Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» (далі - ПАТ «[PERSON] Аваль») звернулося до суду з указаним позовом про стягнення заборгованості із [PERSON] (далі [PERSON]М.) (а.с. 2-4). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 28 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/127118/3105/74, відповідно до умов якого позивач надав їй кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом в розмірі 50\~000 доларів США строком до 27 березня 2027 року із сплатою 13,25% річних, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно із умовами договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, які визначені договором. Як указував у позові позивач, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника між сторонами у справі була укладена додаткова угода № 1 від 30 березня 2009 року до указаного кредитного договору, за умовами якої сторони досягли згоди про зміну умов погашення кредиту, а саме надати позичальнику кредитні канікули та графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в новій редакції у додатку № 2, який є невідємною частиною додаткової угоди. За доводами позивача з укладенням кредитного договору та додаткових угод відповідач зобовязався щомісячно повертати кредитні кошти згідно із новою редакцією графіку погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 27 березня 2027 року. Крім того, як зазначає позивач, відповідач зобовязався щомісячно сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 13,25% річних. Попри взяті на себе зобовязання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у звязку із чим станом на 16 січня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 40\~709,58 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість складає 520,29 доларів США, сума несплачених відсотків складає 2\~047,06 доларів США, та сума нарахованої у звязку із цим пені становить 1\~434,34 доларів США, що еквівалентно 22\~659,66 грн. на час звернення до суду із позовом. Представник позивача [PERSON] через канцелярію суду направив клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні з підстав озвучених у судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 28 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/127118/3105/74, відповідно до умов якого позивач надав їй кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом в розмірі 50\~000 доларів США строком до 27 березня 2027 року із сплатою 13,25% річних, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно із умовами договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, які визначені договором. Під терміном «невідновлювальна кредитна лінія» за умовами укзаного договору розуміється кредитна лінія, при якій при отриманні позичальником повної суми кредитних коштів і досягненні ліміту кредитування подальша видача кредитних коштів позичальнику припиняється незалежно від фактичної суми заборгованості за кредитом протягом дії договору. Згідно із положеннями п. 1.3 договору погашення кредиту здійснюється: або згідно із графіком погашення кредиту (додаток 2 до договору) в розмірі 1/240 від суми ліміту отриманого кредиту відповідно до п. 1.1 цього договору, погашення процентів (відсотків) за користування кредитом здійснюється щомісячно; або шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів (далі ануїтетний платіж) протягом всього строку дії цього договору згідно із графіком погашення кредиту (додаток 2 до договору). За рахунок кожного ануїтетного платежу здійснюється погашення щомісячних процентів за користування кредитом та погашення частини кредиту. Ануїтетний платіж розраховується таким чином, щоб всі щомісячні ануїтетні платежі при фіксованій процентній ставці були рівними на весь період дії договору. Відповідно до п. 1.4 договору процентна ставка за користування кредитом складає 13,25% річних. Інфляційне застереження: сторони домовилися, що кредитор має право без отримання будь-якої додаткової згоди позичальника коригувати (змінювати) процентну ставку протягом дії цього договору у випадках, передбачених п. 1.5-1.6 договору, та дотриманням порядку, передбаченого п. 6.2 цього договору. За умовами п. 2.1, 3.1 договору кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі для придбання однокімнатної квартири, кредитор надає позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Пунктом 4.1 договору визначено, що кредитор зобовязується на умовах цього договору відкрити позичальнику позичковий рахунок 223372116851 та надати позичальнику кредитні кошти за умови укладення договорів забезпечення, зазначених в п. 2.1 цього договору, та укладення договорів страхування предмету іпотеки/застави (п. 2.1 договору), життя або страхування від нещасного випадку позичальника/поручителя відповідно до вимог договору, а в п. 5.1 договору сторони установили, що позичальник зобовязується виконувати умови передбачені цим договором (а.с. 6-12). Судом також встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 10 березня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «[PERSON] Аваль» про визнання недійсним кредитного договору № 014/127118/3105/74 від 28 березня 2007 року, укладеного між сторонами у справі, та у мотивувальній частині цього судового рішення указано, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором виконав, надав кредитні кошти в іноземній валюті, а позивач отримав те, на що розраховував кошти в іноземній валюті на споживчі потреби, на момент укладення кредитного договору не існувало заборони позивачу взяти кредитні кошти в іншій валюті, у гривні. Суд указав, що грошові кошти мають бути повернуті в тій самій валюті, в якій і одержані, та в кількості, що відповідає умовам кредитного договору разом із нарахованими процентами та іншими платежами. Позивач отримав те, на що розраховував при укладенні кредитного договору, тобто суму кредитних коштів, що є предметом договору та придбав квартиру. Також суд зазначив, що під час укладення кредитного договору сторони чітко розуміли, що курсові коливання гривні можуть настати, але позивач обрав валютою кредитування саме долари США та взяв на себе зобовязання повернути кредит в іноземній валюті, тому твердження представника позивача щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України (а.с. 88-89). Попри взяті на себе зобовязання позичальником не виконуються умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту, у звязку із чим станом на 16 січня 2015 року поточна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 520,29 доларів США (а.с. 28-37). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов'язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору. В статті 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним способом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Цивільним кодексом передбачено можливість визначення зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України договір укладений сторонами, містить умови, які повинні виконуватися. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає можливим задовольнити позов ПАТ ««[PERSON] Аваль» до [PERSON] та стягнути із неї поточну заборгованість за кредитним договором, оскільки її розмір підтверджено розрахунком сплати нею платежів за договором, умови договору в цій частині відповідачем не виконано і сама вона не заперечувала проти наявності поточної заборгованості із сплати платежів за кредитним договором. Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому пункту 14 постанови від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України). У зв'язку з наведеним не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. З огляду на те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті стягнення процентів за банківським вкладом (стаття 1061 Цивільного кодексу України) здійснюється також в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, зважаючи на те, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості саме у визначеній договором іноземній валюті, тому заборгованість підлягає стягненню у сумі визначеній у іноземній валюті. Що стосується позовної вимоги про стягнення іншої частини заборгованості у сумі 40\~189,29 доларів США, яка є сумою за тілом кредиту, що має бути виплаченою позивачем на виконання умов укладеного між сторонами договору, і про дострокове стягнення якої заявлено позов, то в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України і ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення суми кредиту. Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Аналіз зазначних норм матеріального права свідчить про те, що розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-845цс15, яка є обовязковою для усіх судів України, та сформулював правову позицію про те, що якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору. Так, положеннями п. 6.5 укладеного між сторонами у цій справі кредитного договору визначено право кредитора на дострокове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором за наступних умов: кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим договором. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення. У випадку порушення позичальником своїх зобовязань за договором, у тому числі у випадку невиконання позичальником зобовязань з дострокового погашення заборгованості відповідно до умов договору, кредитор має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором звернути стягнення на предмет іпотеки/застави будь-яким способом, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, або одержати відшкодування з майна позичальника, або звернутися до поручителів/майнових поручителів, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов відповідних договорів, що забезпечують зобовязання позичальника за договором. Отже, за умовами укладеного між сторонами правочину ними було визначено і погоджено, що право достроково вимагати погашення кредиту виникає у позивача за умови надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення у разі неналежного виконання боржником умов договору і невиконання ним направленої йому письмової вимоги. Проте матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу банком та отримання позичальником вимоги про дострокове погашення кредиту і позивач не надав доказів такого направлення вимоги і її отримання та ігнорування цієї вимоги [PERSON], а містять лише сам примірник такої письмової вимоги без доказів її направлення і отримання боржником, що позбавляє можливості застосування судом п. 6.5 договору та приписів ст. 1050, 1054 ЦК України до спірних правовідносин, що є підставою для відмови у позові у цій частині. Разом з тим позивач не позбавлений можливості предявлення позову про дострокове стягнення указаної заборгованості і вжиття заходів із дострокового стягнення за умов дотримання указаної вище процедури зважаючи на те, що строком повернення кредитних коштів є 27 березня 2027 року. Що стосується позовної вимоги про стягнення із відповідача заборгованості із сплати відсотків у сумі 2\~047,06 доларів США, то вона також задоволенню не підлягає, оскільки як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/127118/3105/74 від 28 березня 2007 року банківською установою для обрахунку і визначення суми заборгованості застосовувалися наступні відсоткові ставки: з 28 березня 2007 року по 19 листопада 2012 року 13,25%, з 20 листопада 2012 року по 04 грудня 2012 року 18,25%, з 05 грудня 2012 року до повного погашення кредиту 13,25%. Однак умовами п. 1.4 кредитного договору визначено, що процентна ставка за користування кредитом складає 13,25% річних. Інфляційне застереження: сторони домовилися, що кредитор має право без отримання будь-якої додаткової згоди позичальника коригувати (змінювати) процентну ставку протягом дії цього договору у випадках, передбачених п. 1.5-1.6 договору, та дотриманням порядку, передбаченого п. 6.2 цього договору. Положеннями п. 1.5, 1.6 цього договору передбачено, що кредитор має право без отримання будь-якої додаткової згоди позичальника приймати рішення про зміну процентної ставки протягом строку дії цього договору за умови: або зміни кредитної політики внаслідок рішень законодавчої або виконавчої влади, або Національного банку України, або внаслідок рішення кредитора; або зміни ставок на фінансових ринках, які не контролюються кредитором. Сторони домовилися, що процентна ставка за користування кредитом збільшується на 5 відсотків річних від ставки указаної в п. 1.4 договору при настанні таких умов: несвоєчасне надання кредитору договору (полісу) страхування застави/іпотеки та/або життя (або страхування від нещасного випадку) позичальника та документів, що підтверджують повну сплату страхового платежу (якщо страхування передбачено умовами п. 4.1 договору), невиконання позичальником будь-якої з умов договору, у тому числі у випадку несвоєчасного погашення кредиту та процентів за договором, невиконання або неналежне виконання умов договорів, які укладені з метою забезпечення зобовязань позичальника за договором. Пунктом 6.2 договору визначено, що кредитор має право у випадках, передбачених цим договором, змінити процентну ставку за користування кредитом. Про зміну процентної ставки кредитор письмово повідомляє позичальника протягом 7 календарних днів з дати прийняття рішення про її зміну. Сторони висловлюють свою цілковиту згоду без укладення будь-яких додаткових угод до договору вважати, що новий розмір процентної ставки застосовується з дати прийняття кредитором відповідного рішення про її зміну та стосовно всієї непогашеної суми кредиту. У разі відмови позичальника від зміни процентної ставки за користування кредитом він зобовязується повернути кредитні кошти не пізніше 30 календарних днів з дня отримання повідомлення кредитора про такі зміни та сплатити кредитору проценти відповідно до процентної ставки, раніше обумовленої договором, за час фактичного користування кредитом. Зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутнє рішення про збільшення відсоткової ставки, доводів і підтверджуючих документів щодо підстав зміни відсоткової ставки, повідомлення про це відповідача, у позивача не було правових підстав для нарахування відсотків за ставкою 18,25% у визначений ним у розрахунку період, що виключає можливість перевірити суду правильність нарахування загального розміру відсотків. До того ж, указаний розрахунок не містить взагалі порядку, усіх відомостей за періодами дії договору щодо нарахування суми відсотків та детального розпису нарахованих відсотків, оскільки містить лише дані про планове погашення суми заборгованості, фактичне погашення, прострочену заборгованість, кількість днів прострочки, пеню за період прострочки, залишок заборгованості (кредит, відсотки, пеня), і взагалі не містить детального розпису нарахування відсотків із зазначенням періоду нарахування відсотків, ставки такого нарахування, загальної суми несплачених відсотків саме за прострочення сплати відсотків, адже таку загальну суму прострочення сплати відсотків зазначено лише у нижній колонці розрахунку без її детального обґрунтування і нарахування у колонці за конкретними періодами дії договору. У сукупності із доводами про те, що за період дії кредитного договору також позивачем нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами за ставкою 18,25% без відповідного обґрунтування та правових підстав заявлена сума щодо стягнення із відповідача заборгованості за відсотками є недоведеною і належним чином не підтвердженою, що є підставою для відмови у позові в цій частині. Що стосується позовних вимог про стягнення пені, то вони також є недоведеними і задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань чинне законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України), індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), а тому ураховуючи, що пеня нарахована за період з 31 травня 2012 року і розмір пені за один рік до звернення із позовом до суду не надано, підстав для стягнення пені немає. Ураховуючи встановлені судом обставини справи та відповідні їм приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позонві вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно із вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при подачі позовної заяви судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог згідно із ставками судового збору, що діяв на час предявлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial