Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.06.2012 у розмірі 5642,42 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. Зазначає, що 19.06.2012 з [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого вона одержала від позивача кредит у розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] померла. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед позивачем за кредитним договором № б/н від 19.06.2012 становить 5642,42 грн, яка складається з наступного: 1890,56 грн заборгованість за кредитом; 3751,86 грн заборгованість за відсотками. 05.07.2019 позивачем було отримано відповідь з Мелітопольської районної державної нотаріальної контори, в якій зазначено, що спадкоємцями померлої [PERSON] , які звернулися із заявами про прийняття спадщини є [PERSON] , [PERSON] . 17.07.2019 до спадкоємців [PERSON] , [PERSON] направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, однак ніяких дій вчинено не було. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позову ним було долучено клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомої суду причини, про час, місце і дату судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. В матеріалах справи наявний відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому просить залишити позовні вимоги без задоволення. В обґрунтування зазначає, що позивач посилається у позові на укладений договір від 19.06.2012, відповідно до якого його померла мати - [PERSON] , отримала кредит в сумі 2000.00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Однак, в анкеті-заяві, копія якої додана позивачем до позовної заяви, у графі «виявляю бажання оформити на своє ім`я» відомості щодо розміру бажаного кредитного ліміту, а також виду картки, взагалі відсутні, що в свою чергу ставить під сумнів позовні вимоги та заяву загалом. Анкета-заявка не є по своїй суті кредитним договором, так як у ній чітко зазначено, що заявник виявляє бажання оформити на своє ім`я кредитку, але не істотні умови Договору. Позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та правилу надання банківських послуг і Тарифів, щоб у сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. В доданій Позивачем анкеті-заяві № б/н від 19.06.2012 відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання: в анкеті не зазначено суму грошових коштів, які клієнт бажає отримати у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок, відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми, відсутня умова про обов`язок повернення тієї чи іншої суми, відсутній строк надання грошових коштів Позивачем та строк повернення цих коштів позичальником, відсутні будь-які посилання на картку, з якої позичальник міг отримувати грошові кошти, відсутня умова про отримання цієї картки позичальником. Крім того, «Пам`ятка клієнта», яка є відривною частиною анкети та повинна залишатися у клієнта, знаходиться у сукупності з анкетою-заявою, тобто позичальнику надана не була, що окремий раз підтверджує сумнівність позовних вимог та заяви загалом. Однак позивачем не зазначено який саме розмір відсотків за користування кредитом має сплачувати позичальник, що ставить під сумнів розрахунок заборгованості загалом. Крім того, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, він складений станом на «31.01.2018 р.», тоді як позичальник - [PERSON] , померла « [INFO] ». Також, процентна ставка в розрахунку заборгованості станом на 31.01.2018 неодноразово змінювалася. На якій підставі відбувалася зміна ставки, чому саме в таких розмірах, Позивачем не зазначено. Також ним не надано доказів, що позичальнику надавалися відповідні документи для ознайомлення про зміну умов кредитування, що є істотною умовою. Зміна істотних умов може бути підставою для розірвання кредитного договору, отже, замовчуванням Позивач порушував вимоги закону та умисно не надав можливості позичальнику ознайомитися зі зміною умов, аби він був позбавлений можливості його розірвати. Крім того, як вбачається з наданих позивачем розрахунку заборгованості станом на 31.01.2018, останній платіж (до дня своєї смерті) на виконання своїх зобов`язану Позичальник внесла 18.11.2014 на суму 100 грн 00 коп, після чого щомісячні виплати заборгованості за договором припинила. Однак, як вбачається з розрахунку, після смерті позичальника на картковий рахунок було вдвічі внесено кошти на погашення наданим кредитом - 10.11.2016 у, сума - 341 грн. 09 коп. та 05.12.2017, сума - 2500 грн 00 коп, що також свідчить про неточності в розрахунку, наданого Позивачем. Також, позивачем не надано жодних доказів в підтвердження того, що ним надсилалися спадкоємцям лист-претензія, що свідчить про порушення порядку пред`явлення вимог зі сплати кредитного зобов`язання та передчасність звернення до суду з відповідною позовною заявою. Також, відповідач просить врахувати обставину, що він є особою з інвалідністю 2 групи й відповідно до законодавства звільняється від сплати судового збору у випадку часткового чи повного задоволення позовних вимог. Крім того, просить взяти до уваги його матеріальний стан, те, що він є студентом 4 курсу денної форми навчання та отримує стипендію в сумі 1338,12грн. Від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] , в якому зазначають, що сторонами при укладенні кредитного договору були погоджені всі істотні умови, про що свідчить зазначення позичальником особисто своїх персональних даних, адреси проживання та інших даних, [PERSON] висловила згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна», що засвідчила власним підписом. Згідно виписки по рахунку вбачається, що позичальник користувався грошима, здійснював розрахунки через термінали кас магазинів, а отже отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Оскільки законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення позичальника з умовами кредитування є фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Також умовами договору визначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Також, оскільки банк дізнався про смерть позичальника не одразу, то продовжував нараховувати заборгованість за відсотками та пенею, що було списано одразу ж після отримання інформації про смерть позичальника та здійснено перерахунок. Відповідно до ч.2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується\~\~на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. За змістом ст.ст.12,\~81,\~89 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. В судовому засіданні встановлено наступне. 19 червня 2012 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якої вона виявила бажання оформити на своє ім`я кредит. У заяві позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами Банку» складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.12). До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Відповідно до копії свідоцтва про смерть позичальник [PERSON] померла [INFO] (а.с. 38). Станом на дату смерті [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.06.2012 становить 5642,42 грн, яка складається з: 1890,56 грн заборгованість за кредитом; 3751,86 грн заборгованість за відсотками (а.с. 9-11). Відповідно до вимог статей\~608,\~1218,1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно зв`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, в той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися унаслідок його смерті. Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282\~ЦК України. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (яка померла), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень\~статті 1282 ЦК України. Згідно висновку постанови Верховного суду від 29.01.2020 у справі № 496/4363/15-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою\~статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої\~статті 1281 ЦК України\~кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених\~статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої\~статті 1282 ЦК України. Частиною 1 та частиною 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1\~ст. 1270 Цивільного кодексу\~\~України\~строк. Встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , прийняли спадщину після смерті [PERSON] та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2017, що підтверджується їх копіями, надісланими завідувачем Мелітопольської районної державної нотаріальної контори із заведеної після померлої [INFO] [PERSON] спадкової справи № 330/2016 (а.с.93-116). Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей\~1281,1282 ЦК України\~щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Відповідно до\~ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг\~дізнатися про\~відкриття спадщини,\~пред`явити\~свої вимоги\~до спадкоємців,\~які прийняли\~спадщину незалежно\~від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. У відповідності до\~\~ст. 1282 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм\~статті 1281 ЦК України\~щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року. Вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений\~ст. 1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2\~ст. 1281 Цивільного кодексу України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Судом встановлено, що кредитор у передбачений законом строк пред`явив вимоги до спадкоємців, що підтверджується надісланою в нотаріальну контору претензією про повернення заборгованості (а.с. 97). 11.07.2019 відповідачам були направлені листи-претензії щодо погашення боргу [PERSON] , але вказані претензії залишені без відповіді (а.с.42-45). Відповідачі, як спадкоємці померлого позичальника, який не виконав умови кредитного договору, прийнявши спадщину, в силу ст. ст.1281,\~1282 ЦК України\~зобов`язані у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора, відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність заявлених позовних вимог саме до відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Що стосується заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості саме в зазначеному розмірі, суд приходить до наступних висновків. За змістом статей 626, 628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.\~Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України,\~публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).\~Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.\~У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.\~Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.\~Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від\~19.06.2012 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, взагалі відсутні відомості, що [PERSON] надано кредит у розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, як і відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання\~у вигляді\~грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про\~погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту в розмірі 1890,56 грн (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути\~складову його повної вартості, зокрема, заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 3751,86 грн. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.06.2012, посилається на\~Тарифи Банку, Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. При цьому, слід зазначити, що вказані тарифи та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку [PERSON] не підписані. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів). Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин (19.06.2012) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику [PERSON] . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови (Тарифи банку взагалі суду не надано) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 червня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями\~625,\~1048 ЦК України\~позивач не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від\~22 листопада 1996 року № 543/96-В\~«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній Постанові зауважила, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Також суд звертає увагу, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від\~19.06.2012 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Отже, доданий позивачем до матеріалів справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не може бути належним доказом погодження процентної ставки, оскільки з підписаної [PERSON] заяви навіть не вбачається, що їй було оформлено кредитну карту, враховуючи, що у позові позивач вказує, що позичальнику встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок, а також те, що встановлений кредитний ліміт відповідає саме анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підписаної сторонами 19.06.2012. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Разом з тим, на підставі норм ст. ст. 1049, 530 ЦК України, враховуючи,\~що кредитні\~кошти в\~розмірі 1890,56\~грн були\~фактично отримані\~і використані\~позичальником,\~але не\~були повернуті\~в добровільному\~порядку, АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником (в даному випадку спадкоємцями боржника) обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідачів підлягає лише сума отриманого і використаного кредиту в розмірі 1890,56 грн, а підстави для стягнення відсотків за користування кредитом відсутні. Також, суд дійшов висновку, що визначена судом відповідальність спадкоємців у вищевказаному розмірі знаходиться в межах обсягу спадкового майна, оскільки вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,2 кв.м. відносно якого видано свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, очевидно з об`єктивних причин більша за суму у 1890,56 грн. Доказів зворотнього відповідачами не надано. Крім того, при вирішенні цього питання суд враховує позицію Верховного суду, висловлену у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, в якій зазначено, що принцип змагальності цивільного процесу передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідачів сума судового збору в розмірі 643 грн 53 коп. Також, враховуючи роз`яснення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", та те що відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи, а відтак звільняється від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку, що тільки з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 321,76 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial