не реагує. Саме тому позивач звернулася до суду із позовною заявою, та просила стягнути з відповідача 6 720 дол. США, що по курсу НБУ (25,86 грн. за 1 дол. США) становить 173 779 грн., а також 3% річних за неналежне виконання зобов"язання у розмірі 15 640 грн. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті на 19.11.2019 року. В судове засідання позивач не прибула, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином за ардерсою реєстрації проживання, відзиву або заперечень на позов не надавала, тому суд, з урахуванням позиції позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судого засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 06.05.2016 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за якими позивач надав відповідачу позику у сумі 6 720,00 доларів США. Факт укладення договору позики між позивачем та відповідачем, отримання останнім від позивача вищезазначених сум, а також волевиявлення відповідача повернути отримані в борг грошові кошти не пізніше 06.11.2016 року підтверджується відповідною розпискою, підписаною відповідачем. Проте, у зазначений строк відповідач борг не повернув, доказів зворотного суду не надано. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має права вимагати його виконання у будь який час. При цьому, відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики від 06.05.2016 року щодо повернення позивачеві суми позики, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення на його користь з відповідача суми заборгованості є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, враховуючи що позивач просить суд стягнути суму боргу у гривневому еквіваленті еквіваленті, положення ч. 2 ст. 533 ЦК України та те, що відповідно інформації Національного банку України курс долара США на день винесення рішення становить 24.14 грн., суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму боргу у розмірі 162 220,80 грн. (6 720,00 *24,14 = 162 220,80 грн.). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просив суд стягнути три проценти річних, надавши відповідний розрахунок без зазначення періоду за який нараховано 3% річних. Суд, перевіривши наданий розрахунок, дійшов висновку що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3% річний за період з 06.11.2016 року (початок строку прострочення повернення боргу) по 19.11.2019 року (дата винесення судового рішення), що становить 14 784,42 грн. Виходячи із документально підтвердженої суми боргу, яка на день винесення рішення становить 162 220,80 грн., та в межах заявлених позовних вимог, судом визнаються обґрунтованими вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних, за розрахунком, здійсненим судом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 770,05 грн..

Outcome: partial