Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача 52999,34 гривень матеріальної шкоди, 10000 гривень моральної шкоди, 960 гривень судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що він являється власником [ADDRESS] . 16.01.2017 року внаслідок течії сантехнічного обладнання в квартири [ADDRESS] другому поверсі, квартира позивача була затоплена. Згідно Акту обстеження від 16.01.2017 р., складеного комісією КП «ЖКС «Порто-Франківський», причиною затоплення було недбале ставлення [PERSON] до санітарно-технічних приладів. Згідно висновку №17-210 від 20.03.2017 року, який складено судовим експертом Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, загальна вартість ремонтно-відновлювальних та електромонтажних робіт в приміщеннях квартири [ADDRESS] які постраждали внаслідок залиття становить 49193,42 гривні. Крім цього, ним було понесені витрати на проведення експертизи в сумі 3805,92 грн. Представник позивача надав до суду заяву, згідно якої просить проводити судове засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Оцінивши подані докази та дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, про те, що позов обґрунтований, доведений та підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER] від 06.04.1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів. Згідно Акту обстеження від 16.01.2017 р., складеного комісією КП «ЖКС «Порто-Франківський», причиною затоплення було недбале ставлення [PERSON] до санітарно-технічних приладів. Згідно висновку №17-210 від 20.03.2017 року, який складено судовим експертом Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, загальна вартість ремонтно-відновлювальних та електромонтажних робіт в приміщеннях квартири [ADDRESS], які постраждали внаслідок залиття становить 49193,42 гривні. Крім цього, ним було понесені витрати на проведення експертизи в сумі 3805,92 грн., що сумі складає 52999,34 гривні. Зі змісту ч.1 ст.16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором, або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з пунктом 9 вищезазначеної Постанови відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, налагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Згідно ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню саме в сумі матеріальної шкоди, а саме у розмірі 52999,34 грн. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Зі змісту ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювача(відповідача), причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі п. 5 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наведені позивачем докази не свідчать про те, що в зв`язку залиттям квартири він зазнав моральних страждань. У відповідності до ч.2 ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Відповідно до абз.5 п.5 рішення Конституційного суду України №7-рп/2009 від 16.04.2010 у справі №1-9/2009, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 р. кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи. Також суд зауважує, що ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесений судовий збір в розмірі 960 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: partial