Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що у період знаходження у шлюбі в них з відповідачем народились спільні діти, які наразі перебувають на її утриманні. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягувати щомісячно з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, а саме: 2500 грн на утримання доньки [PERSON] , оскільки остання хворіє і потребує постійного лікування, та 2000 грн на утримання сина [PERSON] , а також стягнути з відповідача на користь останньої понесені нею судові витрати за подачу позовної заяви. В обґрунтування позову позивач вказала, що відповідачем на утримання та виховання двох неповнолітніх дітей грошові кошти надаються не регулярно та в розмірах, що не дають можливості для гармонійного розвитку дітей. Відповідно до ухвали Житомирського районного суду м. Житомира у справі відкрито провадження, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 13.04.2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не обґрунтовані підстави та не надано доказів, на підставі яких необхідно стягнути аліменти у заявленому розмірі. Просив взяти до уваги, що відповідач сплатив позивачу на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 4550,00 грн - 23.03.2021 року та 1206,03 грн - 06.04.2021 року (а.с. 30-42). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб сторін згідно рішення Корольовського районного суду від 05.10.2015 року у справі № 296/8460/15-ц розірвано 05.10.2015 року (а.с. 7). Встановлено, що сторони від шлюбу мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 21), які проживають разом з матір`ю (а.с.24). Зі змісту виписки амбулаторного хворого [PERSON] вбачається, що остання має гастроентерологічне захворювання (а.с. 3-4). Частиною 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України, ч. 2 ст. 51 Конституції України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. (ст. 8 Закону України Про охорону дитинства). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України). Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1ст. 184 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, у статті 182 СК України законодавець, з метою захисту та забезпечення права дитини на належне утримання, закріпив, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем належними та допустимими доказами не доведено розмір доходів відповідача, а також інших обставин, передбачених ч. 1 ст. 182 СК України, відтак спроможність [PERSON] сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі не підтверджено. Зі змісту довідки про доходи від 05.03.2021 року, яка надана відповідачем, вбачається, що він працює у ТОВ "СТС-ГРУП" з 03.02.2021 року; розмір заробітної плати становить 5490.00 грн щомісячно (а. с. 37). Щодо квитанції від 06.04.2021 року на суму 4550,00 грн (а. с. 41), наданої відповідачем як доказ сплати аліментів, суд зазначає, що з останньої не вбачається період оплати аліментів, відтак суд не може взяти її до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене, оскільки відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітніх дітей, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік», суд дійшов висновку, що з метою забезпечення права неповнолітніх дітей на належне утримання, з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1300,00 грн на утримання доньки [PERSON] , так як остання хворіє і потребує постійного лікування, та 960,00 грн на утримання сина [PERSON] , але менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення. Разом з тим, згідно квитанції № 0.0.1973529765.1 від 13.01.2021 року, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн (а.с. 1). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з викладеного, оскільки клопотання про повернення судового збору від позивача не надходило, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial