Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою в якій просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] , заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.06.2008 року у сумі 117502,93 грн., а також судові витрати в сумі 2102,00 грн. Позивач зазначає, що 12.06.2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладено вищевказаний договір за яким [PERSON] отримала кредит. У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач, станом на 24.03.2020 року, має заборгованість 117505,93 грн., яка складається з наступного: 64790,76 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 26208,92 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 20669,78 грн - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5583,47 грн. штраф (процентна складова). Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2102,00 грн. - судовий збір. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду клопотання в якому просить розглядати справу за його відсутності за наявними у справі матеріалами, підтримує позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, надала суду заяву, у якій просила суд розглядати справу за її відсутності (а.с. 92). Також відповідачка надала до суду відзив, у якому просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вона не підписувала кредитний договір, не була ознайомлена зі змінами до умов договору, жодних довідок та додаткових угод, правил не підписувала, не надавала письмової згоди на встановлення кредитного ліміту, з умовами про надання послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також у зв`язку з тим, що вона повернула фактично отримані та використані кошти у повному обсязі. Також у своєму відзиві відповідачка зазначає про те, що позивач не надав доказів того, що він має ліцензію, що дає право йому надавати фінансові послуги населенню у вигляді кредитування громадян. Крім того у відзиві відповідачка просила суд застосувати строки позовної давності (а.с. 79-90). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що з метою отримання кредитної картки 12.06.2008 року відповідачка підписала заяву № 0011131300057822382 , а також 13.06.2008 року довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періода», згідно яких отримала кредит за кредитною карткою та інформацію про умови кредитування. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 12.06.2008 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси. Відповідач свої зобов`язання за договором від 12.06.2008 належним чином не виконала. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 24.03.2020 становить у розмірі 117505,93 грн., з яких: 64790,76 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 26208,92 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 20669,78 грн - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5583,47 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, періодично вносив кошти на погашення заборгованості (остання дата внесення - 31.05.2019 року) та продовжував користуватися грошима банку, однак взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 64790 грн. 76 коп. та пені сумі 20669,78 грн., розмір якої обраховано відповідно до розміру заборгованості, - обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, то суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, Велика Палата Верховного Суду 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими грошовими коштами». Перше це отримання боржником можливості правомірно платити кредитору борг протягом визначеного часу. Друге значення прострочка грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, однак неправомірно не платить їх. Велика Палата ВС прийшла до висновку, що наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов`язання (як договірного так і не договірного), є нарахування процентів річних у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч. 1 статті 1048 ЦК України. Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до частини першої статті 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України. У даному випадку кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом є термін дії картки, що відповідно до наданої довідки становить березень 2021 року. Тому, з урахуванням наданих доказів, суд прийшов до висновку, що строк погашення за кредитом не закінчився, а тому підстав для нарахування процентів у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України, немає. Стосоно вимог Банку щодо стягнення з відповідача штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 5583,47 грн. - штраф (процентна складова), суд зазначає наступне. Відповідно до статті 549 ЦК Українивбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З огляду на викладене, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині включення до загальної суми заборгованості штрафів є безпідставними, та у їх задоволенні необхідно відмовити. До доводів відповідача, щодо того, що вона не підписувала кредитний договір суд ставиться критично, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що відповідачкою з метою отримання кредитної картки 12.06.2008 року відповідачка підписала заяву № 0011131300057822382 , а також 13.06.2008 року довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періода», йй було відкрито банківський картковий рахунок, неодноразово вона отримував нові платіжні картки (строк дії останньої закінчується у березні 2021 року). З розрахунку заборгованості та банківської виписки з рахунку, яка за своєю суттю є первинним банківським документом, вбачається, що [PERSON] користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість. (а.с. 35-37). Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Очевидно, що дії відповідачки, яка 12.06.2008 року уклала кредитний договір, користувалася кредитними коштами, а згодом зазначає щодо про те, що вона не підписувала вказаний договір, суперечать її попередній поведінці (укладенню кредитного договору та отриманню кредитних коштів) і є недобросовісними. Також суд не приймає до уваги твердження відповідачки щодо того, що вона повернула фактично отримані та використані кошти у повному обсязі, оскільки нею не спростовано розрахунок заборгованості, складений позивачем та факт відсутності заборгованості по кредиту, про що заявлено банком у позовній заяві, крім того наявність такої заборгованості підтверджується наданими позивачем копіями виписок по рахунку відповідача (а.с. 22-33). Твердження відповідача, щодо того, що банк не надав доказів того, що він має ліцензію, що дає право йому надавати фінансові послуги населенню у вигляді кредитування громадян спростовується матеріалами справи. Так, повноваження позивача щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у витягу з ЄДРПОУ від 01.03.2018, Банківській ліцензії № 22 від 05.10.2011, Статуті Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (а. с. 50-55). Щодо заявленого відповідачкою клопотання про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Останній платіж на погашення кредиту вчинено відповідачем 05.03.2019 року, часткове автоматичне списання з рахунку відповідача простроченої заборгованості здійснено 31.05.2019. При цьому суд зауважує, що автоматичне списання позивачем з рахунку відповідача грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором не є дією відповідача, що свідчить про визнання ним свого боргу перед кредитором, й не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, не можуть вважатися будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без відповідного волевиявлення останнього або без його схвалення. Такі правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 та Верховним Судом у постановах від 12 квітня 2018 року у справі № 191/2478/15-ц (провадження № 61-2501св18), від 11 липня 2018 року у справі № 366/1088/16-ц (провадження № 61-17516св18). Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальник. Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16. Відповідно наданої довідки банком, картка відповідача неодноразово перевипускалася, останній раз картка була перевипущена зі строком дії до 03/21. Оскільки термін дії картки встановлено до 31 березня 2021 року, тому на даний час строк позовної давності не сплив. Таким чином строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки з позовом до [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в липні 2020 року. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 64790,76 грн. та заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 20669,78 грн. Підстави для задоволення решти позовних вимог відсутні з вищевикладених підстав. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Тому суд стягує з відповідача судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, що становить 1523,19 грн. Тобто, 117502,92 грн. : 85460,54 грн. = 1,38 (заявлена позивачем сума заборгованості : задоволену судом суму заборгованості = коефіцієнт розрахунку судового збору), 2102,00 грн. (судовий збір) : 1.38 = 1523,19 грн. (сума судового збору, який підлягав сплаті позивачем при зверненні до суду поділена на коефіцієнт розрахунку в межах задоволеної судом суми заборгованості = судовий збір пропорційно до задоволеної судом суми заборгованості).

Outcome: partial