Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом 25.11.2016 року, який підтримали в судовому засіданні та, уточнивши позовні вимоги 12.01.2016 р., її представники пояснили, що відповідно до рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.12.2013р. договір дарування квартири [ADDRESS] від 13.06.1996р. укладений між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним, а відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду від 26.06.2015р. за нею визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. У даній квартирі після укладення недійсного договору дарування, проживала [PERSON] разом зі своєю сім'єю, у томі числі з відповідачем [PERSON] Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області [PERSON] була виселена з спірної квартири без надання іншого житла і дане рішення апеляційного суду про виселення виконувалось державною виконавчою службою Коломийського міськрайонного управління юстиції. За наслідками виконання рішення суду, був складений акт державного виконавця від 16.10.2015р., яким встановлено фактичне виконання рішення суду, а також зафіксовано що за вказаною адресою проживає чоловік боржниці ([PERSON].) - [PERSON]. Відповідачу [PERSON] достовірно відомо про те, що він проживає у квартирі позивачки без належних правових підстав і її вимоги та вимоги її представників виселитись з квартири позивачки він ігнорує та відмовляється добровільно звільнити її квартиру. Через неправомірні дії [PERSON] позивачка не має можливості вільно володіти та користуватись своїм майном, а будучи інвалідом 1 групи вона змушена проживати в с. Корнич у некомфортних умовах, і не має можливості вселитись у свою квартиру, де проживає стороння для неї людина - відповідач. [PERSON], який порушує її право використовувати помешкання для власного проживання та інше, передбачене ст.383 ЦК України. Неправомірними діями [PERSON] позивачці завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою [PERSON] щодо неї. З 1996 року [PERSON] проживає у квартирі позивачки незаконно, а з 10.12.2013р. з часу прийняття рішення апеляційним судом Івано-Франківської області, йому про це достовірно відомо. Однак незважаючи на це, [PERSON] відкрито знущається з позивачки, не бажає висилятись з її квартири, позбавляє її можливості використовувати своє житло для власного проживання, чим спричиняє їй тяжкі душевні страждання. Розмір моральної шкоди позивачка оцінює в сумі 50000 грн. і бажає щоб вона була відшкодована їй грішми. Просять суд усунути перешкоди у користуванні квартирою позивачки [ADDRESS], шляхом виселення з неї [PERSON] і стягнути на користь позивачки з [PERSON] моральну шкоду в сумі 50000 грн., а також судовий збір по справі. Відповідач і його представник не визнали позов і пояснили, що у відповідності до рішення Івано-Франківського апеляційного суду від 10.12.2013 року договір дарування квартири [ADDRESS] від 13.06.1996 року укладений між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним. Відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду від 26.06.2015 року скасовано рішення про державну реєстрацію в особі Реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та виселити з спірної квартири. Так, 16.10.2015 року він був присутній при складанні акту Коломийською ДВС щодо виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], який він підписав, закрили квартиру на замки, частково винесли свої речі з квартири та переїхали в іншу квартиру. Оскільки він в квартирі не зареєстрований з 2005 року і тривалий час там не проживає і так як згідно з рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.08.2015 року він ніякого відношення до даної квартири не має, то згідно рішення суду [PERSON] зобов'язана сплатити [PERSON] 115 тисяч 729 гри. 39 коп. Також з 16.10.2015 року ні він, ні [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають, а дружина не повертає ключі від вхідних дверей вище вказаної квартири тільки із-за того що [PERSON] ухиляється від виконання рішення суду сплати щодо відшкодування понесених витрат. Позовна заява [PERSON] є безпідставною, і тільки для того щоб уникнути сплачувати кошти, які вказав Апеляційний суд, так як згідно рішення Коломийського міськрайонного суду скасовано рішення про державну реєстрацію в особі Реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та виселити з спірної квартири, однак станом на 15.12.2015 року в Реєстраційній службі Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області запис про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] ще записано на [PERSON] [PERSON] не здійснила виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 26.06.2015 року, згідно якого зобов'язана із рішенням суду звернутись в Реєстраційну службу Коломийського міськрайонного управління юстиції, де зареєструвати та отримати витяг на квартиру. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судове рішення у цивільній справі", рішення суду є найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Осносним Законом України принципу верховенства права, тому просить суд позов [PERSON] про його виселення з квартири залишити без задоволення. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд, вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.12.2013р. договір дарування квартири [ADDRESS] від 13.06.1996р. укладений між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним, а відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду від 26.06.2015р. за нею визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. А, оскільки у даній квартирі після укладення недійсного договору дарування, проживала [PERSON] разом зі своєю сім'єю, в томі числі з відповідачем [PERSON] рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області [PERSON] була виселена з спірної квартири без надання іншого житла і дане рішення апеляційного суду про виселення виконувалось державною виконавчою службою Коломийського міськрайонного управління юстиції. За наслідками виконання рішення суду, був складений акт державного виконавця від 16.10.2015р., яким встановлено фактичне виконання рішення суду, а також зафіксовано що за вказаною адресою проживає чоловік боржниці ([PERSON].) - [PERSON]. Доведено судом, що відповідачу [PERSON] достовірно відомо про те, що він проживає у квартирі позивачки без належних правових підстав і її вимоги та вимоги її представників виселитись з квартири позивачки він ігнорує, та відмовляється добровільно звільнити її квартиру. Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону і згідно ст.387 ЦК України позивачці належить право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відновити порушені цивільні права позивачки можливо відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України шляхом припинення дії (проживання [PERSON] у її квартирі) яка порушує право. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном так як через неправомірні дії [PERSON] позивачка не має можливості вільно володіти та користуватись своїм майном, а будучи інвалідом 1 групи вона змушена проживати в с. Корнич у некомфортних умовах, і не має можливості вселитись у свою квартиру, де проживає стороння для неї людина - відповідач. [PERSON], який порушує її право використовувати помешкання для власного проживання та інше, передбачене ст.383 ЦК України. Також доводить позивачка, що неправомірними діями [PERSON] їй завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, котрих вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою [PERSON] щодо неї. З 1996 року [PERSON] проживає у квартирі позивачки незаконно, а з 10.12.2013р. з часу прийняття рішення апеляційним судом Івано-Франківської області, йому про це достовірно відомо. Однак, незважаючи на це, [PERSON] відкрито не бажає висилятись з її квартири, позбавляє її можливості використовувати своє житло для власного проживання, чим спричиняє їй душевні страждання. Проте, суд вважає, що для відновлення порушеного права позивачки, попереднього стану достатньо суми 1000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, тому в цій частині позов слід задовольнити частково. Крім того, суд критично оцінює пояснення відповідача з приводу відмови в задоволенні позову так як нібито позивачка ухиляється від виконання своїх зобов'язань по іншому рішенні суду, оскільки вимоги по даному позову не взаємопов'язані із рішенням, на яке покликається відповідач. Таким чином, суд вважає що позовні вимоги доведені і слід усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], яка належить [PERSON], шляхом виселення з неї [PERSON], зобов'язавши відповідача передати позивачці ключі від квартири [ADDRESS], а також стягнути з відповідача моральну шкоду на користь позивачки в сумі 1000 грн., задовольнивши в цій частині позов частково і стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. Наведене стверджується: копіями судових рішень /а.с.3-12, 32-34/, копією акту державного виконавця /а.с.13/, копією тимчасового пенсійного посвідчення /а.с.21/, копією довідки до акту огляду МСЕК /а.с.22/, копією пенсійного посвідчення /а.с.23/, копіями виконавчих листів /а.с.35-36/, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.37/. На підставі ст.,ст. 16, 319, 383, 387, 391, 392, 1167 ЦК України та

Outcome: partial