Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до судуз позовом і просить стягнути з відповідачки 25 850, 00гр. боргу за договором позики та 5000,00 гр. в відшкодування моральної шкоди. Посилається в позові на те, що 30.08.2014 року між ним та відповідачкою був укладений Договір позики, за яким він надав відповідачці в борг 1 100,00 дол. США. Строк повернення боргу ними за договором був обумовлений не пізніше 6 місяців з дня підписання розписки, тобто до кінця лютого 2015 року. З метою повернення наданих коштів він неодноразово зателефонував відповідачці, на що остання заявила, що отриману суму коштів вона не отримувала та повертати не збирається. Такими діями відповідачки йому завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, пов»язаних з порушенням його прав. У нього погіршилися стосунки з рідними та колегами по роботі став під сумнів його відпочинок. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Представник позивача вимоги останнього в судовому засіданні підтримав. Відповідачка в судове засідання неодноразово не з'являлася, про час розгляду справи сповіщалася належним чином у порядку, визначеному ст.76 ЦПК України, однак судові повістки поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням терміну зберігання на поштовому відділені. Виходячи з цього та вимог ч.2 ст.77 ЦПК України суд вважає повідомлення відповівдачки про час розгляду спарви належним. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, заслухавши думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.1 ст.1049 кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що 30.08.2014 року між сторонами був укладений Договір позики,за яким позивач передав відповідачці в борг 1100, 00 дол. США, про що відповідачкою була видана власноручна розписка. З розписки відповідачки вбачається, що вона зобов'язалася повернути суму боргу не пізніше 6 місяців з дня підписання розписки, тобто до кінця лютого 2015 року. / а.с. 5/ Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що умови договору відповідачкою до цього часу не виконані, борг не повернуто. Виходячи з положень ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Відповідачка, своїм правом не скористалася, проти вимог позивача заперечень не подала і наявність боргових зобов'язань перед позивачем не спростувала. З точки зору закону в разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. На підтвердження укладеного з відповідачкою договору позики та передачу їй грошових коштів представник позивача у судовому засіданні надав суду оригінал розписки відповідачки про отримання грошових коштів, наявність якої у нього є свідченням невиконання відповідачкою умов договору позики. Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачкою зобов'язань за договором позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Звертаючись до суду позивач просить стягнути суму боргу в українській гривні станом на день звернення до суду. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" гідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на день ухвалення рішення курс Національного банку України долара США до гривні становить 100 дол. США х 21,97грн. Виходячи з даної норми закону суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідачки на його користь суми боргу в гривні, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 24 167,00 гр. / 1100,00 х 2197.1761 = 24 167,00 гр./ Суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Звертаючись до суду, позивач обгрунтовує завдану йому моральну шкоду та необхідність її відшкодування нормами ст. 23 ЦК України. Порядок та підстави відшкодування моральної шкоди визначені також ст.ст.23, 1167 ЦК України. Стаття 1167 ЦК України регулює відшкодування моральної шкоди в позадоговірних відносинах сторін. Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з»ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, а умовами укладеного між сторонами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв»язку з невиконанням договірних зобов»язань. Виходячи з цього, підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з цього та розміру задоволених судом вимог позивача суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на його користь 241,67 гр. судового збору. Сплаченого ним при зверненні до суду.

Outcome: partial