Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить стягувати аліменти з [PERSON] [INFO], уродженця с. Рибинське Волноваського району Донецької області, на її користь на утримання дитини - [PERSON] [INFO] по досягненню неї повноліття в розмірі 3000 грн. та на її утримання у твердій грошовій сумі, у розмірі 2000 гривень. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати по справі стягнути з відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] [INFO], було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м.Києві. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язку утримувати свою дитину. Це, зокрема, виявилося у тому, що відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на її утримання, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо. Дитина повністю знаходиться на моєму утриманні. Добровільно виділяти кошти на утримання дитини [PERSON] відмовляється, витрачає кошти на свої потреби, інтересами сім'ї не цікавиться. Також відповідач ухиляється від утримання позивачки, як матері дитини, чим порушує її права, передбачені 4.2, 4 ст.84 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. На підставі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру частки заробітку відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на дитину та на утримання позивачки, просить суд взяти до уваги наступні обставини: позивачка ніде не працюю, так як знаходиться у відпустці по догляду за дочкою до досягнення нею трирічного віку. Відповідач працює в ГГ сфері "Room 8 Studio". Заробітна плата відповідача становить близько 20000 грн. Відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина немає. В судовому засіданні позивачка на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Вказала, що відповідач працює та отримує велику заробітну плату, разом з тим доказів цього не надала та перед судом не клопотала про їх витребовування. Вказала, що відповідач матеріальної допомоги не надає, а лише кілька разів привозив підгузки для дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений, через канцелярію суду надав письмове заперечення проти позову, в обґрунтування якого посилається на ті обставини, що він розуміє свій обов'язок сплачувати аліменти та не має наміру від нього ухилятися, але сплата аліментів в розмірі 3000 грн. на користь його доньки [PERSON] та 2000 грн. на користь його дружини [PERSON] є для нього непосильною. Зазначає, що обов'язок по утриманню дитини лежить як на батькові так і на матері. Відповідач разом з донькою та дружиною проживали в [ADDRESS], позивачка разом з донькою переїхала до своєї матері у с. Шевченкове Черкаської області у середині листопада 2016 року та 30.05.2017 року розірвала договір оренди спільної квартири, вивезла усе майно, чим поставила відповідача у дуже складний стан, взагалі не попередивши його. Весь цей час відповідач не припиняв утримувати своїх доньку та дружину, постійно приймав участі у вихованні дитини, намагаючись надати їй повноцінне батьківське піклування. Єдиним джерелом отримання грошових коштів відповідачем, є допомога з боку його батьків, [PERSON] та [PERSON] та непостійні мінливі заробітки. Станом на 01.07.2017 року має заборгованість по кредиту у ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 3 158,34 грн., також, йому доводиться орендувати квартиру, щомісячний платіж за яку складає 3000 грн., такого малого та не регулярного заробітку вистачає лише на їжу та предмети першої необхідності. Окрім того, відповідачем зазначено, що відповідно до п.2.1 договору №08/07 від 08.07.2017 року про надання правової допомоги [PERSON], вартість правової допомоги, що надається на підставі даного Договору визначається сторонами в додатковій угоді до Договору, відповідно до якої правова допомога клієнту надається «Pro Bono», тобто, професійні послуги адвоката, надаються добровільно і безоплатно, для тих осіб, які не мають коштів для оплати таких послуг. Просить частково задоволити позовні вимоги, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Об'єктивно надавати матеріальну допомогу своїй донці відповідач може з дуже великим трудом, а надавати таку непомірну допомогу дружині взагалі відсутня можливість, тому в цій частині позовної вимоги просить відмовити. Вважає за можливе та просить стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 750 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття з індексацією відповідно до закону. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, об'єктивно з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Конституція України закріплює обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55 Конституції). За ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей,непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом . Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Частинами 2, 4, 6 статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання має також дружина, з якою проживає дитина і в разі розірвання шлюбу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.9). Між сторонами було укладено шлюб 10.02.2016 року Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №147 (а.с.10). Дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою Шевченківської сільської ради від 02.06.2017 р. №144 і знаходиться на її утриманні (а.с.17). Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сімї [PERSON], позивачка разом з дочкою зареєстрована та проживає в будинку батьків по [ADDRESS]. Дитина забезпечена всім необхідним для гармонічного розвитку та проживання. Відповідач проживає окремо, періодично надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, про що сам зазначив у запереченні на позов, та що зазначено було позивачкою, працездатний. Інших осіб на утриманні не має. На стан свого здоров`я не скаржився. В докази про своє матеріальне становище надав копію трудової книжки [NUMBER] згідно якої у відповідності до останнього запису ТОВ «Є-Бауер» від 21.06.2016 року, звільнений з посади менеджера за власним бажанням (наказ №30/1-К від 21.06.2016 року). Відповідач не зареєстрований як фізична особа-підприємець та не знайдений в будь-якому іншому громадському формуванні, що вбачається з відповіді на запит № 3434104119 Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Судом також встановлено, що домовленості між сторонами про форму та розмір участь відповідача в утриманні дитини не досягнуто, договір між ними про сплату аліментів на дитини, в порядку ст. 189 СК України, не укладався. З вищенаведеного, підстави для звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину (ст. 188 СК України) відсутні. Відповідач, як батько, проживаючий окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в утриманні малолітньої дочки. З урахуванням встановлених обставин справи, віку дитини, її потреб, які не можуть бутити меншими визначеного законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, рівність обов`язку обох батьків приймати участь в утриманні дитини до її повноліття, приписів сімейного законодавства України та враховуючи, суд дійшов висновку про те, що відповідач, як батько, зобов'язаний приймати участь в утриманні своєї дочки [PERSON] шляхом сплати аліментів на користь позивачки в твердій грошовій сумі 1500 грн., щомісячно, з дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Крім того, враховуючи те, що позивач [PERSON] є дружиною відповідача [PERSON] та з нею проживає їхня неповнолітня дитина, суд вважає, що позивач має право на утримання від відповідача, що не суперечить нормі закону, при наявності повного заперечення з боку відповідача. При цьому слід зазначити, що розмір аліментів не є сталою величиною, та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Так як позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову, судовий збір стягується з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial