Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив під час розгляду справи, в якому просив: зобовязати відповідача привести наказ № 1117-к від 30.11.2015 року у строгу відповідність з нормами КЗпП України та постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» для чого вказати у наказі «не допустити до праці», а поновити на роботі на колишній посаді начальника АЗС 21-03 Харківського регіону з 04.03.2015 року, а не з 01.12.2015 року, що також відповідало рішенню апеляційного суду Харківської області від 10.11.2015 року, а так само уточнити у відповідача по справі, чому в матеріалах справи є два накази з одного і того ж питання за одним номером і однієї дати, а за визначенням відрізняються один від одного (в одному наказі п.1 скасовує дію наказу ПІІ «АМІК- Україна »№ 201к про 04.03.2015 року, а в іншому наказі цей пункт взагалі відсутній), а також виконати п. 4. цього ж наказу і внести відповідні записи в трудову книжку відповідно до ст.48.KЗОT України та Інструкції «про порядок ведення трудових книжок», що на сьогодні не зроблено; стягнути з відповідача по справі середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.11.2015 року по 10.12.2015 року в сумі 3177грн. 63 коп., тобто по день видання наказу № 1145-к від 10.12.2015 року; скасувати наказ № 1145-к від 10.12.2015 року по підставі «закінчення термінів касаційного провадження», про що вказано в самому наказі, і винесенні ухвали Вищим Спеціалізованим Судом України про 28 березня 2016 року, яким відповідачу по справі було відмовлено в розгляді матеріалів (касаційної скарги) з мотивів «відсутності підстав для розгляду» і вважати чинним наказ № 1117-к від 30.11.15 року з урахуванням змін і доповнень, зазначених вище; стягнути з відповідача по справі вартість ж /д квитків Харків - Київ-Харків, а також стягнути вартість витрат по відправці рекомендованої кореспонденції, електронної пошти заяв і скарг на адресу відповідача, в зв'язку з невиконанням рішення апеляційного суду Харківської області від 10.11.15 року і ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.03.16 року в сумі 1653 грн. 29 коп.; стягнути з відповідача по справі моральну шкоду в сумі 100 000 грн. 00 коп., заподіяну позивачу незаконними діями, пов'язаними з бездіяльністю і навмисним протидією у поновленні на роботі, які призвели до приниження честі і гідності позивача, як людини і громадянина, поширенню всякого роду наклепницьких та інших вигадок про позивача, погіршення його іміджу серед співробітників компанії і персоналу АЗС 21-03, змусили родину позивача стати на межу розорення, оскільки у позивача на утриманні двоє дітей, а відповідачі позбавили протягом 1 року і трьох місяців джерела коштів для існування, та в даний час позивач не може утримувати свою сім'ю, яка перебуває в тяжкому становищі через великі борги, які необхідно повертати, в сім'ї постійні сварки та скандали в результаті чого життя стало нестерпним, а найголовніше полягає в тому, що своїми незаконними діями відповідач по справі позбавив позивача конституційного права на працю. Також позивач просив ухвалити окрему ухвалу на адресу відповідача по справі, в зв'язку з умисним і злісним невиконанням рішення апеляційного суду Харківської області від 10.11.2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 28.03.2016 року про поновлення на роботі і зобов'язати його в порядку ст.. 237 КЗпП. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на наступне: рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.11.15 року він був поновлений на роботі на посаді начальника АЗС 21-03 Харківського регіону, рішення в цієї частині підлягало негайному виконанню. Але рішення суду належним чином не виконувалось, і тільки після численних звернень позивача, генеральний директор підприємства відповідача видав наказ № 1117-к від 30.11.2015 року про допуск до роботи позивача, а не про поновлення позивача на роботі, що є на думку позивача, порушенням діючого Законодавства. Крім того, позивачу не виплатили заробітну плату, як було зазначено в рішенні суду та не внесли зміни до трудової книжки. Крім того, 10.12.2015 року генеральний директор видав наказ № 1145 від 10.12.2015 року про призупинення дії наказу № 1117-к від 30.11.2015 року, що є прямим порушення права позивача на працю. Оскільки у добровільному порядку підприємство позивача не усунуло вищевказані порушення, позивач був змушений звертатись до суду. У судовому засіданні позивач та його представники [PERSON] та [PERSON], підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Крім того, позивач у судовому засіданні зазначив, що всі направлені їм заяви до відповідача про поновлення на роботі повертались до нього не роздрукованими, з відміткою про сплив терміну зберігання , або з поміткою про відмову у отриманні. Позивач вважає, такі дії відповідача порушують його право на працю, та принижують його честь та гідність як робітника підприємства. Представник відповідача [PERSON] з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА", надала письмові заперечення. Також зазначила Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.07.2015р. позов [PERSON] до ПІІ «АМІК Україна», регіонального менеджера Харківського регіону [PERSON], генерального директора [PERSON] про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і виплаті середнього заробітку за вимушений прогул був залишений без задоволення. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10.11.2015р. рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.07.2015р. було скасовано, позовні вимоги [PERSON] було задоволено, скасований наказ генерального директора ГІГІ «АМІК -Україна» №201-к від 04.03.2015р. [PERSON] був поновлений на посаді начальника АЗС № 21-03 у м. Харкові, з підприємства на користь [PERSON] стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.03.2015р. по 10.11.2015р. у розмірі 26184,03 грн. На виконання цього рішення ПІІ «АМІК Україна» був виданий наказ №1117-к від 30.11.2015р., з яким був під підпис ознайомлений [PERSON], та зазначив, що він не згоден з наказом. Листом вих. №12/14 від 17.11.2015р. на ім'я [PERSON] керівництво підприємства підтвердило готовність виконати рішення апеляційного суду Харківської області згідно норм КЗпП України та локальних нормативних документів, з проханням [PERSON] виконати дії, направлені на відновлення на роботі. Вважаючи спірним питання незаконності звільнення [PERSON], відповідач звернувся до ВССУ з касаційною скаргою та заявою про зупинення виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 10.11.2015 р. Ухвалою ВССУ від 26.11.2015 р. було відкрите касаційне провадження та зупинено виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 10.11.2015р. до закінчення касаційного провадження.

Outcome: partial