Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Кредитна спілка «Всеукраїнське народне кредитне товариство» звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Свої вимоги мотивувала тим, що 05 грудня 2008 року між КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та [PERSON] укладено кредитиви договір № 04341-81-08, відповідно до умов якого Відповідач отримала у Позивача кредит в сумі 18200 строком до 05 грудня 2013 року зі сплатою 60 (шістдесят) % (відсотків) річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Позивачем та [PERSON], [PERSON] було укладено Договір поруки № 04341-88-08 від 05 грудня 2008 року. В порушення умов Кредитного договору [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання, не повертає суму отриманого кредиту відповідно до встановленого графіку та не сплачує відсотки за користування кредитними коштами. Так, станом на момент звернення з позовом до суду 28.11.2016, заборгованість за Кредитним договором складає 112 955 грн. КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 04341-81-08 від 05.12.2008 р. у розмірі 112 955 грн. та судові витрати. У судовому засідання представник позивача [PERSON] клопотав закрити провадження у справі в частині вимог до [PERSON]. Ухвалою суду від 12.09.2017 року провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову. У судовому засідання представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю, наполягав на його задоволенні. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Іванова В.О. позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, клопотала відмовити в позові за спливом строку позовної давності, оскільки відповідач отримала кредит строком до 05 грудня 2013 року, а відповідач звернувся до суду за захистом своїх прав 28.11.2016. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, оцінивши докази в їх сукупності, вирішуючи питання про застосування до правовідносин сторін строку позовної давності, суд виходить із наступного. Судом встановлено, що 05 грудня 2008 року між КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та [PERSON] укладено кредитиви договір № 04341-81-08, відповідно до умов якого Відповідач отримала у Позивача кредит в сумі 18200 строком до 05 грудня 2013 року зі сплатою 60 (шістдесят) % (відсотків) річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Позивачем та [PERSON], [PERSON] було укладено Договір поруки № 04341-88-08 від 05 грудня 2008 року. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, і в порядку, передбаченому Кредитним договором, 05.12.2008 року надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 18 200 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 87. Згідно умов Кредитного договору [PERSON] зобов'язалася погасити заборгованість по кредиту та оплатити відсотки за користування кредитом, шляхом внесення грошових коштів в касу Позивача або зарахування їх на його поточний рахунок платежами згідно графіку, який визначений у п. 4.2. Кредитного договору. Проте, в порушення умов Кредитного договору та чинного законодавства України [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання, не повертає суму отриманого кредиту відповідно до встановленого графіку та не сплачує відсотки за користування кредитними коштами. Так, станом на момент звернення з позовом до суду, заборгованість [PERSON] за Кредитним договором складає 112 955 (сто дванадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять) гривень. 59 коп., з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 18 200 (вісімнадцять тисяч двісті) гривень 00 коп.; сума нарахованих відсотків - 39 489 (тридцять дев'ять тисяч чотириста вісімдесят дев'ять) гривень 27 коп.; - втрати від інфляції - 55 266 (п'ятдесят п'ять тисяч двісті шістдесят шість) гривень 32 коп. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення ? невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Сторони визначили як строк дії договору ? до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту ? до 05 грудня 2013 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, а також строки сплати процентів за користування кредитом - щомісячно, одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, визначений графіком повернення кредиту та сплати процентів. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору ? до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати кредит частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-20цс14) та у справі № 6-116 цс 13. Позивач не використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, не надіслав вимогу боржнику про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів. Вимоги про поновлення строку позовної давності представник позивача не ставив. За таких обставин слід стягнути з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» 962,54 грн. кредитної заборгованості, згідно графіка погашення кредиту, за період з 10.11.2013 року по 05.12.2013 року, яка складається з 916,71 грн. основного боргу за кредитом та 45,83 грн. відсотків за користування кредитом. В позові про стягнення кредитної заборгованості за період з 10.01.2009 року по 10.11.2013 року відмовити за спливом строку позовної давності. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 05 грудня 2013 року. За таких обставин у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 05 грудня 2013 року і протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. За таких обставин позов в частині стягнення заборгованості за кредитом з поручителя [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки Договір поруки № 04341-89-08 від 05 грудня 2008 року припинений. Щодо вимоги позивача стягнути з відповідачів «втрату від інфляції» у розмірі 55266,32 коп., то сума інфляційних втрат повинна розраховуватись виходячи з розміру фактично непогашеної заборгованості станом на кожен місяць, індексу інфляції у ньому та різниці між сумою боргу з урахуванням індексу інфляції мінус фактичну суму боргу. Однак, позивачем не надано суду розрахунку збитків від інфляції. Вимогу надати такий розрахунок позивач не виконав, на запитання суду обґрунтувати заявлену суму інфляційних витрат 55266,32 коп. позивач не зміг. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ст. ст. 185,187,189 ЦПК України. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. Суд, враховуючи положення цивільного процесуального закону щодо меж судового розгляду, вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат в сумі 55266,32 коп. задоволенню не підлягають. Згідно п.1 ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позов задоволено частково, тому з урахуванням вищевикладеного та вимог Закону України "Про судовий збір", суд стягує з [PERSON] на користь позивача 14,44 грн. понесених судових витрат. На підставі викладеного, згідно ст.ст. 509, 526, 536, 610, 611, 623, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial