Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПРИВАТБАНК звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON], якою просив стягнути з нього на користь ПАТ КБ ПРИВАТБАНК заборгованість у розмірі 88480 доларів 39 центів США за кредитним договором від 18 липня 2008 року, яка складається з наступного: 28852 долари 21 цент - заборгованість за кредитом; 19866 доларів 88 центів - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4764 долари 83 центи заборгованість по комісії; 30772 долари 15 центів пеня за несвоєчасне виконання грошових зобовязань; 4224 долари 32 центи - штраф. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 17 листопада 2015 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 23 жовтня 2015 року та 17 листопада 2015 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У позові, представник позивача вказував на те, що між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким банком були виконані. Але відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті процентів за його користування, комісійної винагороди у строки встановлені договором, не виконав. Тому у банка виникло право вимоги до відповідача щодо дострокового виконання своїх зобовязань по поверненню кредиту, сплаті процентів за його користування та комісій. А оскільки договором передбачено також і право банка на нарахування та стягнення неустойки за невиконання грошових зобовязань, банк користуючись своїм правом просить стягнути і її. На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Вісімнадцятого вересня 2008 року, [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) та закрите акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (код ЄДРПОУ: 14360570) уклали кредитний договір № KTS0GK0000000661 (а.с.10-15,17-18,20-21). За вказаним кредитним договором закрите акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк взяв на себе зобов'язання видати [PERSON] кредит у розмірі 35090 доларів 02 цента США на такі цілі: 29137 доларів 62 центи на придбання нерухомості (з яких: 28000 доларів на безпосереднє придбання нерухомості, 840 доларів на сплату комісійної винагороди, 158 доларів 73 центи для сплати страхового платежу за договором страхування майна, 138 доларів 89 центів для сплати страхового платежу за договором особистого страхування), 5952 долари 40 центів на сплату страхових платежів у випадках та у порядку передбаченими п.п.2.1.3.,2.2.7. договору, а [PERSON] взяв на себе зобовязання повернути кредит, сплатити проценти за його користування та комісійні винагороди у строки та порядку, передбаченому цим договором, щомісячним платежем в розмірі 480 доларів 06 центів США, у період з 20 по 25 число кожного місяця, з 18 вересня 2008 року по 18 вересня 2028 року (а.с.10-15). Взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту банк виконав у повному обсязі (а.с.16,43-44), але [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів і комісії у строки та розмірах передбачених договором, не виконує (а.с.5-8,13-15). Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 17 липня 2009 року змінив своє найменування на публічне акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК (а.с.20-21). Девятого вересня 2015 року, публічне акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, що виникла за кредитним договором № KTS0GK0000000661 від 18 вересня 2008 року (а.с.3-4). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобовязальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобовязанні, отримати достроково виданий кредит, сплату процентів за його користування та комісійну винагороду, а також неустойку з порушення грошових зобов`язань по договору. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобовязання можуть виникати з договорів, які стають обовязковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, 18 вересня 2008 року, [PERSON] та закрите акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК уклали кредитний договір, за яким банк взяв на себе зобовязання видати [PERSON] кредит у розмірі 35090 доларів 02 цента США на такі цілі: 29137 доларів 62 центи на придбання нерухомості (з яких: 28000 доларів на безпосереднє придбання нерухомості, 840 доларів на сплату комісійної винагороди, 158 доларів 73 центи для сплати страхового платежу за договором страхування майна, 138 доларів 89 центів для сплати страхового платежу за договором особистого страхування), 5952 долари 40 центів на сплату страхових платежів у випадках та у порядку передбаченими п.п.2.1.3.,2.2.7. договору (а.с.10-15). Факт виконання банком як кредитодавцем вказаних зобовязань, підтверджується випискою по рахунку [PERSON] (а.с.42-44). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обовязку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, за кредитним договором № KTS0GK0000000661 від 18 вересня 2008 року, [PERSON] взяв на себе зобовязання повернути кредит, сплатити проценти за його використання та комісію у строки та порядку, передбаченому цим договором, щомісячним платежем в розмірі 480 доларів 06 центів США, у період з 20 по 25 число кожного місяця з 18 вересня 2008 року по 18 вересня 2028 року (а.с.10-15). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання). Виходячи з документів наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором (а.с.5-8), та виписки по особовому рахунку відповідача (а.с.42), [PERSON] взяті на себе зобовязання належним чином не виконував. У звязку з чим, у нього як позичальника, станом на 05 серпня 2015 року, утворилась така заборгованість: 28852 долара 21 цент це заборгованість по кредиту; 19866 доларів 88 центів заборгованість по процентах за користування кредитом; 4764 долара 83 цента заборгованість по комісіям. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобовязань у вигляді повернення кредиту, сплати процентів та комісій, на підставі кредитного договору від 18 вересня 2008 року, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цих зобовязаннях, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту, сплати процентів та комісій. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з нього такої заборгованості: 28852 долара 21 цент заборгованість по кредиту; 19866 доларів 88 центів заборгованість по процентах за користування кредитом; 4764 долара 83 цента заборгованість по комісіям слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. При цьому суд враховує те, що вказана вимога банку ґрунтується на його праві вимоги до відповідача щодо дострокового виконання взятих на себе зобовязань. Виникнення якого судом перевірено на підставі пунктів 2.2.10.,2.3.3.,2.3.7. договору. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, кредитним договором сторони передбачили, що при порушенні позичальником термінів оплати більше ніж на 120 днів, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні (пункт 8.4 кредитного договору). Разом з цим, сторони договору передбачили, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень + 5% від суми позову (пункт 5.3. кредитного договору). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором (а.с.5-8), позичальник зобовязання щодо строків платежів по поверненню кредиту, сплаті процентів та комісій порушує понад 120 днів. У звязку з чим, банк використав своє право на нарахування пені і штрафу та заявив на підставі умов договору до стягнення 30772 долари 15 центів США пені та 4224 долари 32 центи штрафу. Перевіряючи наявність підстав для присудження на користь банку вказаних грошових коштів у вигляді пені і штрафу, суд виходить з наступного. Відповідно до положень частини 1 статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30 жовтня 2014 року (яке не є скасованим), місто Рубіжне Луганської області входить у вказаний перелік. А відповідач, починаючи з 10 листопада 2007 року має у цьому місті зареєстроване місце проживання. Тому, в частині пені, суд вважає що присудженню на користь позивача підлягає тільки та її частина, яка виникла за період до 14 квітня 2014 року, і за розрахунками позивача станом на 26 березня 2014 року, яка складає 14656 доларів 82 центи, а у стягненні решти пені слід відмовити. При цьому суд констатує, що застосування пені у більшому розмірі (зокрема, за період прострочки платежів з 27 березня 2014 року по 13 квітня 2014 року) у суду не має підстав, оскільки позивачем не надано розміру та розрахунку пені за цей період, а суд, з огляду на положення частини 2 статті 10 (принцип змагальності) та частини 1 статті 11 (принцип диспозитивності) ЦПК України, не має право з власної ініціативи здійснювати означені розрахунки, у таких випадках. В частині стягнення з відповідача штрафу, суд вимушений відмовити з тієї ж правової підстави, але вже не частково, а повністю, оскільки судом встановлено, що позивач застосував штраф у період після 14 квітня 2014 року та на суму, у тому числі прострочену до сплати після 14 квітня 2014 року. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково у загальному розмірі 68140 (шістдесят вісім тисяч сто сорок) доларів 74 (сімдесят чотири) цента, з яких: 28852 (двадцять вісім тисяч вісімсот пятдесят два) долара 21 (двадцять один) цент заборгованість по кредиту; 19866 (девятнадцять тисяч вісімсот шістдесят шість) доларів 88 (вісімдесят вісім) центів заборгованість по процентах за користування кредитом; 4764 (чотири тисячі сімсот шістдесят чотири) долара 83 (вісімдесят три) цента заборгованість по комісіям; 14656 (чотирнадцять тисяч шістсот пятдесят шість) доларів 82 (вісімдесят два) цента пеня. При цьому, з огляду на правовий висновок наданий Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року (справа №6-145цс14), заборгованість підлягає стягненню саме у доларах США. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3654 гривні, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.22), а позов підлягає задоволенню частково, на суму 68140 доларів 74 центів США, що є еквівалентом 1479335 гривень 47 копійок, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 2814 гривень 03 копійки. Отже,

Outcome: partial