Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовною заявою до [PERSON] в якій просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договором позики у розмірі 600643, 00 грн та 3 % річних у розмірі 9970,03 грн. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] в позовній заяві зазначив, що 28 березня 2019 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого він передав [PERSON] грошову суму у розмірі 25100 дол США, що еквівалентно дорівнює 600643, 00 грн. за офіційним курсом НБУ на 07 лютого 2020 року. Відповідач зобов`язався виконати грошові зобов`язання до 28 червня 2019 року. Вказані обставини підтверджуються розпискою, підписаною особисто відповідачем. Однак, у вказаний у договорі термін відповідачем грошові кошти повернуті не були. Тому, позивач просить стягнути із [PERSON] ,. грошові кошти у розмірі 600643, 00 грн, 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 9970,03 грн та судові витрати. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2020 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 27 квітня 2020 року. Судове засідання 27 квітня 2020 року відкладено на 10 червня 2020 року з підстав неявки сторін по справі. У підготовче засідання 10 червня 2020 року з`явився представник позивача. Відповідач у підготовче засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомляв, із заявами про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. Справа слухалась по суті. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. Протокольною ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 вересня 2020 року. У судове засідання 24 вересня 2020 року з`явився представник позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомляв, із заявами про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. За клопотанням представника позивача оголошено перерву у судовому засіданні на 23 грудня 2020 року для повторного сповіщення відповідача. У судове засідання 23 грудня 2020 року з`явився представник позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомляв, із заявами про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Справа слухалась по суті. Оголошено перерву на 10 лютого 2021 року. У судове засідання 10 лютого 2021 року з`явився представник позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України"., про причини неявки суд не повідомляв, із заявами про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, вислухавши думку представника позивача, приходить до висновку, що дані позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики за умовами якого позивач передав відповідачу грошову суму у розмірі 25100 дол. США що еквівалентно дорівнює 600643, 00 грн. за офіційним курсом НБУ на 07 лютого 2020 року., зі строком повернення до 28 березня 2019 року. Вказані кошти були отримані відповідачем, що підтверджується розпискою від 28 березня 2019 року підписаною власноруч [PERSON] . На даний час грошові зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] не виконано. Відповідальність позичальника за порушення умов договору передбачена ч. 1 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем своєчасно та, належним чином виконано покладені на нього договором обов`язки щодо передання грошових коштів, що підтверджується підписом відповідача. Після спливу строку повернення грошових коштів, встановленого за домовленістю сторін умовами договору, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом вбачається, що між сторонами склалися правовідносини в результаті укладеного ними договору позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Факт передачі грошових коштів у розмірі 600643,00 грн. також підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які були допитані у судовому засіданні . Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики (розписки), відповідачем не було повернуто борг, в обумовлений строк про повернення коштів, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тому, суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики у розмірі 600643,00 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 9970, 03 грн. Щодо вимоги позивача про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення у справі, то суд вважає вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення стосується лише стадії виконання рішення суду. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики (розписки), відповідачем не було повернуто борг, в обумовлений строк про повернення коштів, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, та з урахуванням визнання представником відповідача позовних вимог у повному обсязі, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що у зв`язку зі зверненням до суду з дійсним позовом, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6106,13 грн., що підтверджується квитанцією за № 29989 від 15 січня 2020 року, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial