Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

В суд звернулось публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон-Поліс» (надалі ПАТ СК «Еталон-Поліс») з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 18.11.14 р. в м.Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля ПАТ «Лекхім», яке є страхувальником позивача, а також транспортного засобу [PERSON] (надалі - ДТП), у якій винен [PERSON], в результаті якої транспортний засіб ПАТ «Лекхім» «Фольксваген Пассат» зазнав механічних ушкоджень. Позивачем здійснено страхову виплату ПАТ «Лекхім» за полісом обовязкового страхування у звязку з настанням страхового випадку у розмірі 57393,05 грн., різницю між сплаченою сумою та максимальною відповідальністю страховика [PERSON] ПАТ «СК «Україна» в сумі 7393,05 грн. позивач просить стягнути в порядку регресу з [PERSON], який винен у пошкодженні автомобіля ПАТ «Лекcім». Під час розгляду справи позивачем збільшено позовні вимоги, заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] в порядку регресу сплаченого страхового відшкодування в сумі 7393,05 грн., а також з підстав, передбачених ст.625 ЦК України, інфляційних втрат в сумі 3202,15 грн., а всього 10595,20 грн., крім того, позивач просив суд стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 243,60 грн., витрат на правову допомогу в сумі 2000,00 грн. та витрат, повязаних з явкою представника до суду в сумі 1566,90 грн., а всього 3810,50 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав вимоги позовної заяви з урахуванням їх уточнення з підстав, викладених у позові. Він пояснив, що розмір страхового відшкодування, сплаченого ПАТ СК «Еталон-Поліс» власнику застрахованого транспортного засобу ПАТ «Лекхім», обчислювався спеціалістами позивача на підставі калькуляції вартості ремонтних робіт та матеріалів. Розмір матеріальної шкоди, заподіяної ПАТ «Лекхім» пошкодженням автомобіля «Фольксваген Пассат» внаслідок ДТП з вини [PERSON], склав 57393,05 грн., дана сума була виплачена на підставі договору страхування. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] в межах суми в розмірі 50000,00 грн. була застрахована, до його страховика позивачем також предявлено вимогу про стягнення коштів в межах максимальної суми страхового відшкодування, а тому до [PERSON] заявлено вимогу про стягнення різниці. Враховуючи, що відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав, з урахуванням думки позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення на підставі доказів, наявних у справі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши інші докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позову. При цьому суд встановив та врахував наступне. Судом встановлено, що 18 листопада 2014 року о 14 годині 40 хвилин в м.Києві [PERSON], керуючи транспортним засобом «Фіат» д.н.з. [NUMBER] по вул.Коцюбинського, порушивши вимоги п.8.7.3 «е» Правил дорожнього руху, проїхав не червоний сигнал світлофора, що забороняє рух, внаслідок чого допустив зіткнення з транспотним засобом «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], що спричинило пошкодження трснапортних засобів. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. З огляду на вищезазначену постанову, суд прийшов до висновку, що [PERSON] винен у пошкодженні транспортного засобу «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП, що мала місце 18.11.14 р. Судом встановлено, що 18.07.14 р. ПАТ «Лекхім» уклало з ПАТ СК «Еталон-Поліс» договір добровільного страхування автотранспортного засобу КИ-06/115 строком дії до 17.07.15 р. щодо транспортного засобу «Фольксваген Пассат» д.н.з. [NUMBER], відповідно до умов якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну в результаті ДТП 428445,00 грн. Відповідно до ст.20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Як вбачається із Звіту про оцінку автомобіля «Фольксваген Пассат» д.н.з. [NUMBER], вартість матеріального збитку, завданого власнику цього автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає 80375,83 грн. З страхового акту № 10 за страховим випадком у відповідності до договору КИ-06/115 від 17.07.14 р. добровільного страхування транспортного засобу вбачається, що ДТП, яке мало місце 18.11.14 р. з участю застрахованого транспортного засобу «Фольксваген Пассат» д.н.з. [NUMBER], страховиком ПАТ СК «Еталон-Поліс» визнано страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору в сумі 57393,05 грн. на користь власника автомобіля ПАТ «Лекхім». Платіжним дорученням № 86 від 10.12.14 р. ПАТ СК «Еталон-Поліс» перераховано ПАТ «Лекхім» 57393,05 грн. страхового відшкодування по договору КИ-06/115 від 17.07.14 р. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма міститься і у ст.27 Закону України «Про страхування». Таким чином, суд прийшов до висновку про відповідність вимогам законодавства регресної вимоги позивача до відповідача [PERSON] Позивачем заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] в порядку регресу 7393,05 грн. відшкодованих постраждалому транспортному засобу збитків, з урахуванням положень ст.11 ЦПК України щодо меж позовних вимог, дана сума підлягає стягненню з відповідача в порядку регресу. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України, в силу ст.360-7 ЦПК України обов'язковою для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з таким рішенням Верховного Суду України, у постанові від 06 червня 2012 року (справа № 6-49цс12), ст.625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобовязання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Зобовязання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобовязанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст.ст.549 550 ЦК України. З огляду на викладену правову позицію, суд приходить до висновку, що правовідносини між сторонами щодо регресних вимог про сплату страхового відшкодування є грошовиим зобовязаннями, у звязку з чим вважає обґрунтованими вимоги про стягнення інфляційних втрат з відповідача у звязку з невиконанням грошового зобовязання перед позивачем. Розмір інфляційних втрат за період з 01.01.15 р. по 17.02.16 р. згідно з наданим позивачем розрахунком складає 3202,15 грн., розрахунок суд вважає обґрунтованим та вбачає підстави для стягнення заявленої суми збитків з урахуванням інфляції. Таким чином, розмір позовних вимог, що визнаний судом обґрунтованим, складає: 7393,05 грн. + 3202,15 грн. = 10595,20 грн. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, крім іншого, витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п.47,48 постанови Пленуму № 10 від 17.10.14 р. « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суду подано квитанцію № 3 від 18.11.15 р., згідно з якою представнику позивача у даній справі адвокату [PERSON] позивачем ПАТ СК «Еталон-Поліс» сплачено 2000,00 грн. витрат на правову допомогу. Разом з тим, відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Будь-яких доказів у підтвердження надання адвокатом [PERSON] правової допомоги позивачу ПАТ СК «Еталон-Поліс» поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, суду не надано. Виходячи з технічного запису судових засідань у даній цивільній справі, участь представника позивача у судових засіданнях склала в сукупному 82 хвилини. Виходячи з встановленого законом максимального розміру компенсації витрат на правову допомогу, витрати на правову допомогу, які підлягають покладенню на відповідача відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»,складають: 1378,00 грн. * 40 % * 82 хвилини / 60 хвилин = 753,31 грн. Таким чином, документально підтверджені витрати на правову допомогу, понесені позивачем, підлягають частковій компенсації. Відповідно до ст.85 ЦПК України, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Розмір документально підтверджених витрат представника позивача, повязаних з явкою до суду, складає 1566,90 грн. З огляду на положення ст.ст.85, 88 ЦПК України, суд вбачає правові підстави для покладення їх на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі: 243,60 грн. + 753,31 грн. + 1566,90 грн. = 2563,81 грн. Враховуючи викладене, ст.ст.8, 10, 60, 79, 84, 85, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.993, 1166, 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», суд

Outcome: partial