Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

У березні 2015 року МКП «Дніпропетровські теплові мережі» предявило через суд зазначений позов, посилаючись на те, що відповідач є споживачем послуг позивача з постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] де зареєстрований, проте вчасно та у відповідному розмірі оплату послуг не здійснював на відкритий на його ім?я особовий рахунок №718-10970, в результаті чого утворилась заборгованість, тому позивач, збільшивши позовні вимоги, остаточно просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за період 01 жовтня 2006 року по 31 травня 2015 року в розмірі 15903,20 грн. та судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, заперечуючи тим, що письмовий договір між позивачем та ним не укладався, він не споживав послуг позивача, теплову енергію не отримував, оскільки позивач не забезпечував належного постачання теплової енергії у квартиру відповідача і позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів факту надання послуг і взагалі наявності зобов?язань між сторонами у справі, що виключає відповідальність відповідача. Крім того, відповідач наполягав на застосуванні наслідків пропуску строку позовної давності, тому просив у позові відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Так, відповідач [PERSON] з 16 квітня 1998 року зареєстрований в [INFO] (а.с.20), що має загальну площу 52,70 кв.м. і належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13 листопада 1997 року, копія якого долучена до матеріалів справи (а. с. 156). Позивач є виробником теплової енергії, яка постачається у квартиру відповідачів, що підтверджується рішенням Дніпропетровської міської ради №1660 від 22 серпня 2002 року «Про передачу на баланс міських комунальних підприємств «Дніпротеплосервіс» та «Дніпропетровські міські теплові мережі» майна, що перебуває на балансі Дніпропетровського МКП «Дніпротепломережа»», необхідного для виробництва, транспортування та продажу теплової енергії (а.с.96-97), рішенням Дніпропетровської міської ради №2045 від 19 вересня 2002 року «Про затвердження інвентаризаційних описів та актів приймання-передачі майна, що передається на баланс міських комунальних підприємств «Дніпротеплосервіс» та «Дніпропетровські теплові мережі»» (а.с.98-104, 105-106), а також відповідно до умов ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг серії АД №041706 від 06 серпня 2012 року строком дії з 02 серпня 2012 року по 01 серпня 2017 року і серії АД №041705 від 06 серпня 2012 року строком дії з 02 серпня 2012 року по 01 серпня 2017 року позивач має право на постачання теплової енергії, а також на транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами (а.с.131, 132). Частиною 4 ст. 319 та ст. 322 ЦК визначено, що власність зобовязує та власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, а співвласник за ст. 360 цього Кодексу відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Частинами 1-3 ст. 162 Житлового кодексу УРСР встановлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються за функціональним призначенням та порядком затвердження цін/тарифів. До послуг за функціональним призначенням п. 1 ч. 1 ст. 13 зазначеного вище Закону віднесено комунальні послуги - централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Частиною 3 ст. 16 цього Закону визначено принцип безперебійного надання споживачу комунальних послуг. Також ст. 16 Закону України Про житлово-комунальні послуги встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, а згідно ст. 19 цього ж Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. При цьому, пункт 1 частини 3 ст. 20 Закону Про житлово-комунальні послуги передбачає обовязок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.\~ Зі змісту даного закону випливає, що наявність письмового договору щодо комунальних послуг не обовязкова, проте наявність фактичних договірних відносин є обовязковою умовою щодо виникнення прав та обовязків сторін такого правочину. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 1 ч. 1 ст. 20, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), що кореспондує положенням ч. 6 ст. 19 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV "Про теплопостачання" про те, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. При цьому, відносини між споживачами та суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг з отримання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, за змістом п.п.18, 20, 30 яких, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем та здійснюється за розрахунковими книжками, платіжними квитанціями або за умовами договору. Судом встановлено, що постачання теплової енергії у приміщення будинку №49-А по вул. Свердлова у м. Дніпропетровську на потреби опалення здійснювалось згідно актів готовності до опалювального періоду 2012-2013 рр., 2013-2014 рр. та паспорту готовності до роботи в опалювальний період 2014-2015 рр., копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.141-143,145-146, 147-149, 179, 180). Фактичне постачання теплової енергії в указаний об'єкт - до будинку по вул. Свердлова, 49-А у м. Дніпропетровську підтверджується відомостями подачі теплої енергії від котельної Красногвардійського теплового пункту (вул. Чичеріна, 21) за період з січня 2006 року по квітень 2015 року включно (а.с.42-81, 174-178). При цьому, за даними службової записки начальника служби збуту 2-го теплового району МКП «Дніпропетровські теплові мережі» від 29 липня 2015 року скарги на якість подаваного теплоносія в житловий будинок по вул. Свердлова, 49-А у м. Дніпропетровську за період з січня 2006 року по липень 2014 року не надходили (а.с.82). Відповідно, доводи відповідача про те, що за відсутності укладення позивачем з ним письмового договору на постачання теплової енергії відсутні і договірні зобовязання за фактом надання вказаних послуг, суд до уваги не приймає, оскільки як встановлено у судовому засіданні відповідач за укладенням письмового договору на постачання теплової енергії до позивача не звертався, як і жодного разу не звертався з приводу неналежного надання послуги теплопостачання або непостачання теплоенергії взагалі до квартири, між тим, п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок укладення відповідного договору покладений на відповідача, як споживача послуг, та за наявності фактичного постачання позивачем теплової енергії, обовязок безперебійного постачання якої як комунальної послуги покладений на постачальника в силу ч.3 ст. 16 вказаного Закону, сторони перебувають у фактичних договірних відносинах, що тягнуть відповідні зобовязання. Так само, доводи відповідача про те, що позивач ніяких послуг з опалення квартири відповідача не надає і здійснює благодійну допомогу у вигляді прокачування холодної води через радіатори опалення, суд до уваги не приймає, оскільки відповідач жодного разу не звертався до позивача або іншої установи/організації з приводу неналежного опалення його квартири в опалювальний період, так само не здійснював дій по відключенню в установленому порядку від системи централізованого опалення будинку, як і не заявляв відповідних позовних вимог, як це передбачено ст.ст.3, 4 ЦПК України, між тим, суд здійснює захист прав та інтересів осіб у спосіб визначений законами України не інакше як за зверненням осіб та в межах заявлених вимог (ч.1 ст. 11 ЦПК України). Відтак, судом встановлено, що відповідач, будучи з позивачем у фактичних договірних відносинах з жовтня 2006 року, свої зобовязання з оплати фактично наданих послуг позивача у відповідності з вимогами ст.ст.525, 526 ЦК України ніколи не здійснював, оплати жодного разу не проводив, в результаті чого станом на 31 травня 2015 року виникла заборгованість. Визначаючи розмір заборгованості суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок за даними особової картки (а.с.90-93), приходить до висновку про його обґрунтованість, оскільки останній проведено виходячи з кількості зареєстрованих у квартирі осіб, відсутності відповідних лічильників, розміру опалювальної площі квартири, встановлених тарифів (рішенням Дніпропетровської міської ради № 2057 від 19 вересня 2002 року, рішенням Дніпропетровської міської ради №3612 від 18 грудня 2003 року, рішенням Дніпропетровської міської ради №3712 від 16 жовтня 2006 року, рішенням Дніпропетровської міської ради №3713 від 16 жовтня 2006 року, рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради №3363 від 27 жовтня 2008 року, рішенням Дніпропетровської міської ради №691 від 03 листопада 2008 року), та

Outcome: partial