Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що йому виконавчим комітетом Михальчанської сільради 18.01.1988 р. на підставі рішення виконавчого комітету Сторожинецької районної ради №15 від 13.01.1988 року позивачу було видано свідоцтво про право власності на житлове приміщення, а саме на будинок [ADDRESS] У зазначеному вище житловому будинку зареєстроване місце проживання [PERSON], який більше п'ятнадцяти років не проживає у вказаному будинку. Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, що по [ADDRESS] посилаючись на те, що він не проживає у будинку більше п'ятнадцяти років, та у добровільному порядку не виписується з будинку. В судове засідання позивач [PERSON] направив заяву про розгляд справи у його відсутності, просив задоволити позовні вимоги. Треті особи [PERSON], [PERSON] направили до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, не заперечували проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] до суду не з'явилася, згідно наданого позивачем свідоцтва про смерть від 11.05.2016 р. (а.с.44) в становлено, що [PERSON] померла. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, виходячи з чого суд знаходить можливим розглядати справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. Судом встановлено, що позивач, на підставі рішення виконавчого комітету Сторожинецької районної ради №15 від 13.01.1988 року та свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 18.01.1988 р. являється власником будинку [ADDRESS] (а.с.8). Позивач був головою цього колгоспного двору і судом встановлено, що відповідач [PERSON] не був його членом, тобто не був співвасником колгоспного двору але був за вказаною адресою зареєстрований, що підтверджено актом обстеження житлово-побутових умов від 04 березня 2016 року за №63 (а.с.10). Відповідач, являється прийомним сином позивача, тобто членом сім'ї позивача, однак виїхав з вказаного будинку більше п'ятнадцяти років тому. Судом встановлено, що відповідач є зареєстрований у житлі позивача, але там не проживає, тобто змінив місце проживання. Згідно статті 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, а відповідно до ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Виходячи з викладеного та зважаючи на те, що відповідач змінив місце проживання вибувши з житлового будинку позивача і вже більше п'ятнадцяти років в цьому житлі не проживає, а позивач згідно ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд знаходить, що позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким що втратив право проживання в будинку позивача підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає що визнання [PERSON] таким що втратив право на проживання в житлі позивача є підставою для зняття його з реєстраційного обліку, оскільки згідно статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р. №1382, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Зважаючи на це суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку в житлі позивача, оскільки вказана вимога є супутньою вимозі про втрату права проживання. На підставі ст.ст. 64, 107 ЖК України, ст.ст.391, 405 ЦК України ст.ст. 10, 57, 60, 212, 213, 215, 224-233 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial