Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Публічне\~ акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» [PERSON] акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 26.03.2007 р. був укладений Кредитний договір № 16к-102 (надалі «Кредитний договір»), відповідно до якого Позивач надав [PERSON] кредит у сумі 100000, 00 доларів США, з оплатою по процентній ставці 14% річних, а [PERSON] зобов'язалася повернути ці грошові кошти у строк до 26.03.2017р., відповідно до п. п. 2.1., 3.2. Кредитного договору. Видача кредитних ресурсів підтверджується копіями розпорядження бухгалтерії про надання кредиту від 26.03.2007 р. та меморіального валютного ордера № 1 від 26.03.2007 р. Як вбачається з п. 2.3. Кредитного договору кредитні ресурси, отримані за Кредитним договором були надані банком Першому відповідачу за цільовим призначенням - для придбання трьох-кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 63, 1 кв. м. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, до Кредитного договору, між Позивачем та [PERSON] були укладені Додаткова угода № 1 від 21.08.2010 р., Додаткова угода № 2 від 13.09.2011 р. та Додаткова угода № 3 від 29.08.2013 р. Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору зі змінами, внесеними в цей пункт Додатковою угодою № 3 від 29.08.2013 р. [PERSON] зобов'язалася повністю повернути кредитні ресурси, отримані за Кредитним договором до 26 березня 2027 р., шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Також, [PERSON] зобов'язалася щомісяця, в термін з 1 до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за Кредитним договором становить 846, 00 доларів США, згідно Графіка зниження розміру заборгованості, викладеного у Додатку № 1 до Додаткової угоди № 3 від 29.08.2013 р. до Кредитного договору. Як вбачається з п. 4.1. Кредитного договору, зі змінами, внесеними Додатковою угодою № 2 від 13.09.2011 р. [PERSON] зобов'язалася також щомісяця в строк з 1 по 10 число здійснювати погашення нарахованих та прострочених відсотків які є на рахунках на дату укладання цієї додаткової угоди, згідно Додатку № 2 до вищевказаної додаткової угоди. Крім цього, за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів по Кредитному договору Перший відповідач, згідно п. 6.1. Кредитного договору зобов'язана сплатити пеню із розрахунку 1 % (один відсоток) від простроченої суми за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування Кредитними ресурсами. Згідно з п. 3.4. Кредитного договору, Банк має право зупинити видачу Кредитних ресурсів, відмовити позичальнику в продовженні строку дії Кредитного договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них неустойки відповідно до умов Кредитного договору, зокрема, якщо: позичальник в період дії Кредитного договору порушував будь - які умови цього Договору, у тому числі: позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентам, відповідно до п. п. 3.2, 4.3, 4.4. Кредитного договору. В якості забезпечення повернення Кредитних ресурсів між Позивачем та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, посвідчений 26.03.2007 p., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] за реєстровим номером 418 (надалі „Іпотечний договір"), згідно якого [PERSON] надала в іпотеку Позивачу нерухоме майно, а саме - квартиру № 62, загальною площею 63, 1 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з проведенням реструктуризації заборгованості по Кредитному договору, до вищевказаного Іпотечного договору 23.09.2011 р. між Банком та [PERSON] був укладений Додатковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] за реєстровим номером 1068, яким були внесені відповідні зміни до Іпотечного договору. Крім цього, в якості забезпечення повернення Кредитних ресурсів 01.11.2006 р. між Банком та [PERSON] (далі - «Другий Відповідач», «Поручитель 1») був укладений Договір поруки № 58/10, з Додатком № 1 від 13.09.2011 р. до договору поруки, за яким [PERSON] виступив поручителем перед Позивачем. Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, 26.03.2007 р. між Позивачем та [PERSON] далі - «Третій Відповідач», «Поручитель 2») був укладений Договір поруки № 501/07, з Додатком № 1 від 13.09.2011 р. до договору поруки, за яким [PERSON] виступив поручителем перед Позивачем. Згідно п. 2.1. Договорів поруки [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися відповідати по Кредитному договору як солідарні боржники з [PERSON] у разі невиконання останнім зобов'язань по Кредитному договору. Відповідно до п. п. 2.2. 3.1. Договорів поруки у випадку невиконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що й Боржник, у тому числі по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплати комісійної винагороди, сплати неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. У випадку невиконання Боржником своїх зобов'язань за кредитним договором в зазначені у Договорі строки Поручитель зобов'язується не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення його кредитором (письмово чи телетрансмісійно) про невиконання боржником прийнятих на себе зобов'язань сплатити заборгованість по кредиту, шляхом її перерахування на рахунок Кредитора будь-яким засобом, виказаним кредитором. Згідно п. 3.5. Договорів поруки Кредитор має право звернути стягнення на майно та інші кошти Поручителя, що належить останньому на праві власності або оперативного управління у випадку невиконання Поручителем прийнятих на себе зобов'язань за договором поруки. У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань по Кредитному договору після проведення реструктуризації по кредиту позивач був змушений звернутися до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по Кредитному договору в розмірі 711 65,63 гривень. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.05.2014 р. по справі № 523/3168/14-ц позовні вимоги Позивача були задоволені, стягнуто у солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість по Кредитному договору розмірі 711 565, 63 гривень. Однак, на сьогодні заборгованість по кредиту не погашається, відсотки за користування не сплачуються, у зв'язку з чим Банк вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості по відсоткам, оскільки відсотки що були стягнуті Рішенням Суворовської районного суду Одеської області від 21.05.2014 року були нараховані станом на 26.02.2014 р.. На даний час заборгованість по сплаті відсотків не погашається та станом на 11.12.2014 р. за Кредитним договором складає 396 612, 59 гривень (Триста дев'яносто шість тисяч шістсот дванадцять гривень, 59 копійок), з яких: -932, 76 доларів США, що еквівалентно 14 618, 49 гривень за офіційним курсом Національного банку України станом на 11.12.2014 р. за 1 долар 15. 6723 гривень - сума строкової заборгованості по відсоткам; -5 642, 08 доларів США, що еквівалентно 88 424, 37 гривень за офіційним курсом Національного банку України станом на 11.12.2014 р. за 1 долар - 15, 6723 гривень - сума простроченої заборгованості по відсоткам; -293 569, 73 гривень - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу та відсоткам за період з 26.02.2014 р. по 11.12.2014 р. Вищевказану суму коштів банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку, а також стягнути судовий збір. Ухвалою суду від 31.03.2015р. з вищевказаною справи була обєднана цивільна справа за позовом [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON]\~ до [PERSON]\~ акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» [PERSON] акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору. Вищевказані позовні вимоги були мотивовані тим, що 26 березня 2007 року був укладений Кредитний договір №16к-101, відповідно якому позивачеві без виконання вимог закону «Про захист прав споживачів» без надання інформації про повну вартість кредитних ресурсів відповідачем в якості споживчого кредиту були перераховані валютні кошти за придбану 3-х кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 63,1 кв.м., житловою 36,8 кв.м у сумі 100000 дол. США на період до 26 березня 2017 року зі сплатою відсотків в розмірі 14% річних. Загальна вартість кредитних коштів приблизно при умовах своєчасного погашення платежів відповідно графіку платежів, що є додатком до договору складала не менш 200000 дол. США, про яку не було відомо позивачу, як споживачу кредитних коштів. Окрім того, позивач при укладенні договору всупереч вимогам чинного законодавства не був сповіщений відповідачем про загальну вартість кредитних коштів з додатковими витратами по нотаріальному оформленню документів, які вимагались відповідачем, по страхуванню предмету іпотеки, по нотаріальному оформленню договору іпотеки, по проведенню експертної оцінки предмету іпотеки, по сплаті комісійних винагород, по страхуванню життя позичальника та страхуванню життя поручителів за кредитним договором, про можливість несення інфляційних ризиків і ризиків по знеціненню національної валюти відносно кредитних коштів в іноземній валюті. Не маючи цієї інформації, яка відповідно законодавству повинна бути надана до укладення договору, позивач опинилась у вкрай скрутному становищі не маючи можливості передбачити негативні наслідки по виконанню своїх зобов'язань по поверненню кредитних коштів в іноземній валюті, внаслідок ризиків зміни курсу національної валюти до іноземних валют, що було викликано світовою фінансовою кризою після, яка мала місце в 3 кварталі 2008 року. Не маючи досвіду в галузі кредитних відносин і не маючи повної та доступної інформації про вартість кредитних ресурсів в іноземній валюті позивач не усвідомлювала в повному обсязі несправедливість кількох умов кредитного договору, які не відповідають балансу законних прав та інтересів сторін, не відповідають принципу справедливості, які на підставі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсними. Несправедливими і є такими, що не можуть бути визнані дійсними наступні умови кредитного договору: (п.6.1.): «За прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення». (п. 6.2) « за недодання позичальником банку у встановлені договори строки будь-яких документів, обов'язок надання яких передбачений договором, а також за неповідомлення позичальником банку про факти зазначені в цьому договорі, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 10% від загальної суми отриманих кредитних ресурсів». (п. 7.1.) «у випадку, якщо у сплачених позичальником банку грошових коштів не достатньо для погашення загальної суми заборгованості, що виникла на цей момент погашення заборгованості здійснюється наступним чином: у першу чергу погашаються простроченні проценти за користування кредитними ресурсами, у другу чергу погашаються проценти за користування кредитними ресурсами, у третю чергу погашаються комісійна винагорода банку за надання кредитних ресурсів, у четверту чергу погашається сума основаного боргу по кредиту, у п'яту чергу погашаються пені та штрафи. Наведені умови договору порушують баланс прав та обов'язків сторін договору, надають банку переваги шляхом збагачення відповідача за рахунок позичальника у вигляді отримання штрафних санкцій в розмірі, який перевищує розмір визначений законодавством, а також за рахунок надмірного нарахування відсотків за користування кредитними ресурсами без права їх першочергового або пропорційного погашення в порівнянні з нарахованими відсотками. Внаслідок цих несправедливих умов договору позивач сплатив відсотки за користування кредитом в розмірі більшому ніж суми погашення основного боргу за кредитним договором. Так, на теперішній час позичальником сплачено більш 102000 дол.США, з яких 68000 дол.США складають відсотки за кредитом, і лише 32000 дол.США - це сума погашення основним боргом, на яку постійно нараховуються відсотки за користування кредитом. Слід також зауважити, що вартість кредитних ресурсів в іноземній валюті внаслідок знецінення гривні виросла в національній валюті більш ніж в 3 рази. Так, вартість кредитних ресурсів в національній валюті на час надання кредитних ресурсів складала 505000 гривень за курсом НБУ станом на 26 березня 2007 року, а в теперішній час, вартість цих кредитних ресурсів складає 1577000 гривень, внаслідок чого позивач опинився у вкрай скрутному становищі. При таких умовах нарахування процентів на залишок основного боргу порушує законні права та інтереси споживача внаслідок дисбалансу прав та інтересів позичальника і кредитора. Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року N 543/96-ВР встановлена максимальна відповідальність за невиконання грошових зобов'язань в розмірі не більш річної подвійної облікової ставки НБУ. Наведені приписи закону виключають справедливість встановлення відповідальності за порушення грошових зобов'язань у розмірі більшому ніж передбачено законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року N 543/96-ВР. Відповідно ст. 18 закону України «Про захист прав споживачів» визначені підстави визнання недійсними несправедливих умов договору, а саме: «..умови договору є несправедливими, якщо: всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання банку права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд, надання банку права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, що виникають за договором для споживача, без його згоди». Ці приписи закону виключать можливість визнати справедливими, відповідними принципу добросовісності і збалансованості договірних прав та обов'язків без шкідливих наслідків для споживача, встановленні договором вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великих сум компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції), і з урахуванням цих обставин є недійсними наведені пункти кредитного договору. На підставі викладеного, позивачка просила: визнати недійсними окремі положення Кредитного договору №16к- 101, укладеного 26 березня 2007 року між [PERSON] акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» [PERSON] акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], а саме: 6.1., 6.2, 7.1. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення, у звязку з безпідставністю позовних вимог, а також пропуском строку позовної давності. Відповідачка [PERSON], а також відповідач [PERSON] позовні вимоги банку не визнали, вважаючи, що з них вже була стягнута заборгованість, а тому банк не має право стягувати з них її повторно. При цьому відповідачі просили задовольнити поданий позов [PERSON], оскільки умови кредитного договору були для них вкрай невигідними, а також, що вони не могли передбачити додаткових витрат, які вони будуть зобовязані сплачувати банку. Відповідач [PERSON], згідно поданої заяви просив справу розглянути у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське регіональне управлення\~ «Банк «Фінанси та кредит» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON]\~ до [PERSON]\~ акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» [PERSON] акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору №16к- 101, укладеного 26 березня 2007 року між [PERSON] акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» [PERSON] акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], а саме п. 6.1., 6.2., 7.1. необхідно залишити без задоволення. Вищевказаний висновок суду ґрунтується на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні, а також на аналізі доказів, які надані сторонами. Так судом встановлено, що між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 26.03.2007 р. був укладений кредитний договір № 16к-102 (надалі «Кредитний договір»), відповідно до якого Позивач надав [PERSON] кредит у сумі 100 000, 00 доларів США, з оплатою по процентній ставці 14% річних, а [PERSON] зобов'язалася повернути ці грошові кошти у строк до 26.03.2017 р відповідно до п. п. 2.1., 3.2. Кредитного договору. Видача кредитних ресурсів підтверджується копіями розпорядження бухгалтерії про надання кредиту від 26.03.2007 р. та меморіального валютного ордера № 1 від 26.03.2007 р. Як вбачається з п. 2.3. Кредитного договору кредитні ресурси, отримані за Кредитним договором були надані банком Першому відповідачу за цільовим призначенням - для придбання трьох-кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 63, 1 кв. м. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, до Кредитного договору, між Позивачем та [PERSON] були укладені Додаткова угода № 1 від 21.08.2010 р., Додаткова угода № 2 від 13.09.2011 р. та Додаткова угода № 3 від 29.08.2013 р. Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору зі змінами, внесеними в цей пункт Додатковою угодою № 3 від 29.08.2013 р. [PERSON] зобов'язалася повністю повернути кредитні ресурси, отримані за Кредитним договором до 26 березня 2027 р., шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Також, [PERSON] зобов'язалася щомісяця, в термін з 1 до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за Кредитним договором становить 846, 00 доларів США, згідно Графіка зниження розміру заборгованості, викладеного у Додатку № 1 до Додаткової угоди № 3 від 29.08.2013 р. до Кредитного договору. Як вбачається з п. 4.1. Кредитного договору, зі змінами, внесеними Додатковою угодою № 2 від 13.09.2011 р. [PERSON] зобов'язалася також щомісяця в строк з 1 по 10 число здійснювати погашення нарахованих та прострочених відсотків які є на рахунках на дату укладання цієї додаткової угоди, згідно Додатку № 2 до вищевказаної додаткової угоди. Крім цього, за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів по Кредитному договору Перший відповідач, згідно п. 6.1. Кредитного договору зобов'язана сплатити пеню із розрахунку 1 % (один відсоток) від простроченої суми за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування Кредитними ресурсами. Згідно з п. 3.4. Кредитного договору, Банк має право зупинити видачу Кредитних ресурсів, відмовити позичальнику в продовженні строку дії Кредитного договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них неустойки відповідно до умов Кредитного договору, зокрема, якщо: позичальник в період дії Кредитного договору порушував будь - які умови цього Договору, у тому числі: позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентам, відповідно до п. п. 3.2, 4.3, 4.4. Кредитного договору. В якості забезпечення повернення Кредитних ресурсів між Позивачем та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, посвідчений 26.03.2007 p., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] за реєстровим номером 418 (надалі „Іпотечний договір"), згідно якого [PERSON] надала в іпотеку Позивачу нерухоме майно, а саме - квартиру № 62, загальною площею 63, 1 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, 56 корп. 3. У зв'язку з проведенням реструктуризації заборгованості по Кредитному договору, до вищевказаного Іпотечного договору 23.09.2011 р. між Банком та [PERSON] був укладений Додатковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] за реєстровим номером 1068, яким були внесені відповідні зміни до Іпотечного договору. Крім цього, в якості забезпечення повернення Кредитних ресурсів 01.11.2006 р. між Банком та [PERSON] (далі - «Другий Відповідач», «Поручитель 1») був укладений Договір поруки № 58/10, з Додатком № 1 від 13.09.2011 р. до договору поруки, за яким [PERSON] виступив поручителем перед Позивачем. Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, 26.03.2007 р. між Позивачем та [PERSON] далі - «Третій Відповідач», «Поручитель 2») був укладений Договір поруки № 501/07, з Додатком № 1 від 13.09.2011 р. до договору поруки, за яким [PERSON] виступив поручителем перед Позивачем. Згідно п. 2.1. Договорів поруки [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися відповідати по Кредитному договору як солідарні боржники з [PERSON] у разі невиконання останнім зобов'язань по Кредитному договору. Відповідно до п. п. 2.2. 3.1. Договорів поруки у випадку невиконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що й Боржник, у тому числі по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплати комісійної винагороди, сплати неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. У випадку невиконання Боржником своїх зобов'язань за кредитним договором в зазначені у Договорі строки Поручитель зобов'язується не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення його кредитором (письмово чи телетрансмісійно) про невиконання боржником прийнятих на себе зобов'язань сплатити заборгованість по кредиту, шляхом її перерахування на рахунок Кредитора будь-яким засобом, виказаним кредитором. Згідно п. 3.5. Договорів поруки Кредитор має право звернути стягнення на майно та інші кошти Поручителя, що належить останньому на праві власності або оперативного управління у випадку невиконання Поручителем прийнятих на себе зобов'язань за договором поруки. У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань по Кредитному договору після проведенні реструктуризації по кредиту Позивач був звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по Кредитному договору в розмірі 711 65,63 гривень. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.05.2014 р. по справі № 523/3168/14-ц позовні вимоги Позивача були задоволені, стягнуто у солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість по Кредитному договору розмірі 711 565, 63 гривень. Однак, на сьогодні заборгованість по кредиту не погашається, відсотки за користування не сплачуються, у зв'язку з чим Банк вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості по відсоткам, оскільки відсотки що були стягнуті Рішенням Суворовської районного суду м. Одеса від 21.05.2014 року були нараховані станом на 26.02.2014 р.. В звязку з чим, банком в період з 21.05.2014р. по 11.12.2014р. була нарахована заборгованість у розмірі 396 612, 59 гривень (Триста дев'яносто шість тисяч шістсот дванадцять гривень, 59 копійок), з яких: -932, 76 доларів США, що еквівалентно 14 618, 49 гривень за офіційним курсом Національного банку України станом на 11.12.2014 р. за 1 долар 15. 6723 гривень - сума строкової заборгованості по відсоткам; -5 642, 08 доларів США, що еквівалентно 88 424, 37 гривень за офіційним курсом Національного банку України станом на 11.12.2014 р. за 1 долар - 15, 6723 гривень - сума простроченої заборгованості по відсоткам; -293 569, 73 гривень - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу та відсоткам за період з 26.02.2014 р. по 11.12.2014 р.. Суд вважає, що вищевказана заборгованість підлягає частковому стягненню з відповідачів за наступних підстав. Так, між сторонами виникли договірні зобовязання, які регулюються наступними нормами законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила, що договір вона уклала з метою придбання нерухомості, при цьому вона розуміла значення своїх дій, а також наслідки укладення кредитного договору. Вона також пояснила, що розуміла той факт, що квартира буде предметом іпотечного договору, а також, що у разі невиконання зобовязань за договором квартира може перейти у власність банку. Суд вважає, що посилання [PERSON] на [PERSON] України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року N 543/96-ВР, а саме, що банком не вірно розрахувалась пеня за договором не має значення для виниклих правовідносин. Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22 листопада 1996 року N 543/96-ВР встановлено, що [PERSON] регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Зі змісту виниклих правовідносин вбачається, що договір укладений між фізичної особою та банком з метою задоволення особистих потреб, а саме придбання житла, а також не повязаних із здійсненням підприємницької діяльності, а таким чином, дія Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22 листопада 1996 року N 543/96-ВР на дані правовідносини не розповсюджується. [PERSON] посилається на порушення ст. 18 закону України «Про захист прав споживачів», яким визначені підстави визнання недійсними несправедливих умов договору, а саме: «..умови договору є несправедливими, якщо: всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання банку права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд, надання банку права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, що виникають за договором для споживача, без його згоди». При цьому, позивачка вважає, що до таких умов відносяться, п.п. 6.1, 6.2 кредитного договору, якими передбачено відповідальність позичальника, зокрема, за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів, позичальник сплачує пеню з розрахунку 1% процент від простроченої суми за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом. За ненадання позичальником банку в установлені договором строки будь-яких документів, обовязок надання яких передбачений цим договором, а також за неповідомлення позичальником банку про факти, зазначені в пункті 5.1 цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 10 процентів від загальної суми отриманих кредитних ресурсів. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України договір кредиту складений в простій письмовій формі, у відповідності із законом. Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Частиною 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. У відповідності до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Суд вважає, що відсутні підстави передбачені статтями 11, 18 Закону України Про захист прав споживачів, для визнання несправедливими, такими, що суперечать принципу добросовісності умов кредитного договору, договорів поруки та додаткових угод до них, зокрема, пунктів 6.1, 6.2 кредитного договору відносно сплати штрафу та пені в разі прострочення позичальником повернення боргу та нарахованих процентів, унаслідок чого збільшується розмір загального боргу позичальника за кредитним договором, а також додаткових угод до договорів поруки. При цьому, відповідачі добровільно погодились на укладення спірних правочинів, сплачували по ним періодичні платежі, не оскаржували й не порушували питання про їх розірвання, а отже, не вважали їх несправедливими.\~ Необхідно відзначити, що аналогічна правова позиція міститься в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04 березня 2015р. щодо розгляду цивільної справи за позовом\~\~\~\~\~\~\~[PERSON], [PERSON] до публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та кредит в особі філії Слобожанське регіональне управління, третя особа [PERSON], про визнання несправедливими та недійсними кредитного договору й договору поруки за заявою [PERSON] про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від\~\~\~\~9 вересня 2014 року. Частиною 2 ст. 360-7 ЦПК України встановлено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Крім того, вищевказане питання фактично виникло після стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором за рішенням суду, а також вирішенням питання про звернення на предмет іпотеки, яке є також предметом судового розгляду. [PERSON] також просить визнати недійсним п. 7.1 кредитного договору, згідно якого «у випадку, якщо у сплачених позичальником банку грошових коштів не достатньо для погашення загальної суми заборгованості, що виникла не цей момент погашення заборгованості здійснюється наступним чином: у першу чергу погашаються простроченні проценти за користування кредитними ресурсами, у другу чергу погашаються проценти за користування кредитними ресурсами, у третю чергу погашаються комісійна винагорода банку за надання кредитних ресурсів, у четверту чергу погашається сума основаного боргу по кредиту, у пяту чергу погашаються пені та штрафи». Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Таким чином, п. 7.1 кредитного договору не суперечить вимогам ч. 1 ст. 534 ЦК України, а тому є законним. На підставі викладеного, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON]\~ до [PERSON]\~ акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» [PERSON] акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору №16к- 101, укладеного 26 березня 2007 року між [PERSON] акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» [PERSON] акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], а саме п. 6.1., 6.2., 7.1. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що оскільки договором був визначений розмір процентів, то саме він повинен застосуватись до даних правовідносин. Таким чином, до стягнення підлягає -932, 76 доларів США, що еквівалентно 14 618, 49 гривень за офіційним курсом Національного банку України станом на 11.12.2014 р. за 1 долар - 15, 6723 гривень - сума строкової заборгованості по відсоткам; -5 642, 08 доларів США, що еквівалентно 88 424, 37 гривень за офіційним курсом Національного банку України станом на 11.12.2014 р. за 1 долар - 15, 6723 гривень - сума простроченої заборгованості по відсоткам. В той же час, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги банку про стягнення пені. Суд вважає, в даному випадку неможливо застосувати положення ст. 549 ЦК України, оскільки банком застосована процедура дострокового стягнення за кредитним договором, тобто застосована ч. 2 ст. 1050 ЦК України, то відповідачі фактично позбавлені можливості сплачувати черговий щомісячний платіж, оскільки сума основного зобовязання стягнута достроково. Статтею 543 ЦК України встановлено, що у разі \~\~солідарного \~\~обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати \~\~виконання \~\~обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. \~\~ Згідно з ч. 1 ст. 553 Цивільного Кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання Боржником свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. Відповідно до ч. 1-2 ст. 554 Цивільного Кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено Договором поруки. Суд вважає, що поручителі, кожних спільно з основним кредитором повинні нести відповідальність за кредитним договором, у звязку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню у частці, яка припадає на основного кредитора солідарно. На підставі викладеного,

Outcome: partial