Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача та просив зобов'язати відповідача повернути на його користь суму вкладу згідно умов Договору №1727219 від 08.10.2013 року у розмірі 10000 доларів США, проценти по вкладу в розмірі, передбаченому п. 2.4 Договору, тобто 10,5% річних від суми вкладу за весь період користування грошима, проценти по вкладу у розмірі 3% річних від суми вкладу та суму відповідно до індексу інфляції за весь час користування грошима. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 08.10.2013 року він уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу №1727219 без поповнення терміном на 1 рік на суму 10000 доларів США зі сплатою відсотків за ставкою 10,5% річних. На його звернення 09.10.2014 року про повернення коштів по депозитному вкладу та відсотків по ньому, позивач отримав усну відмову з приводу відсутності грошових коштів. У судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без ведення технічної фіксації, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Не заперечував проти винесення заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи містяться поштові повідомлення, причини неявки суду не відомі, у зв'язку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встанволені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як встановлено судом, 08 жовтня 2013 року між сторонами по справі укладений договір №1727219 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення оформлений в рамках Пакету послуг "Новий ПУ Базовий+". Відповідно п.1.1. вкладник зобов'язується в строк не пізніше 5 календарних днів з дня підписання цього Договору передати, а Банк- прийняти грошову суму у розмірі 10000 доларів США. Відповідно п.2.2. Строк дії вкладу - 12 місяців+1 день від дати надходження вкладу на Вкладний рахунок. Згідно п. 2.3. У разі внесення вкладником коштів на Вкладний рахунок в день підписання Сторонами цього Договору, датою повернення вкладу - 09 жовтня 2014 року /а.с.4/. Відповідно квитанції №9140 від 08.10.2013 [PERSON] зробив внесок на користь відповідача у розмірі 10000 доларів США /а.с.7/. 09.10.2014 року позивач надіслав заяву відповідачу з вимогою повернення суми вкладу та відсотків згідно договору №1727219 від 08.10.2013 року /а.с.9/, однак до теперішнього часу відповіді не отримав. Згідно п.2.4. процентна ставка по вкладу становить 10,5% річних /а.с.4/. З поточного звіту по картковому рахунку станом на 09.10.2014 року /а.с.5/ встановлено, що на депозитні кошти в розмірі 10000 доларів США нараховані відсотки у розмірі 1023,23 доларів США. Строк договору на теперішній час вже закінчився, однак відповідач відмовляється у добровільному порядку виплатити позивачу суму депозитів. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встанволені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача повернути позивачу депозитний вклад, а також зобов'язати нарахувати та виплатити відповідні відсотки підлягають до задоволення, оскільки відповідач отримав кошти за депозитним договором, строк дії якого закінчився, відповідач кошти не повернув у визначений строк, чим порушив майнові права позивача, які підлягають захисту судом. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити проценти по вкладу у розмірі 3% річних від суми вкладу та суму відповідно до індексу інфляції за весь час користування грошими з дня укладення договору по день виплати, оскільки угодою від 08.10.2013 року боржник отримав кошти в іноземній валюті, із зазначенням процентної ставки за користування грошима, а тому індекс інфляції в даному випадку не застосовується. На підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial