Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 12 березня 2018 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В поданій до суду позовній заяві позивач посилався на те, що відповідачу надані послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру [ADDRESS], за період з 01 грудня 2009 року по 01 лютого 2018 року існує заборгованість в розмірі 9281,57 грн. Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги за період з 01 грудня 2009 року по 01 лютого 2018 року з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 18357,32 грн. Згідно з ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2018 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02 квітня 2018 року позовну заяву ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано до Київського районного суду м. Полтави для розгляду за підсудністю. Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2018 року зазначену справу прийнято до провадження Київського районного суду м. Полтави за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про час, дату та місце судового засідання з розгляду справи по суті. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не зявився, хоча був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду за адресою, яка є зареєстрованим у встановленому законом порядку його місцем проживання, а також через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідач, будучи повідомлений про розгляд справи судом, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01 грудня 2009 року по 01 лютого 2018 року включно надавав послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS], але плата за послуги не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 9281,57 грн. При цьому розрахунок вартості послуг є обґрунтованим та відповідає затвердженим тарифам. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обовязок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Статтею 162 ЖК України передбачено обовязок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Як встановлено судом, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Також встановлено, що [PERSON] 31 березня 2010 року помер, актовий запис про смерть № 50 від 31 березня 2010 року. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з нормами ст. ст. 1268 -1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що після померлого 31 березня 2010 року [PERSON] Четвертою полтавською державною нотаріальною конторою 04 червня 2010 року відкрита спадкова справа № 2019/10, з заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач [PERSON]. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи норми ст. 1268 ЦК України, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину, яка йому належить з часу її відкриття, тобто, з 31 березня 2010 року. При цьому хоча [PERSON] у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину не отримав, але спадщина належить йому з часу відкриття спадщини, тому він в силу норм ст. ст. 322, 360 ЦК України має обовязок з утримання спадкового майна, до складу якого входить квартира [ADDRESS]. Окрім того, за нормами ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. В силу норм 1218 ЦК України спадкоємці отримують всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті, в розмірі вартості спадкового майна. Разом з тим, кредитору спадкодавця при зверненні з вимогами до спадкоємця потрібно дотримуватися вимог, установлених стст.1281-1282 ЦК. Так, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора про відкриття спадщини, якщо їм відомо про борги спадкодавця. Кредиторові належить протягом 6 місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом 1 року від настання строку вимоги. Кредитор, котрий не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у вказані строки, позбавляється права вимоги. Отже, в матеріально правовому розумінні право кредитора, який протягом шестимісячного строку від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, або протягом одного року від настання строку вимоги у випадку, коли кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, не пред'явив свої вимоги до спадкоємців припиняється. Позивач ПОКПТГ «Полтаватеплоенерго» належним чином не пред'явив вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину в передбачений строк, встановлений частиною 3 ст.1281 ЦПК України. В силу норм ст.\~1281\~ЦК України строки пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (присічними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів. Позивачем не було здійснено дій по пред'явленню своїх вимог до відповідача [PERSON], як до спадкоємця у встановлений ч.3 ст.\~1281\~ЦК України строк, тому право вимоги позивача до спадкоємців по боргах спадкодавця припинилося. Тому позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» за період з 01 грудня 2009 року по 01 квітня 2010 року не підлягають задоволенню. Суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] за період з часу прийняття спадщини, тобто з квітня 2010 рок, є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню, з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 квітня 2010 року по 01 лютого 2018 року в сумі 8816 грн. 23 коп. (9281,57 грн. 465,34 грн.). При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст.\~20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст.\~625\~ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст.\~20\~Закону України «Про\~житлово-комунальні\~послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903\~ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст.\~20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст.\~625\~ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст.\~96\~ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 01 квітня 2010 року по 01 лютого 2018 року. Розмір 3 % річних за вказаний період складає 1402,13 грн., а сума інфляційних втрат 7660,22 грн. Тому з відповідача на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" підлягає стягненню сума заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: [ADDRESS], за період з 01 квітня 2010 року по 01 лютого 2018 року в розмірі 8816 грн. 23 коп., 7660 грн. 22 коп. інфляційних втрат, 1402 грн. 13 коп. трьох відсотки річних, а всього 17878 грн. 58 коп. При вирішенні справи судом також враховується та обставина, що відповідно до ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Нормою частини третьої статті 267\~ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 червня 2015 року у справі №6-73 8цс 15, без заяви сторони у спорі, зробленої до ухвалення судом першої інстанції судового рішення, ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони. Відповідач при розгляді справи не скористався своїм правом на подання заяви про застосування позовної давності. Оскільки відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору не можуть бути на нього покладені.

Outcome: partial