Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

ПАТ комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк) звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, мотивуючи позов тим, що 06.12.2010 р. між ними було укладено договір, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Складовою частиною договору є «Умови та правила надання банківських послуг» та «Порядок користування платіжною карткою» та «Тарифи», з чим погодився відповідач, підписавши заяву. У позові покликається на те, що у зв'язку з невиконанням відповідачем належним чином зобов'язань станом на 30.09.2015 р. є заборгованість у розмірі 37\~768,17 грн. Враховуючи, що рішенням Старовижівського районного суду від 22.07.2014 р. стягнуто з відповідача заборгованість у розмірі 28\~649,02 грн., позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 9119,15 грн., а також штрафи: фіксована частина 500 грн., процентна складова 455,96 грн. та судові витрати 1218 грн. У судове засідання представник позивача подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, не з'явився, заяв чи клопотань суду не подавав,у зв'язку із чим, враховуючи згоду позивача суд проводить заочний розгляд справи (в порядку ст. 224 ЦПК). Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, розмір яких визначається сторонами у кредитному договорі з урахуванням вимог ст. 1056-1 ЦК України. Згідно з ст.526 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Всупереч вимогам ст. 1049 ЦК, яка передбачає повернення позикодавцеві позики в строк і в порядку, що встановлені договором, відповідач не виконав взятих на себе зобовязань, а тому повинен нести відповідальність за порушення грошового зобовязання відповідно до ст. 625 ЦК. Позивач та відповідач 06.12.2010 року уклали договір, згідно з яким кредит позивач отримав кредит у розмірі 13900 грн., і відповідно до якого відповідач зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками, а також оплачувати комісії та штрафи на умовах, передбачених Договором. Рішенням Старовижівського районного суду від 22.07.2014 р. стягнуто за даним кредитним договором заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11204,80 грн., за процентами в розмірі 15\~603 грн. та штрафи (а.с.5). Ст. 599 ЦК встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Проте, вказане рішення суду не виконано і заборгованість відповідачем не сплачена, а тому підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за період з 22.07.2014 р. до 30.09.2015 р. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 30.09.2015 р. заборгованість відповідача становить 37\~768,17 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 11204,80 грн., заборгованість за процентами 26563,37 грн., штрафи - 500 грн. і 455,96 грн.) З урахуванням стягнутої суми рішенням суду від 22.07.2015 р. заборгованості, станом на 30.09.2015 р. заборгованість відповідача за процентами складає 9119,15 грн. Разом з тим не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до положень ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, встановлених договором або законом, є сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Поняття та види неустойки визначено у ст. 549 ЦК України, за змістом якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що штраф і пеня є видами неустойки як міри цивільно-правової відповідальності боржника, що наступає у разі порушення останнім взятих на себе зобов'язань, а не окремими видами штрафних санкцій, які можуть застосовуватися одночасно та незалежно один від другого. Штраф і пеня як різновиди неустойки обчислюються у відсотках від суми невиконаного, неналежно виконаного або несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. умов договору позичальник зобовязується сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно із доданим до позовної заяви позивачем розрахунком заборгованість відповідача за штрафами становить - 500 грн. та 455,96 грн. Із наведеного розрахунку вбачається, що позивач нарахував неустойку у виді штрафу на суму заборгованості по кредиту, до якої було включено і суму нарахованої пені, тобто застосував до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність, а саме: два різновиди (штраф і пеню) одного й того ж самого виду відповідальності (сплата неустойки) за одне й те ж порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором), що є неприпустимим. В порушення ст. 549 ЦК України вимоги позивача про стягнення одночасно штрафу і пені за порушення відповідачем зобов'язання є безпідставними, оскільки з урахуванням встановленої Конституцією України неприпустимості подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення ці поняття є взаємовиключними і не можуть застосовуватися одночасно. Крім того, умови договору про стягнення з відповідача передбаченої договором неустойки у виді фіксованого штрафу в розмірі 500 грн. не відповідають визначеному законом змісту цього поняття та його правовій природі як грошової суми, що обчислюється відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, що носить імперативний характер, у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому підстав для її стягнення немає, оскільки встановлення розміру штрафу як неустойки у фіксованій твердій грошовій сумі законом не передбачено і відступлення від таких положень закону відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України не допускається. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 90,51 % (9119,15 грн. х 100 % : 10075,11 грн.), що становить 1102,41 грн. (90,51% х 1218 грн. : 100 %).

Outcome: partial