Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 5000, 00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання даного позову і до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання їхньої доньки [PERSON] , внаслідок чого їй вкрай важко належним чином самостійно забезпечувати її всіма матеріальними благами необхідними для її нормального проживання. Вказує, що відповідач офіційно не працевлаштований, проте отримує пенсію як колишній працівник органів МВС України, а також отримує прибутки від неофіційної роботи у Сполучених Штатах Америки, куди виїжджає на заробітки на тривалий термін, відтак отримує з урахуванням пенсії та неофіційної заробітної плати, на думку позивачки, приблизно 25000,00 грн. Окрім цього, зазначає, що відповідач має задовільний стан здоров`я, не хворіє будь-якими хронічними хворобами, на утриманні перебуває ще одна їхня дитина, аліменти на яку він не сплачує, непрацездатні дружина чи батьки на його утриманні відсутні. Враховуючи вищевикладене, просить позов задовольнити. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, однак від останнього надійшло клопотання до суду, в якому просить розгляд справи проводити без їх участі, проти винесення судом заочного рішення суду не заперечує. Відповідачач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав. Суд у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача та прийняти рішення на підставі наявних у матеріалах справи документів та доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст.247ЦПКУкраїни в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 07 серпня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №1282, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 07.08.1999 року. У шлюбі народилась, зокрема донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.04.2015 року. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку №3686, виданої НУ "Львівська політехніка", у квартирі за адресою: [ADDRESS] разом з позивачкою [PERSON] проживає зокрема і її донька [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Чинне законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ст. 7 ч. 8 СК України); а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 цього ж кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ст.7 ч. 9 СК України). Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до положеньст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. В силу вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу у межах заявлених вимог (ст. 11 ЦПК України), та відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоров`я дитини, нормальний стан здоров`я та матеріальне становище як платника, так і одержувача аліментів. Суд враховує ті обставини, що у зв`язку з доглядом за дитиною, позивач не має змоги постійно працювати і утримувати дитину, однак, разом з тим, позивачкою не подано жодних доказів на підтвердження матеріального стану відповідача, про який йдеться у позовній заяві. Разом з тим, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, має змогу працювати, жодних доказів на спростування тверджень позивачки суду не подав, а відтак, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дитини, можливостей відповідача, враховуючи його вік, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача коштів на утримання малолітньої доньки в розмірі 2500,00 грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог. Як вбачається з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому такі слід стягувати з дня звернення позивачки до суду та допустити негайне виконання у межах одномісячного сукупного платежу аліментів на дитину. Задовольняючи позовні вимоги, суд присуджує аліменти на дитину від дня пред`явлення позову, а саме з 22.09.2020 року. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду із відповідним позовом в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених\~Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1\~ст. 192 СК України. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial