Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, яку обгрунтувала тим, що 10 січня 2000 року розірвано шлюб між нею та відповідачем. Від цього шлюбу вони мають спільну повнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. На даний час дочка навчається на 3-му курсі Навчально-наукового інституту менеджменту, адміністрування та права Вінницького національного аграрного університету IV - рівня акредитації денної контрактної форми навчання, а відтак потребує матеріальної допомоги. На скільки їй відомо, відповідач не працює, однак отримує мінливий, нерегулярний дохід, який витрачає на власні потреби, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу дочці, однак у добровільному порядку матеріальну допомогу не надає. Ураховуючи те, що останнім часом пройшло різке подорожчання цін та підвищилась інфляція, вона [PERSON], не спроможна самотужки утримувати їх спільну із відповідачем дочку, тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки в твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно з дня пред'явлення позову і до закінчення дочкою навчання, тобто до 31 серпня 2014 року. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був оповіщений в установленому законом порядку, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відтак його неявку суд визнає неповажною та не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що унормовано ст.169 ЦПК України, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи, давши оцінку усім зібраним у справі докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі, який було припинено 10 січня 2000 року за рішенням суду, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Від цього шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. Як вбачається з довідки № 339 від 28 січня 2014 року виданої Вінницьким національним аграрним університетом, [PERSON] навчається на третьому курсі Навчально-наукового інституту менеджменту, адміністрування та права Вінницького національного аграрного університету IV - рівня акредитації денної контрактної форми навчання та її термін навчання становить по 31 серпня 2014 року. Факт навчання [PERSON] у вищому навчальному закладі доведено також Договором про навчання , який укладений між Вінницьким національним аграрним університетом в особі ректора Калетника Г.М. та [PERSON], тобто позивачкою у справі. Отже судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами є сімейними, а відтак регулюються відповідними положеннями Сімейного кодексу України. Так, відповідно до положень, передбачених ст.198, 199 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, які потребують матеріальної допомоги, до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", Верховний Суд України висловив наступну правову позицію, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Здобуті у справі докази свідчать про те, що [PERSON], [INFO] продовжує навчатися після досягнення повноліття у ВНЗ на денній контрактній формі навчання, стипендії не отримує, відтак слід дійти висновку, що вона є непрацездатною особою, вік якої перевищує 18 років, відтак потребує матеріальної допомоги, в зв'язку із цим. Що ж стосується наявності у батька - відповідача по справі можливості надавати таку допомогу, то слід вказати на наступне. Зібрані у справі відповідачем докази свідчать про те, що відповідач працює офіційно в Липовецькій районній державній лікарні ветеринарної медицини з 12.11.2012 року по даний час завідуючим Липовецьким ветеринарним пунктом та отримує заробітну плату в розмірі 1806 гривень (довідка №106 від 22.04.2014 року). Згідно довідки виданої Липовецькою міською радою 22.04.2014 року за №1126, [PERSON] проживає у будинку своїх батьків в [ADDRESS]. З огляду на викладене слід констатувати, що зібрані відповідачем у справі докази вказують на те, що він є фінансово спроможним, а відтак має можливість надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці [PERSON], яка продовжує навчання. Статтею 200 СК України, передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Ураховуючи те, що відповідач офіційно працевлаштований, тому суд вважає, що аліменти на утримання повнолітньої дитини з нього слід стягувати у частці від його заробітку. При визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення із відповідача на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, суд ураховує обставини, що зазначені у статті 182 СК України та можливість надання утримання другим з батьків - позивачкою у справі, а відтак дійшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та присудження із відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) без урахування часу канікул, оскільки [PERSON] навчається на денній формі навчання. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами ст.88 ЦПК України, а тому присуджує до стягнення із відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної суми позовних вимог, решту слід компенсувати за рахунок держави в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України, оскільки при пред'явленні позову позивачка була звільнена від його сплати. На підставі ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial