Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на її утримання, як на доньку, яка навчається на денному відділенні у КВНЗ І рівня акредитації Полтавської обласної ради «Лубенське медичне училище», в розмірі 1/4 частки усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. 30.01.2020 ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог, задоволено клопотання про витребування доказів (а.с. 18-21). 25.02.2020 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідач вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволеними в повному обсязі з наступних підстав. Відповідач працює на заводі ПП «ЛУБНИМАШ» слюсарем з механоскладальних робіт, отримує невелику заробітну плату. Зазначає, що фактично має на утриманні ще трьох непрацездатних осіб, які потребують його матеріальної підтримки - двох непрацездатних батьків, які часто хворіють та сестру інваліда ІІ групи, яка проживає з непрацездатними батьками. Вважає, що за таких обставин справедливим буде стягнути із нього аліменти на утримання повнолітньої дочки, [PERSON] на час навчання в розмірі 1/6 частки усіх видів його доходу щомісячно, до закінчення її навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. У відповіді на відзив, поданій до суду 06.03.2020, позивач [PERSON] зазначила, що її мати [PERSON] потребує постійного лікування на що відповідно потрібні кошти, а також вона сама має хронічне захворювання та потребує лікування, тому для нормального лікування та навчання, коштів, які вона отримує не вистачає. Позовні вимоги просить задовольнити. 12.03.2020 до суду надійшло доповнення до відзиву на позовну заяву, в якому відповідач [PERSON] вказує, що 28.02.2020 він звільнився з роботи з ПП «ЛУБНИМАШ» та за таких обставин він не має можливості надавати матеріальну допомогу дочці на період її навчання, а вона отримує пенсію по інвалідності і стипендію, тому просить суд стягнути з нього аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] на час навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно до закінчення її навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 30.03.2020 було задоволено клопотання відповідача про витребування доказів /а.с. 69-71/. У запереченні на відповідь на відзив поданому до суду 31.03.2020 відповідач вказує, що доводи позивача про хворобу її матері взагалі не стосуються суті даного спору, оскільки утримувати матір позивача він не повинен, вона також працює та отримує пенсію по інвалідності. Просить суд стягнути з нього аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] на час навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. Інші заяв або клопотань від сторін не надійшло. Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а сторони в установленому законом порядку не подали клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, то в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Судовий розгляд справи призначено на 21.04.2020. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву і доповненні до відзиву на позовну заяву та підтверджені доданими до нього доказами, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою відповідача [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим 03.01.2002 виконкомом Лазірківської сільської ради Оржицького району Полтавської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 2 /а.с. 4/. Починаючи з 01.09.2017, [PERSON] навчається у КВНЗ І рівня акредитації Полтавської обласної ради «Лубенське медичне училище» на відділенні сестринська справа, що підтверджується довідкою з місця навчання від 09.12.2019 та Угодою № 59 від 31.07.2017 про підготовку фахівця за держзамовленням КВНЗ І рівня акредитації Полтавської обласної ради «Лубенське медичне училище» /а.с. 6, 10/. У довідці від 03.04.2020 № 52, виданої КВНЗ І рівня акредитації Полтавської обласної ради «Лубенське медичне училище», вказано, що [PERSON] отримує стипендію в розмірі 890, 00 грн /а.с. 83/. Позивачем [PERSON] надано копії медичних довідок про її стан здоров`я та стан здоров`я матері [PERSON] /а.с. 7,8, 51,52, 53/. З інформації наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07.04.2020 № 295/08.5 вбачається, що [PERSON] на обліку як отримувач пенсії по інвалідності не перебуває /а.с. 85/. [PERSON] з 27.01.2017 по 28.02.2020 працював на посаді слюсаря з механоскладальних робіт Цеху №4, на підставі наказу № ЛК/К-00057 від 28.02.2020 про припинення трудового договору (контракту) звільнено за угодою сторін /а.с.39, 58/. Згідно із відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 13.02.2020 № 2739 в період з 01.01.2019 по 30.09.2019 джерелом доходу [PERSON] була заробітна плата за місцем роботи в ПП «ЛУБНИМАШ», яка в сукупному розмірі становить 88 714 грн 01 коп та надання майна в лізинг - 19 806 грн /а.с. 28/. Відповідно до довідки про доходи № 107 виданої 18.02.2020 ПП «ЛУБНИМАШ» за період з січня 2019 року по грудень 2019 року [PERSON] нараховано заробітну плату в загальній сумі 114 827 грн 28 коп /а.с. 40/. Відповідачем [PERSON] подано до суду копії пенсійних посвідчень його матері [PERSON] , батька [PERSON] та сестри [PERSON] , медичні довідки про стан здоров`я /а.с. 41-46, 74,75/. 25.05.2019 відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що Лубенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 25.05.2019 видано свідоцтво про шлюб та складено відповідний актовий запис № 57 /а.с. 77/. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства Згідно з ч.ч. 2,8,9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (абз. 2 ч. 2 ст. 6 СК України). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Змістом ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч. 1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст.199 СК України батьки повинні утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що мають можливість надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За приписами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Також, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд в розрізі спірних правовідносин щодо аліментних зобов`язань на дитину, яка досягла повноліття та продовжує навчатись, звертає увагу на те, що аліментні зобов`язання між батьками і повнолітніми дітьми регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб стягнення аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до закінчення такого навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років під умовою можливості надання такої допомоги, тобто обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, поставлений у залежність від матеріального стану батьків, з урахуванням положень ст.ст. 182, 184, 199 СК України, беручи до уваги матеріальне становище відповідача, можливість останнього надавати матеріальну допомогу, наявність у нього інших утриманців, судом встановлено наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог (застосовано правовий висновок, який міститься в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 644/3610/16-ц). При розгляді цих спірних правовідносин судом приймаються до уваги дані про стан здоров`я позивачки та її матері, що підтверджується відповідними доказами, навчання позивачки в «Лубенському медичному училищі», отримання нею стипендії, а також те, що відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Відповідно до заперечення на відповідь на відзив відповідач вказує про можливість надавати матеріальну допомогу в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн на місяць, тобто в інший спосіб, ніж заявлено в позові, та в меншому розмірі. Відповідач пояснює, що має на утриманні трьох непрацездатних осіб, які потребують його матеріальної допомоги. Судом встановлено, 28.02.2020 відповідач припинив трудові правовідносини, доказів щодо його подальше працевлаштування суду не надано. Крім цього, управлінням Пенсійного фонду спростовано аргументи відповідача про отримання позивачкою пенсії по інвалідності. Суд відхиляє доводи відповідача про визначення розміру аліментів у грошовій сумі, зокрема 500 грн щомісяця, оскільки згідно із ст. 183 СК України право визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини належить одержувачу аліментів. Суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів (правовий висновок Верховного Суду у справі від 04.07.2018 № 490/4522/16-ц). Крім цього, враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6 1296цс15, при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивачеві в даному випадку лежить обов`язок доведення витрат, пов`язаних з навчанням, та можливостей відповідача надавати матеріальну допомогу. [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених в позові витрат, пов`язаних з навчанням, що є процесуальним обов`язком позивача. Суд критично оцінює доводи відповідача стосовно його непрацевлаштованості та відсутності стабільного доходу після звільнення з ПП «Лубнимаш», оскільки вказані обставини залежать виключно від самої особи - звільнення відбулось за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, та не є такими, що вказують на неможливість відповідача, який є особою працездатного віку, сплачувати аліменти. Доказів того, що останній за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я не здатен сплачувати аліменти суду також не надано. Визначення способу утримання аліментів належить одержувачу аліментів. Крім цього, стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме він утримує непрацездатних батьків та сестру. При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. При визначенні розміру аліментів суд виходить із засад розумності та справедливості. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України» у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року становить 2027 гривень. Враховуючи, що розмір аліментів має бути необхіднім та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, з урахуванням викладених вище обставин, суд вважає необхідним визначити аліменти в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 840 грн 80 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial