Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК»), товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР» (далі - ТОВ «Шляхпостач КР»), товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхбуд КР» (далі - ТОВ «Шляхбуд КР»), про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він понад 30 років працює машиністом тепловозу по вивезенню гірничої маси з кар`єру. Внаслідок праці у шкідливих умовах, він отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 21.03.2019 позивачу первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням - вібраційна хвороба. Вважає, що з вини підприємств, які не створили безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у зв`язку із стійкою біллю в шийному відділі хребта, в попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в кінцівки, судомами в литкових м`язах та м`язах передпліч, біллю та обмеженням рухів у суглобах, утрудненою ходою, тривалий процес лікування хронічних професійних захворювань, позбавлення можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуття фізичних страждань, обґрунтованих важкістю самопочуття та особливостями лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 104325,00 грн. Вважає, що відповідача повинні відшкодувати йому моральну шкоду відповідно до відпрацьованого часу на цих підприємствах, а саме: ПрАТ «ЦГЗК» в розмірі 84764,06 грн., ТОВ «Шляхтопостач КР» в розмірі 6520,31 грн., ТОВ «Шляхбуд КР» в розмірі 13040,62 грн. Також позивач просить стягнути з кожного з відповідачів по 1000,00 грн. витрат на правову допомогу. 08 квітня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач ПрАТ «ЦГЗК» скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву, якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведений факт завдання позивачу моральної шкоди їх підприємством. Так, не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення у позивача професійного захворювання, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Вважають, що саме позивач повинен доводити факт спричинення моральної шкоди, а також її розмір, який також вважають завищеним та таким, що не відповідає тяжкості та характеру шкоди. Вказана сума позовних вимог не відповідає вимогам розумності та справедливості. Відповідач ТОВ «Шляхпостач КР» скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву, якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що погіршення стану здоров`я позивача відбулось задовго до працевлаштування на ТОВ «Шляхпостач КР». Також, відповідач знаючи про стан свого здоров`я продовжував працювати у шкідливих умовах праці, що призвело до погіршення стану його здоров`я, однак ним не було вжити заходів з повідомлення роботодавця про погіршення стану здоров`я через умови праці. Відповідач ТОВ «Шляхбуд КР» скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву, якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що погіршення стану здоров`я позивача відбулось задовго до працевлаштування на ТОВ «Шляхбуд КР». Також, відповідач знаючи про стан свого здоров`я продовжував працювати у шкідливих умовах праці, що призвело до погіршення стану його здоров`я, однак ним не було вжити заходів з повідомлення роботодавця про погіршення стану здоров`я через умови праці. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з вересня 1984 року по вересень 2011 року працював у ПрАТ «ЦГЗК» машиністом тепловозу на вивезені гірничої маси з кар`єру, з лютого 2013 року по січень 2015 року - на ТОВ «Шляхпостач КР» помічником та машиністом тепловоза, з січня 2015 року по час звернення до суду - на ТОВ «Шляхбуд КР» машиністом тепловозу. (а.с. 6-9) 21 грудня 2018 року на ТОВ «Шляхбуд КР» проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного Капканець С.Г., про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затверджений т.в.о. начальника головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Катченко В.С. Професійне захворювання - вібраційна хвороба виникло за обставин праці машиністом тепловоза. При цьому внаслідок конструктивних недоліків тепловозу та важких режимів його експлуатації, підпадав під вплив підвищених параметрів загальної вібрації на робочому місці. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної установи Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 27.11.2018 протокол №1699, підставною для встановлення професійного характеру захворювання також послужив маршрут: 09.1984 по 09.2011 ПАТ «ЦГЗК» УЗТ, машиніст тепловозу на вивезені гірничої маси з кар`єру; 02.2013 по 01.2015 ТОВ «Шляхпостач КР» помічник та машиніст тепловоза. (а.с. 19-22) Відповідно до копії довідки МСЕК Серії 12 ААА №054442 від 21.03.2019 позивачу [PERSON] первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності без визначення групи інвалідності в зв`язку з професійним захворюванням вібраційна хвороба з наступним переоглядом безстроково. ( а.с. 23). Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд відхиляє заперечення відповідачів в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представників відповідачів щодо відсутності факту встановлення наявності доказу їх вини суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідачів про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, яка встановлена безстроково, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємствах відповідача, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів, у вигляді одноразового відшкодування пропорційно до відпрацьованого часу на підприємствах відповідачів, а саме з ПрАТ «ЦГЗК» (26 років) в розмірі 36562 грн., з ТОВ «Шляхпостач КР» (1 рік 11 місяців) в розмірі 2812 грн., з ТОВ «Шляхбуд КР» (4 роки 3 місяці) в розмірі 5626 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як встановлено судом між позивачем [PERSON] та адвокатом Радченко О.М. 03 квітня 2019 року було укладено договір про надання правової допомоги у цивільному процесі. За вказаним договором адвокатом отримано гонорар в розмірі 3000,00 грн., з яких 750 грн. судове представництво. (а.с. 28-32) За положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оскільки судовий розгляд справи не відбувався та адвокатом не надавались відповіді на відзиви, тому витрати на судове представництво в розмірі 750 грн. слід визнати неспівмірними з наданими послугами. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідачів підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі по 256,13 грн. Також з відповідачів підлягає стягнення на користь позивача судові витрати пов`язані з правовою допомогою в розмірі 2250,00 грн., а з огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з кожного з відповідачів підлягає стягненню по 750,00 грн.

Outcome: partial