Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2000 по 2012 рік. У шлюбі у них народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу відповідач перестав надавати матеріальну допомогу сину. В зв'язку з цим, [PERSON] вирішила звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів. Будучи юридично не обізнаною, не маючи коштів на одержання правової допомоги, вона скористалася примірником заяви про видачу судового наказу на стягнення аліментів, який був розміщений на інформаційному стенді в приміщенні Голопристанського районного суду та подала свій аналог до суду. Судовим наказом було присуджено до стягнення з [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі 30% прожиткового мінімуму. Вже після розгляду справи, зрозуміла, що аліменти були присуджені на дитину в мінімальному розмірі встановленому законодавством. Так як отримуваних коштів не вистачає на належне забезпечення потреб дитини, [PERSON] просить збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів, оскільки останній має стабільний щомісячний дохід, розмір якого забезпечує йому можливість надавати більшу сину допомогу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав на підставах викладених в позовній заяві та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Суду надали свої заперечення в яких зазначають, що [PERSON] не має змоги сплачувати аліменти у розмірі більшому ніж визначено судовим рішенням, оскільки за станом здоров'я потребує хірургічного втручання, а також несе витрати пов'язані з ремонтом будинку в якому проживає. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON]. [INFO]. Рішенням Голопристанського районного суду від 20.11.2012 року шлюб між сторонами був розірваний. Як було встановлено в судовому засіданні та сторонами не заперечувалось, після розірвання шлюбу, дитина залишилась проживати з матір'ю. Згідно довідки Гладківської сільської ради від 23.07.2014 року, [PERSON] проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Судовим наказом Голопристанського районного суду Херсонської області від 26. 03.2013 року з [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.12.2012 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу. Згідно п. 4 ч.1 ст. 96 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про присудження аліментів на дитину в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших зацікавлених осіб. В силу положень ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіки, дружини, батьків, сина, дочки; інші обставини, що мають істотне значення. Однак, через специфіку наказного провадження судом при видачі судового наказу не досліджувались та не приймались до уваги обставини визначені положенням вищевказаної статті. Меж тим, як зазначає позивач в своїй заяві, матеріальне забезпечення відповідача є значно кращим ніж її, оскільки останній працює та має стабільний високий дохід. Крім цього, стан його здоров'я задовільний, а інші утриманці відсутні. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Як вбачається з довідки про заробітну плату [PERSON], середній щомісячний дохід відповідача складає близько трьох тисяч гривень. Згідно ст. 181 СК України аліменти призначаються в частці від доходу і або в твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приймаючи до уваги заперечення відповідача, а також наведені та доведені ним обставини стосовно необхідності в медичному лікуванні та проведенні витрат по відновленню стану придатного для проживання в його житловому будинку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а аліменти збільшенню до розміру 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial