Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] районної державної адміністрації , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог відділ Держземагенства у [PERSON] районі, Дашківецька сільська рада, про визнання недійним державного акту на право власності на землю. В позові зазначає, що відповідно до Рішення 4 сесії 5 скликання від 19.01.2007 р. Дашковецької сільської [PERSON] Літинського району позивачці надана земельна ділянка 0.10 га у приватну власність в садовому товаристві «Політехнік», №46. Згідно розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації №217 від 12.05.2010 року без її згоди про відмову від даної земельної ділянки, було передано земельну ділянку № 46 на території Дашковецької сільської ради у власність [PERSON] та видано державний акт серя ЯК № 014821 на право власності. Відповідно до постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.11.2012року визнано протиправним та скасовано розпорядження [PERSON] РДА № 217 від 12.05.2010року . В зв’язку з порушенням гарантованого Конституцією України її права власності на землю, позивачка змушена звернутися до суду з вказаною позовною заявою і просить визнати недійсним Державний акт ЯК № 014821 на право власності [PERSON] на земельну ділянку № 46 що розташована на території Дашковецької сільської ради та просить скасувати в реєстрі власників запис про право власності [PERSON] на земельну ділянку № 46 площею 0.1га на території Дашковецької сільської ради та відновити право власності [PERSON] на земельну ділянку№ 46 площею 0.1га на території Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав та просить задовільнити. Представник відповідача [PERSON] РДА [PERSON] позов визнала частково. Пояснила, що поскільки адміністративним судом скасовано розпорядження РДА щодо передачі земельної ділянки [PERSON] , то це тягне за собою скасування державного акта. Однак вважає, що позивачка не набула права власності на земельну ділянку, тому в частині поновлення її права власності позов не підлягає до задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Представник третьої особи відділу Держземагенства у [PERSON] районі [PERSON] пояснив, що діючою інструкцією передбачено лише два випадки скасування державної реєстрації. Визнання недійсним державного акта не є підставою для скасування реєстрації , для цього необхідне посилання у рішені суду. Представник третьої особи Дашківецької сільської ради [PERSON] пояснив, що рішення сільської ради про передачу земельної ділянки позивачці ніхто не скасовував, воно є дійсним. Щодо передачі земельної ділянки [PERSON] йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] пояснив, що його дружині - позивачці у справі було предано у власність земельну ділянку №46 розміром 0,10га. на території Дашковецької сільської ради в 2007 році. Потім їм стало відомо, що без її згоди дану земельну ділянку було вилучено та передано [PERSON] Вислухавши учасників процесу, вивчивши документи, які є у матеріалах справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до копії рішення Дашковецької сільської ради від 19.01.2007року (а.с.4) видно, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку 0.10 га в садовому товаристві «Політехнік» №46 на території Дашковецької сільської ради. План (а.с.5)підтверджує місце розташування земельної ділянки. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб (а.с.8) судом встановлено, що позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Згідно розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації №217 від 12.05.2010 року (а.с.6-7) земельну ділянку № 46 на території Дашковецької сільської ради передано у власність [PERSON] та на підставі цього видано державний акт сер. ЯК № 014821 . Відповідно до постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.11.2012року (а.с.13-14) визнано протиправним та скасовано розпорядження [PERSON] РДА № 217 від 12.05.2010року . Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. В судовому засіданні встановлено, що судовим рішеням визнано протиправним та скасовано рішення органу виконавчої влади , яким передано у власність [PERSON] спірну земельну ділянку. Даний факт є підставою для скасування державного акта. Верховний Суд України в ухвалі від 8 червня 2011 року висловив наступну позицію: Скасування державного акта на право приватної власності на ділянку залежить від доведення незаконності рішення органу місцевого самоврядування. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого він виданий . Разом з тим, в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 липня, 10 вересня, 1 жовтня та 3 грудня 2012 року, постановлених у справах з подібних правовідносин щодо застосування ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України суд касаційної інстанції дотримується такї ж позиції і вказує , що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, а тому вирішення питання про правомірність його видачі залежить від того чи є законним рішення, на підставі якого його видано. Відповідно до ст. 19 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень "державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Стаття 26 вищеназваного закону передбачає, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Що стосується відновлення права власності [PERSON] на земельну ділянку №46 то у цій частині позов не підлягає до задоволення. Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України , в редакції, що діяла до 2 травня 2009 р., право власності на земельну ділянку виникало після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації. Таким документом є державний акт на право власності на земельну ділянку (ст. 126 ЗК). Поскільки [PERSON] не отримала державного акта та не зареєструвала його, у неї не виникло права власності на земельну ділянку. Дашківецька сільська рада приймаючи рішення про передачу у власність позивачці земельної ділянки вийшла за межі повноважень. Згідно з вимогами абз.1 п. 12 р. Перехідних положень ЗК (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів — відповідні органи виконавчої влади. Однак на час звернення до суду рішення Дашковецької сільської ради від 19.01.2007року яким позивачці передано у приватну власність земельну ділянку 0.10 га в садовому товаристві «Політехнік» №46 на території Дашковецької сільської ради не скасовано. Земельна ділянка перебуває у її користування з 2007року, тобто за позивачкою залишеється право на отримання у власність чи користування спірної земельної ділянки у визначений законом спосіб. Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, отже, держава зобов’язана гарантувати кожному захист його прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп). п. 1 ст. 6 Конвенції зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов’язків цивільного характеру.

Outcome: partial