Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду про захист прав споживача шляхом визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. У підтвердження позовних вимог зазначив, що є споживачем послуг газопостачання, які надаються відповідачами за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок в обліку відповідачів [NUMBER]). У квартирі проживає дві особи, її обладнано газовою плитою, відсутнє централізоване гаряче водопостачання та газовий водонагрівач. Щомісячно позивач сплачує вартість отриманих послуг в сумі 98,80 грн. за дві особи. До 01.08.2017 року ПАТ «Дніпрогаз» нараховував обсяги спожитого газу в кількості 14,2 м3, однак з 01.08.2017 року незаконно збільшив визначення обсягів спожитого природнього газу і надалі, за кожен місяць замість 14,2 м3, здійснює нарахування по 36,6 м3 газу. На звернення позивача ПАТ «Дніпрогаз» пояснює, що збільшення обсягів природного газу було зроблено у зв`язку з відмовою мешканців будинку від встановлення загальнобудинкового лічильника газу, що здійснювалося за ініціативою та за рахунок оператора газорозподільних систем. ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на звернення позивача пояснює, що здійснює нарахування оплати за спожитий природній газ з 01.08.2017 р. по теперішній час за даними оператора ПАТ «Дніпрогаз» і що ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не здійснює розподіл природного газу газорозподільною системою на користь замовників, не веде облік об`ємів спожитого споживачами природного газу. Позивач вважає такі дії відповідачів неправомірними та просить суд, визнати незаконними дії ПАТ «Дніпрогаз» з визначення позивачу, як споживачу газу за адресою: [ADDRESS] (о/р [NUMBER] ), з 01.08.2017 р. фактичного об`єму спожитого природнього газу щомісячно за граничними об`ємами споживання у розмірі 36,6 м3 (18,3 м3 на одну особу). Зобов`язати ПАТ «Дніпрогаз» зробити перерахунок норми споживання природного газу за адресою: [ADDRESS] (о/р [NUMBER] ) з 01.08.2017 р. по 18.08.2017 р. по нормі споживання газу 14,2 м3 на місяць (7,14 м3 на одну особу); 3 19.08.2017 р. по поточний час - по нормі споживання газу 10,8 м3 на місяць (5,4 м3 на одну особу). Визнати незаконними дії ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо нарахування оплати вартості спожитого природного газу у період з 01.08.2017 р. по поточний час та облікування боргу у сумі 2276,73 грн., щодо позивача, як споживача газу за адресою: [ADDRESS] (о/р [NUMBER] ). Зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» зробити перерахунок нарахувань вартості за споживання природного газу за адресою: [ADDRESS] (о/р [NUMBER] ) з 01.08.2017 р. по 18.08.2017 р. по нормі споживання газу 14,2 м3 на місяць (7,1 м3 на одну особу); з 19.08.2017 п. по поточний час - по нормі споживання газу 10,8 м3 на місяць (5,4 м3 на одну особу). Стягнути з відповідачів солідарно 4554,00 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Дніпрогаз» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в обґрунтування своєї позиції посилався на те, що дії відповідача з встановлення загальнобудинкового лічильника газу це виконання обов`язків із забезпечення 100% обліку спожитого природного газу населенням та не суперечать нормам чинного законодавства. Представник відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» надано відзив на позов, в якому він посилається на те, що позивачем не доведено порушення з боку відповідача норм чинного законодавства України, аргументи позивача зводяться до незгоди зі встановленим законодавством порядком визначення обсягів споживання газу у разі відмови від встановлення загальнобудинкового лічильника. У судовому засіданні позовні вимоги представником позивача не визнавались. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач зареєстрована, проживає за адресою [ADDRESS] та є споживачем послуг з газопостачання. За даною адресою на позивача відкрито особовий рахунок абонента [NUMBER] . Постачання природного газу мешканцям (споживачам) на території міста Дніпра здійснює суб`єкт господарювання ТОВ " Дніпропетровськгаз збут", а розподіл природнього газу здійснює ПАТ «Дніпрогаз». Відповідно до Акту № 19/3 про відмову від встановлення будинкового лічильника газу за кошти та з ініціативи ПАТ «Дніпрогаз» від 23.06.2016 року, складено акт представниками останнього за участю голови правління ОСББ «ОСББ Юридична-3», представників поліції роти 4 батальйону 4 УПП Сизон А.В, Самборського А.А. про те, що при встановленні будинкового вузла обліку газу за кошти та з ініціативи ПАТ «Дніпрогаз» за адресою: [ADDRESS], представниками оператора ГРМ не було надано доступу для виконання робіт, що унеможливлює встановлення вузла обліку згідно вимог законодавства. На підставі Акту про відмову від встановлення будинкового лічильника газу № 19/3 від 23.06.2016 року, представниками ПАТ «Дніпрогаз» складено Акт про порушення № 19/3 від 23.06.2016 року, відповідно до якого установлено порушення Кодексу газорозподільних систем: Глави 5 Розділу ІХ Кодексу ГРМ, який затверджено Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг твід 30.09.2015 року № 24974 - відмова від встановлення загально будинкового вузла обліку газу. В Акті про порушення є відмітка, що комісія оператора ГРМ з розгляду цього акта буде проводити засідання 07.09.2016 року за адресою м. Дніпро, вул. О. Кониського (Володарського), 5. Акт складено у присутності голови правління ОСББ «Юридична -3» Валєр І.С , який від підписання акту відмовився. З наданого позивачем рахунку вбачається, що йому нараховується об`єм спожитого газу 36,60 куб.м на місяць на дві зареєстровані в квартирі особи. Відповідачі не заперечують ту обставину, що відповідно до абз.7 п.3 гл.4 розд. ІХ Кодексу ГРМ позивачу нараховується фактичний об`єм спожитого газу за граничними об`ємами споживання, що становить 18,3 куб. м. на одну особу. Порядок та підстави забезпечення населення приладами обліку природного газу врегульований Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Законом України «Про ринок природного газу», Главою 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 рок № 2494, Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року №620 (далі Тимчасове положення), Типовим договором розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500. Так, згідно з пунктом 4 Тимчасового положення ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Відповідно до положень статей 2-6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» ( які діяли на момент виникнення спірних правовідносин), постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі - з 01 січня 2018 року. Виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території та отримали відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу. Суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. У разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - з 01 січня 2018 року. Відповідно до пункту 3, глави 4, розділу IX Кодексу (в редакції, яка діяла на час складання акта про порушення), якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу. Приписами глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем ( в редакції станом на 23 червня 2016 року) передбачено порядок та підстави складання акта про порушення, виявленого у споживача (несанкціонованого споживача). Зокрема, акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. При складанні акта про порушення представник оператора ГРМ зазначає в ньому про необхідність споживача (несанкціонованого споживача) бути присутнім на засіданні комісії, на якому буде розглянуто складений акт про порушення, та визначає: 1) місцезнаходження комісії з розгляду актів про порушення; 2) дату та орієнтовний час проведення засідання комісії, на якому буде розглядатися складений акт про порушення; 3) контактний телефон особи Оператора ГРМ (для уточнення інформації щодо часу та місця засідання комісії). Суд виходить з того, що відповідачем ПАТ «Дніпрогаз», який в силу Закону України «Про ринок природного газу», є оператором газорозподільної мережі, в порушення ст.ст. 81-83 ЦПК України не надано доказів на підтвердження того, що позивач по справі 23 червня 2016 року вчиняла дії, які свідчать про її відмову від встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу, а також про складання відносно неї відповідних актів про порушення. В акті про порушення від 23.06 2016 року не зазначено конкретного споживача за участю якого він складений. Він лише містить відмітку про відмову від підпису голови правління ОСББ «Юридична,3» Валєр І.С . В акті про відмову від встановлення будинкового лічильника міститься заява мешканців будинку, в тому числі і позивача по справі, про встановлення індивідуальних лічильників поквартирно. Суд приходить до висновку, що звернення мешканців будинку [ADDRESS] , адресоване ПАТ «Дніпрогаз», в якому вони просять встановити індивідуальні лічильники в кожну квартиру не є підставою для визначення цим мешканцям фактичного об`єму спожитого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населення, оскільки такою підставою є відповідний акт про порушення, складений відповідно до вимог глави 5 розділу XI Кодексу. Оскільки під час розгляду акту про порушення від 23 червня 2016 року, ПАТ «Дніпрогаз» не встановлено коло осіб, які здійснили вказані в акті порушення, і оскаржуваним рішенням ПАТ «Дніпрогаз» застосована відповідальність відносно позивача, у якої не встановлений індивідуальний газовий лічильник, однак не за відповідний календарний місяць, в якому малося порушення, (червень 2016 року), а з 01 серпня 2017 року та на невизначений строк. Суд вважає безпідставними доводи відповідача ПАТ «Дніпрогаз» про те, що пунктом 3 глави 4 розділу IX Кодексу передбачено право оператора ГРМ змінити режим нарахування об`ємів природного газу побутовому споживачу, що проживає у такому будинку і не забезпечений індивідуальним лічильником природного газу, з визначенням фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по такому споживачу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням у разі відмови споживача від встановлення за рахунок та ініціативою оператора ГРМ загальнобудинкового вузла обліку природного газу оператора ГРМ. Як встановлено судом, зміни до вищевказаного пункту, які передбачають визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу, який відмовився від встановлення загальнобудинкового лічильника газу, за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, набрали чинності 29 листопада 2016 року, однак після вказаної дати відповідні акти про порушення відносно позивача не складались. Зокрема, в абзаці 3 пункту 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу вказано, що оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до оператора ГТС з метою її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Врахувавши, що плата за природний газ нараховувалась позивачу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням згідно з додатком № 10 до Кодексу газорозподільних систем без належних на те правових підстав, суд приходить до висновку висновку про визнання незаконними дії Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» щодо визначення позивачу, як мешканці квартири [ADDRESS] з 01 серпня 2017 року режиму споживання, за яким фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням. У той же час судом не встановлено порушень прав позивача відповідачем ТОВ «Дніпропетровськгаззбут», оскільки останній нараховує вартість газу, об`єми якого встановлюються саме ПАТ «Дніпрогаз» Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд звертає увагу на наступне. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 2, 3Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивач обґрунтовує позовні вимоги посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів». Право на відшкодування моральної шкоди відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають, якщо шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстав для відшкодування моральної шкоди позивачеві немає, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь держави в порядку ст.. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1409,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial