Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду, зазначивши, що 09.10.2015 р. приблизно о 20-00 год. по вулиці Горького в м. Нова Каховка Херсонської області відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не вибравши безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, не впорвався з керуванням та допустив наїзд на автомобіль «Mazda 6», державний номер 40042ХО, належний позивачу [PERSON], який стояв праворуч по ходу руху автомобіля, за кермом якого був відповідач, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 10.12.2015 р. по справі № 661/4290/15-п відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, яка постановою апеляційного суду Херсонської області від 29.02.2016 р. скасована, провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. За висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 32/11-15, складеного 08.11.2015 р. експертом [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача «Mazda 6», державний номер 40042ХО в результаті ДТП становить 77371,8 грн. В результаті настання страхової події, 09.10.2015 р. ПрАТ СК «Провідна» 06.11.2015 р. здійснено на користь позивача страхове відшкодування шкоди внаслідок пошкодження ТЗ в межах ліміту у сумі 50000 грн. Просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, повязану з відновлювальним ремонтом транспортного засобу в сумі 27371,80 грн., яка складає різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а також витрати, повязані з проведенням автотоварознавчої експертизи у розмірі 2000 грн., судові витрати, вважаючи доведеним фактом вину відповідача у скоєнні ДТП. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги із зазначених вище підстав. Представник відповідача позов не визнав, вважаючи провину у скоєнні ДТП з боку позивача. При цьому пояснив, що відповідач в ході руху по вул. Горького з допустимою швидкістю, був осліплений фарами зустрічного автомобілю, після чого натиснув на гальма, в результаті чого наїхав на автомобіль позивача. Вважає, що позивач допустив порушення [PERSON] 15 ПДР в частині того, що залишив автомобіль у недозволеному місці, а крім того, автомобіль позивача неправильно був припаркований, знаходячись ближче до проїзної частини. Заслухавши сторони, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 10.12.2015 р. у справі № 661/4290/15-п відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП за те, що він, 09.10.2015 р. приблизно о 20-00 год. по вулиці Горького в м. Нова Каховка Херсонської області [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не вибравши безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, не впорвався з керуванням та допустив наїзд на автомобіль «Mazda 6», державний номер 40042ХО, належний позивачу [PERSON], який стояв праворуч по ходу руху автомобіля, за кермом якого був відповідач, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою апеляційного суду Херсонської області від 29.02.2016 р. зазначена постанова суду першої інстанції скасована, провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. Свідок [PERSON] пояснив, що знаходився у машині «Chevrolet Aveo» під керуванням [PERSON] та бачив, що останній рухався зі швидкістю близько 60 км/год. Автомобіль «Mazda 6» стояв паралельно бордюру із розташуванням ближніх коліс близько 1 метру від бордюру. Побачивши автомобіль «Mazda 6», [PERSON] пригальмував; думаючи, що проїде, поїхав далі по своїй стороні, торкнувшись автомобіля «Mazda 6», який проїхав після удару на 5-10 метрів. Свідок [PERSON] пояснив, що бачив, як автомобіль «Mazda 6» до зіткнення був припаркований до межі між проїзної частиною та бордюром, з увімкненими габаритами. Після удару автомобіль «Chevrolet Aveo» винесло на зустрічну смугу, водій якого намагався утекти. У подальшому він відчував від водія автомобіля «Chevrolet Aveo» та його пасажира запах спиртного та по їх розмові зрозумів, що вони знаходилися у стані алкогольного спяніння. Згідно схеми огляду місця події до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного стосовно [PERSON], в момент зіткнення автомобіль «Mazda 6» стояв паралельно бордюру із розташуванням близько 0,4 метру від краю проїзної частини у допустимому місці у зоні відсутності забороняючих знаків «Зупинка заборонена» або «Стоянка заборонена». Згідно п. п. 15.1., 15.2. ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися в спеціально відведених місцях або на обочині. За відсутністю спеціально відведених місць або обочини або якщо зупинка або стоянка там неможливі, вони дозволяються у правого краю проїзної частини (як можна правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). Відповідно до п. п. 12.1., 12.3., 13.1. ПДР при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також властивості вантажу, який перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати їм. У випадку виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно здатен виявити, він повинен невідкладно прийняти заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди. Водій в залежності від швидкості руху, дорожньої обстановки, властивостей вантажу, який перевозиться і стану транспортного засобу повинен додержуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Таким чином, оскільки автомобіль «Mazda 6» в момент зіткнення знаходився у дозволеному місці на обочині дороги, водій [PERSON] не виконав вимоги ПДР щодо вибору безпечної швидкості руху до його осліплення фарами зустрічного автомобілю та прийняття заходів щодо безпечної зупинки транспортного засобу після осліплення фарами, що підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] під час судового розгляду. Тому, суд вважає встановлену у судовому засіданні вину відповідача [PERSON] у порушенні ним вимог п. п. 12.1., 12.3., 13.1. ПДР. Твердження представника відповідача щодо порушення позивачем [PERSON] 15 ПДР в частині того, що той залишив автомобіль у недозволеному місці та неправильно припаркував автомобіль спростовуються поясненнями самого позивача, свідка [PERSON], а також схемою огляду місця події до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного стосовно [PERSON], з яких вбачається про відсутність указаних порушень з боку позивача. Крім того, суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача щодо відповідності дій його довірителя ПДР після осліплення фарами зустрічного транспорту, оскільки з досліджених сукупності вказаних вище доказів вбачається про порушення відповідачем п. п. 12.1., 12.3., 13.1. ПДР, який не вжив заходів щодо безпечної швидкості руху до осліплення та щодо повної безпечної зупинки транспортного засобу після осліплення фарами зустрічним транспортом, що потягло за собою зіткнення транспортних засобів з пошкодженням автомобіля позивача. Слід зауважити, що за клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 11.07.2016 р. призначено судову автотехнічну експертизу для встановлення дій водіїв транспортних засобів у події, яка відбулася 09.10.2015 р., але, отримавши клопотання експерта 07.09.2016 р., протягом місячного строку, встановленого п. п. 1.13., 2.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5 (зі змінами станом на 27.07.2015 р.), відповідачем та його представником необхідні затребувані відомості експертові не надані, що стало підставою до залишення без виконання проведення експертизи. Оскільки, проведення експертизи у справах для встановлення порушень ПДР не є обовязковою у розумінні ст. 145 ЦПК України, у звязку із ухиленням сторони відповідача від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, зокрема, від здійснення оплати вартості експертизи, тому суд змушений зясовувати питання винності водіїв транспортних засобів при даному ДТП на підставі наявних доказів, що відповідає вимогам ст. 146 ч.1 ЦПК України. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 32/11-15, складеного 08.11.2015 р. експертом [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача «Mazda 6», державний номер 40042ХО в результаті ДТП становить 77371,8 грн. (а.с. 13-52). В результаті настання страхової події від 09.10.2015 р., ПрАТ СК «Провідна» 06.01.2016 р. здійснено на користь позивача страхове відшкодування шкоди внаслідок пошкодження ТЗ в межах ліміту у сумі 50000 грн. за Договором страхування № АЕ/4706821/2205/15 від 17.08.2015 р., укладеного з [PERSON] (а.с. 11-12). Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є, зокрема: 1) втрати, яких особа зазнала у зв»язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, яка особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); У відповідності зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 1187 п.2 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як визначено у ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Ст. 9 п. 9.2. Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) встановлює ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) на час ДТП 50000 грн. Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - шкода, пов»язана, зокрема: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. З огляду на це, суд вважає, що відповідачем [PERSON] повинно бути відшкодовано різницю між фактичними реальними збитками, які позивач мусить зробити для відновлення пошкодженого автомобілю (фактичним розміром шкоди) та лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, яка становить 27371 грн. 80 коп. (77371,8 грн. 50000 грн. = 27371,8 грн.). Тому в цій частині вимоги позову є цілком обґрунтованими. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що внаслідок ДТП певним чином змінився звичайний спосіб життя позивача, який, будучи власником пошкодженого транспортного засобу та використовуючи його для задоволення власних потреб певний час позбавлений був можливості використовувати його. При цьому суд виходить з того, що внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача [PERSON], позивач пережив хвилювання, що безпосередньо витікає лише з самого факту вчинення ДТП. При обчисленні розміру моральної шкоди суд також враховує ту обставину, що відповідач не намагався навіть частково відшкодувати заподіяну з його вини шкоду потерпілому і категорично заперечує свою вину у ДТП, проте, виходячи з принципів розумності та справедливості достатньою компенсацією заподіяної позивачу моральної шкоди є сума в розмірі 1500 грн. Вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] витрат, повязаних з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження № 32/11-15, складеного 08.11.2015 р. експертом [PERSON], в розмірі 2000 грн., що підтверджується квитанцією ФОП [PERSON] від 20.10.2015 р., задоволенню не підлягає, оскільки, відшкодування витрат на проведення експертизи не входить до кола витрат потерпілого, які підлягають відшкодуванню винною особою в розумінні ст. 28 Закону. Крім того, зазначені витрати не входять в коло судових витрат, оскільки зазначена експертиза не призначувалася та не проводилася під час судового розгляду. Згідно ст. 79 ч. 3 п. 2 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу позивачами надана квитанція № 27/2015 від 04.11.2015 р. про прийняття адвокатом [PERSON] коштів на загальну суму 4000 грн. від позивача [PERSON] за Договором про правову допомогу. (а.с. 53). Стягнення понесених стороною витрат на правову допомогу здійснюється відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України та постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року "Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", якими передбачено, що граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. З витягу з договору №36/2015 від 03.11.2015 р. про надання правової допомоги між адвокатом [PERSON] та [PERSON] вбачається, що адвокат приймає на себе обовязок здійснювати Клієнту юридичну допомогу за позовом про відшкодування збитків внаслідок ДТПА у Новокаховському міському суді за плату, визначену додатком до Договору № 1 (п.1.1. Договору). (а.с. 55, 56-58). Згідно Додатку № 1 [PERSON] сплачено обумовлений Договором № 36/2015 гонорар у розмірі 4000 грн. (а.с. 54). Як вбачається з журналів судового засідання по цивільній справі адвокат [PERSON] приймала участь, здійснюючи представництво інтересів клієнта: 04.05.2016 р. з 11-27 год. до 11-30 год., що становить 3 хвилини; 24.05.2016 р. з 11-09 год. до 11-37 год., що становить 28 хвилин; 10.06.2016 р. з 11-42 год. до 12-10 год., що становить 28 хвилин; 23.06.2016 р. з 14-50 год. по 15-19 год., що становить 29 хвилин; 11.07.2016 р. з 13-52 год. до 15-53 год., що становить 2 год. 01 хвилина; 11.10.2016 р. з 14-18 год. до 14-28 год., що становить 10 хвилин. Загальний час участі адвоката у судових засіданнях за цей період становить 3 години 39 хвилин. Таким чином, враховуючи встановлені Законом України «Про державний бюджет в Україні на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати до з 01.05.2016 року у сумі 1450 грн., 40 % від якої становить 580 грн. Загальні обґрунтовані витрати на правову допомогу позивача становлять 2117 грн. Дана сума включає в себе представництво інтересів клієнта адвокатом у суді у наступних розрахунках: (580Х39:60 = 377 грн. + 580Х3 = 1740 грн. +377 = 2117), які не протрічать умовам Договору в межах сплачених позивачем коштів. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 757 грн. 90 коп. - пропорційно до розміру задоволених вимог. Із зазначених вище підстав позовні вимоги є частково обґрунтованими.

Outcome: partial