Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач служба у справах дітей Підгаєцької районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на користь дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що сім'я [PERSON] з 2006 року перебуває на обліку як неблагополучна сім'я, з відповідачем проводилась профілактична робота щодо утримання та виховання неповнолітніх дітей, 03.12.2009 року [PERSON] було засуджено до покарання у виді 5 років 30 днів позбавлення волі, її дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування та влаштовано під опіку бабці [PERSON], однак після звільнення з місць позбавлення волі відповідач не виконує батьківських обов'язків щодо утримання та виховання дітей, оскільки звернулась із заявою, у якій надала згоду на позбавлення її батьківських прав та просила залишити надалі її неповнолітніх дітей із опікуном [PERSON] Крім того, просить стягнути з відповідача аліменти в сумі по 300 грн. щомісячно на кожну дитини до досягнення дітьми повноліття з індексацією розміру аліментів відповідно до закону, оскільки відповідач добровільно дітей не отримує, матеріальної допомоги не надає. Представник позивача служби у справах дітей Підгаєцької районної державної адміністрації в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, вказаних у позовній заяві просить його задовольнити. Також підтримав висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково та суду пояснила, що вона після звільнення з місць позбавлення волі не має постійного місця проживання, оскільки її житловий будинок в с. Вербів згорів, не має офіційного місця роботи та доходів, тому не має змоги матеріально утримувати дітей. На даний час вона неофіційно працює, доглядаючи хвору жінку в с. Голєндра Підгаєцького району, де і проживає, її діти перебувають у її матері [PERSON], вона періодично до них навідується, надає матеріальну допомогу, купує продукти харчування та інші речі дітям. Просить не брати до уваги подану нею до органу опіки і піклування заяву, не позбавляти її батьківських, оскільки вона бажає виховувати та утримувати своїх дітей, однак їй необхідний час для того, щоб знайти роботу та житло, також, зазначила, що вона не у змозі сплачувати аліменти, оскільки не працює та не має доходів. Не заперечує щодо того, щоб її діти були передані під опіку [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Залучена в якості третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що не заперечує щодо задоволення позову, оскільки дійсно відповідач після звільнення з місць позбавлення волі не виконує належним чином батьківських обов'язків по відношенню до своїх синів, не забезпечує їм належний догляд та виховання, лише декілька разів на тиждень приїжджає до дітей, не має постійного житла, доходів, коли їздила на заробітки, іноді купувала продукти харчування, одягу та інших необхідний речей дітям не купувала, коштів на утримання дітей не давала. На даний час діти знаходяться під її опікою, вона самостійно забезпечує їх матеріально та виховує, однак, не бажає, щоб відповідач проживала у її житловому будинку. Не заперечує щодо передачі дітей під її опіку. Прокурори в судовому засіданні при вирішенні спору поклались на думку суду при врахуванні інтересів неповнолітніх дітей. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовна заява підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав: Відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], який народився [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Угринівською сільською радою Підгаєцького району Тернопільської області. Також, [PERSON] є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], який народився [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Угринівською сільською радою Підгаєцького району Тернопільської області. Судом встановлено, що відомості про батьків дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України зі слів матері. Згідно вимог ст. 12 закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку природних здібностей дитини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у серпні 2014 року звільнилась з місць позбавлення волі, вона та її неповнолітні діти не проживають за місцем реєстрації в с. Вербів Підгаєцького району, оскільки будинок постраждав внаслідок пожежі та непридатний до проживання. Деякий час відповідач проживала разом із дітьми за місцем проживання опікуна [PERSON], на час розгляду справи судом проживає окремо від дітей, не має постійного житла та офіційних доходів, періодично навідує дітей, надання матеріальної допомоги дітям не носить постійного характеру. Діти проживають з бабусею [PERSON], яка є їх опікуном згідно розпорядження голови районної державної адміністрації від 16.06.2010 року, у будинку забезпечено належні умови для їх проживання та розвитку, на час обстеження [PERSON] не було, що підтверджено актами обстеження житлово-побутових умов, складеними комісією Служби у справах дітей від 22.08.2014 року, від 24.09.2014 року. Із пояснень свідків [PERSON], [PERSON] які є класними керівниками дітей, вбачається, що мати [PERSON] з початку навчального року не цікавилась навчанням дітей, на батьківські збори не приходила, бабця виконує усі обов'язки по вихованню дітей. Згідно висновку органу опіки та піклування Підгаєцької районної державної адміністрації №01/1555/01-17 від 19.09.2014 року встановлено, що [PERSON] надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], тому враховуючи інтереси дітей Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Таким чином встановлено факт винної поведінки відповідача відносно своїх синів [PERSON], [PERSON], оскільки мати належним чином не виявляє до дітей батьківської уваги та турботи, не приділяє достатньо часу для виховання та догляду за дітьми, не цікавиться їх станом здоров'я, навчанням, тобто свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо неповнолітніх дітей. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, що містяться у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизначених норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виконання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Разом з тим, суд приймає до уваги роз'яснення, дані у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", згідно яких суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси). Так, суд враховує такі об'єктивні обставини, що відповідач відбувала покарання та з незалежних від її волі причин не виконувала батьківських обов'язків відносно її неповнолітніх дітей, які знаходились під опікою бабусі, після звільнення з місць позбавлення волі для створення необхідних умов життя для себе та дітей відповідачу необхідно вживати зусиль, що потребує певного часу, оскільки житловий будинок за місцем її реєстрації непридатний для проживання, вона не має постійного місця роботи. Виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, суд вважає, що позов є передчасним, тому у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Враховуючи вищезазначене, а також те, що відповідач станом на час розгляду справи не вжила заходів щодо належного матеріального утримання дітей, їх виховання, належного батьківського догляду, і такі дії відповідача свідчать про її ухилення від виконання батьківських обов'язків, у зв'язку з чим залишення дітей у неї є небезпечним для їх життя та здоров'я, тому суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити своє ставлення до утримання та виховання дітей, а також відібрати дітей у відповідача та передати дітей органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексі України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконує свій обов'язок по утриманню неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], не надає їм матеріальної допомоги без поважних на те причин, хоча є працездатною. Тому, враховуючи матеріальне становище дітей та відповідача, яка має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 300 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення ними повноліття. На підставі наведеного та

Outcome: partial