Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

На розгляд суду пред'явлено вказану заяву, в якій адвокат Булгакова О.Д., діючи в інтересах заявника [PERSON] просить встановити факт постійного проживання останнього на час відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON], яка померла [INFO] року. Заявлені вимоги обґрунтовано наступним. Заявник [PERSON] є сином [PERSON], яка померла [INFO] року. Після смерті матері заявником вжито заходи для вступу в права на спадщину. В видачі свідоцтва на спадкове майно відмовлено, з причини неналежного документального підтвердження проживання заявника разом із спадкодавцем. Надана заявником довідка органу реєстрації місця проживання померлої [PERSON] не має жодного юридичного значення, оскільки видана установою, що розташована на непідконтрольній території України в м. Донецьк. Факт сумісного проживання зі спадкодавцем підлягає встановленню в судовому порядку, в зв'язку з чим заявник звернувся до суду за захистом оспорюваних прав. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні письмово викладеним. Представник заявника адвокат Булгакова О.Д. (діюча на підставі ордеру адвоката на ведення цивільної справи) в судовому засіданні юридично обґрунтувала вимоги свого довірителя [PERSON] зауважила, що права та інтереси підлягають захисту в порядку ч. 2 ст. 315 ЦПК України. Заінтересованою особою Покровським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області суду адресовано відзив на заяву [PERSON], зі змісту якого вбачається відсутність заперечень по суті заявлених вимог, при цьому зазначено щодо прийняття рішення по справі на розсуд суду, також в порядку ч. 3 ст. 294, ч. 3 ст. 211 ЦПК України заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника. Свідок [PERSON] (допитана за клопотанням заявника) в судовому засіданні надала свідчення, що з [PERSON] знайомі дуже давно, мешкали тривалий час по-сусідству, потім стали кумами. [PERSON] мешкав однією сім'єю зі своєю матір'ю, забезпечував догляд за нею, утримував, саме заявник займався похованням. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків Матеріалами справи встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], уродженець м. Донецьк, громадянин України, перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] (підтверджено відомостями паспорта серійний номер [NUMBER] (а.с. 4-5). З 26.11.2018 року заявник став на облік як особа, що переміщена з тимчасово окупованої території України та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 0000655548, виданою управлінням соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області (а.с. 6). [PERSON] є сином [PERSON] (підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] - а.с. 7). Рішенням Палоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року в порядку ст. 317 ЦПК України встановлено факт смерті [INFO] року [PERSON] в м. Донецьк на тимчасово окупованій території України (а.с. 8). 21 серпня 2018 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області видано свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с. 9), після її смерті в порядку ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя не скористалася наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту, тому спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], в силу ст. 1261 ЦК України, є її син - [PERSON], заявник по справі. З дотриманням ст. 1268 ЦК України заявником [PERSON] вжито заходи для прийняття спадщини, відкритої після смерті матері, однак в реалізацію юридичних прав спадкоємця виникли певні перешкоди. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54476946 - після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу № 265/2018, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 10, 11). Згідно постанови державного нотаріуса П'ятої донецької державної нотаріальної контори від 25 вересня 2018 року в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] відмовлено з посиланням на норми ст. 1270 ЦК України, п. 1.2, 1.13, п. 3.15, 3.23 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року та мотивуванням, що [PERSON] не було подано заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін до нотаріальної контори, фактів про прийняття спадщини не надав (а.с. 17). Згідно листа державного нотаріуса П'ятої донецької державної нотаріальної контори № 415/01-16 від 06.01.2018 року надано роз'яснення щодо отримання спадщини померлої [PERSON], а саме для видачі свідоцтва на спадкове майно необхідно надати доказ проживання із спадкодавцем, яким може бути, зокрема, довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (а.с. 16) Надати таку довідку заявник не має можливості з об'єктивних причин. Так, місцем проживання та смерті спадкодавця [PERSON] є м. Донецьк. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів № 1085р від 07.11.2014 року м. Донецьк Донецької області є містом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на вказане, виникла необхідність встановлення факту спільного проживання заявника з померлою. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. В судовому порядку підлягає встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі своєю матір'ю [PERSON] до дня смерті останньої. Так, в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. Зареєстрованим місцем проживання позивача [PERSON] є адреса: [ADDRESS]. Згідно копії домової книги для прописки осіб, які проживають в будинку [ADDRESS] на реєстраційному обліку за вказаною адресою перебувала [PERSON] (а.с. 11-15). Суд зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому в ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення», яке зводиться до сукупності осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] проживав з матір'ю [PERSON] в одному житловому будинку, вели спільне господарство, разом користувалися речами звичайної обстановки. Інші відомості, які могли спростувати такі доводи заявника, або вказати на сумнівність обґрунтувань цієї частини розглядуваної заяви, - судом не встановлено. Отже, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих заявником на підтвердження заявлених вимог про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Встановлення факту постійно проживання із спадкодавцем має для заявника юридичне значення, та є необхідним для оформлення ним спадкових прав. Приймаючи такий висновок, суд наголошує, що встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, - не породжує наступного спору про право, рішення не встановлює відносин зобов'язального характеру видачі заявнику [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. Інші заявлені вимоги [PERSON] в частині визнання його таким, що прийняв спадщину не підлягають задоволенню, оскільки передчасно заявлені. Відомості, що [PERSON] матиме перешкоди в оформлені прав на спадщину як спадкоємець в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України після подачі до нотаріальної контори рішення суду про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем - наразі відсутні, захист прав на майбутнє не відповідає завданням цивільного законодавства в розумінні ст. 2 ЦПК України. Відповідно ст. ст. 4, 13, 18, 293, 315, 316, 352, 354 ЦПК України суд,

Outcome: partial