Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, за яким зазначив, що 18.04.2011 року позивач оплатно придбав у [PERSON] автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO», 2007 р.в., держномер [NUMBER], про що свідчить розписка про отримання відповідачем від позивача грошових коштів у розмірі 44 000 грн. В свою чергу, раніше, відповідач [PERSON] у той же спосіб придбав вказаний автомобіль у [PERSON], який належав їй на праві власності, та зареєстрований за останньою. На момент продажу позивачеві, вказаний автомобіль перебував у розпорядженні [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 29.03.2011 року. Позивач мав на меті придбати вказаний автомобіль у власність. Оскільки на момент його придбання у позивача не вистачало грошових коштів на зняття автомобіля з обліку та перереєстрацію в органах ДАІ, то передача йому транспортного засобу у фактичне володіння, розпорядження та користування здійснювалось на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 18.04.2011 року. При неодноразовому фактичному продажу та переході до нових господарів вказаний автомобіль не знімався з обліку в органах ДАІ і до теперішнього часу зареєстрований за відповідачем [PERSON], хоча фактично з 18.04.2011 року володіє, розпоряджається та користується ним позивач. З розписки відповідача [PERSON] та довіреності вбачається, що позивач набув право власності на спірний автомобіль. На підставі викладеного позивач просить суд визнати довіреність від 18.04.2011 року, видану [PERSON] громадянину [PERSON], удаваним правочином, застосувати до останнього правила щодо правочину купівлі-продажу транспортного засобу та визнати за позивачем право власності на автомобіль «ЗАЗ- DAEWOO» Т13110, 2007 р.в., держномер [NUMBER], з 13.10.2007 року. В судовому засіданні позивач та його представник наполягли на заявленому позові за вищевказаними підставами. Відповідачі в судове засідання не явилися, але [PERSON] подав до суду заяву, якою просив судовий розгляд проводити без його участі, заперечень на позов не мав, своїми письмовими поясненнями підтвердивши обґрунтування заявлених вимог. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи та судом в судовому засіданні встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, 29 березня 2011 року [PERSON] видала [PERSON] довіреність щодо автомобіля марки ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], належного на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕВ МРВ ДАІ № 1,2 при УМВС України в Запорізькій області 13.10.2007 року, зареєстрованого в ДАІ м. Запоріжжя. Така довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. за р. № 1128 від 29 березня 2011 року. На підставі названої довіреності приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Компанієць І.Ю. за р. № 1029 від 18 квітня 2011 року була посвідчена довіреність, видана того ж дня [PERSON], що діяв від імені [PERSON], якою [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були уповноважені (кожен вправі діяти самостійно) продати належний [PERSON] вищевказаний транспортний засіб. Позивач в якості підстав для заявленого позову визначає ст. 235 ЦК України та вважає довіреність від 18 квітня 2011 року удаваним правочином, яким приховано договір купівлі-продажу автомобіля марки ЗАЗ-DAEWOO. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним правочином є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. У відповідності до ч. 2 цієї ж статті, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. В п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють інший правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір з застосуванням норм, що регулюють цей правочин. В резолютивній частині суд має вказати, який правочин сторони насправді вчинили та його істотні умови, як це передбачено ст. 235 ЦК України. На підтвердження того, що насправді між [PERSON], що діяв від імені [PERSON], та позивачем [PERSON] відбувся не односторонній правочин - видача довіреності, а було укладено договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу, суду була надана розписка, складена [PERSON] 18 квітня 2011 року. Згідно тексту розписки [PERSON] підтверджує, що отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 44 000 грн. за проданий автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, номерний знак [NUMBER]. При цьому сам відповідач [PERSON], визнаючи заявлені позивачем вимоги, надав вказану розписку суду, через що суд вважає, що він і не заперечує факт написання цієї розписки 18 квітня 2011 року. Таким чином, в матеріалах справи є наявною надана позивачем розписка про отримання грошових коштів [PERSON] від [PERSON] за проданий спірний автомобіль, яка на теперішній час ніким не спростована. За таких обставин, суд вважає таку розписку письмовим доказом у справі, який відповідає вимогам ст.ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України, та підтверджує викладені позивачем обставини про придбання ним автомобіля марки ЗАЗ-DAEWOO у [PERSON], що діяв від імені [PERSON], за відплатним договором купівлі-продажу. Вказане достовірно підтверджується і показаннями самого позивача, дописаного судом в якості свідка, і показаннями свідка [PERSON], які повністю узгоджуються між собою, через що не довіряти ним у суду немає підстав. З огляду на зазначене, суд рахує, що позивачем доведено позовні вимоги щодо удаваності оспорюваного ним правочину та фактичне укладення між його сторонами договору купівлі-продажу. Натомість, вимога про визнання за [PERSON] права власності на спірний автомобіль саме з 13.10.2007 року не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що договір купівлі продажу було укладено 18 квітня 2011 року, від коли таке право власності у позивача і виникло. А тому позов підлягає задоволенню частково як такий, що ґрунтується в цій частині на законі, підтверджений встановленими обставинами та наданими доказами, через що суд виходить з доведеності позовної вимоги про удаваність оспорюваного провалину та фактичне укладення між його сторонами договору купівлі-продажу. На підставі викладеного,

Outcome: partial