Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив визнати дії [PERSON] підприємства «Криворізька муніципальна гвардія» по несплаті на його користь частини заробітної плати за відпрацьовані ним понад встановлену законодавством норму робочого часу ( надурочні роботи) у період з 01 квітня 2012 року по 20.05.2015 року протиправними; стягнути з відповідача [PERSON] підприємства «Криворізька муніципальна гвардія» на його користь грошову суму у розмірі 10\~710 грн. 32 коп. у рахунок середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі за період з 16 січня 2015 року по 20 травня 2015 року, а також просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 8000 гривень. В судове засідання позивач та його представник не з'явився, позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] підприємства «Криворізька муніципальна гвардія» - [PERSON] до суду не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала , та надала письмові заперечення. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Суд встановив, що [PERSON] працював в КП «Криворізька муніципальна гвардія» з 05 січня 2012 року на посаді старшого охоронця, згідно з наказом по підприємству за № 183-к від 17.06.2013 року, 18 червня 2013 року був звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпЗ України. На день його звільнення з роботи КП «Криворізька муніципальна гвардія» не сплатило йому частину заробітної плати за відпрацьовані ним понад встановлену законодавством норму робочого часу ( надурочні роботи) у період з 01.04.2012 року по 30.09.2012 року, безпідставно вважаючи відсутність вказаних надурочних робіт. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05.02.2015 року залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.04.2015 року в повному обсязі задоволені позовні вимоги [PERSON] та з [PERSON] підприємства «Криворізька муніципальна гвардія» була стягнена грошова сума у розмірі 53\~305 грн. 60 коп., в тому числі 1947 грн. 68 коп., як заборгованість по оплаті за роботу у надурочний час у 2012 році; 51357 грн. 92 коп. у рахунок середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі за період з 19 червня 2013 року до 15 січня 2015 року.( а.с.6-11). Стягнена сума була виплачена [PERSON] тільки 20.05.2015 року, тому вважає, що має право вимагати від відповідача середній заробіток за кожний день затримки виплати зарплати з 16.01.2015 року до дня, який передував її фактичній виплаті., тобто до 19.05.2015 року в розмірі 10\~710 грн. 32 коп. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року та Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2014 року, апеляційна скаргу [PERSON] підприємства «Криворізька муніципальна гвардія» залишена без задоволення. У звязку з розглядом справи у Дніпропетровському окружному адміністративному суді та Дніпропетровському апеляційному адміністративному суді понад рік [PERSON]. змушений був неодноразово їздити до м. Дніпропетровськ за свої кошти, перетерплював значні моральні страждання, переживання. До того ж вказав у позовній заяві, що у 2012 році працював за затвердженими графіками змінності, які роботодавець аж до винесення Ухвали Дніпропетровським апеляційним судом від 21.04.2015 року вважав складеними без порушень трудового законодавства, природно, він не міг відмовитися від роботи за подібними графіками находячись під загрозою бути притягнутим до дисциплінарних стягнень. Внаслідок чого у нього виникла така хвороба, як геморой, тому оцінює моральну шкоду завдану йому у розмірі 8\~000 гривень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно положень ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації кошти у визначені ст. 116 КЗпП України строки, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] підприємства «Криворізька муніципальна гвардія» на користь [PERSON] 53305 грн. 60 коп., в тому числі: 1947,68 грн. заборгованості з оплати за\~роботу у надурочний час у 2012 році; 51357,92 грн. у рахунок середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі (станом\~на 15 січня\~2015 року). Стягнуто з [PERSON] підприємства «Криворізька муніципальна гвардія» на користь державного бюджету України судовий збір в сумі 533 гривні 05 копійок. ( а.с.6-7) Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року було відмовлено в задоволені адміністративного позову [PERSON] підприємства «Криворізька муніципальна гвардія» до Територіальної державної інспекції і питань праці у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] про визнання протиправним та скасування Припису №04-05-47/278-193 від 30.08.2013 року Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2014 року, апеляційна скаргу [PERSON] підприємства «Криворізька муніципальна гвардія» залишена без задоволення. Постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року справі № 804/12173/13-а залишена без змін Таким чином, враховуючи положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, яка передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що час затримки складає 83 дні х 129 грн.04 коп. ( середній заробіток на момент звільнення) = 10 710 грн. 32 коп. При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми , на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин. Суд, враховуючи, що позов [PERSON] про стягнення недоплаченої заробітної плати задоволено частково, і вважає за необхідне при\~вирішенні питання про\~стягнення середнього заробітку врахувати положення п.п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13, істотність розміру середнього заробітку за час затримки виплат порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин по справі, зокрема, що заборгованість підприємства утворилась за весь час роботи позивача, відсутність умислу підприємства в невиплаті спірної суми позивачеві та подальші дії відповідача, спрямовані на виплату сум недоплати в добровільному порядку та співмірність заявлених вимог. Враховуючи наведене на користь позивача необхідно стягнути 5 000 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача у розмірі 8000 грн. суд вважає позовні вимоги такими що підлягають частковому задоволенню. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку \~\~ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, підлягають задоволенню частково, беручи до уваги конкретні обставини по справі, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума в розмірі 500 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial