Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду та просила визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право кристування квартирою [ADDRESS] та зняти з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, мотивуючи тим, що їй належить спірна квартира, у якій зареєстровані відповідачі, які з 2001 року у спірному житлі не проживають, свої речі вивезли, комунальні послуги не сплачують. В судове засідання позивача та її представник не з`явились, через канцелярію суду представником позивача подано заяву про розгляд справи за відсутності, вимоги позову підтримав, просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились - про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі. В зв`язку з цим суд на підставі ст.ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Квартира [ADDRESS] , належить на праві власності позивачеві [PERSON] , що підтверджено договором купівлі-продажу від 30.03.1999 року, зареєстрований за №1-/8/ та інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( арк. справи 9). Як вбачається з довідок №3/04 від 25.04.2016 року, 29.06.2016 року виданих Житлово-будівельним кооперативом "Мрія - Херсон" відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак за зазначеною адресою з 2001 року не проживають (арк. справи 7). Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого\~ майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, \~спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі мали об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їм позивач не чинила, майно та речі відповідачів в квартирі відсутні, поважних причин для їх відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Відсутність відповідачів за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачами, дають суду підстави зробити висновок, що відповідачі, не мешкаючи в спірному домоволодінні з 2001 року, без поважних причин, втратили право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - це внесення відомостей про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси одного житла особи чи адреси спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, військової частини до визначених цим Законом документів та до реєстраційного обліку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб (далі - орган реєстрації) Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому відповідачі додатковому визнанню такими, що підлягають зняттю з реєстраційного обліку не підлягає, та в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. На\~ підставі викладеного,

Outcome: partial