Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду у березні 2014 р. з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 18,43 га, розташована на території Новоолександрівської сільської ради Донецької області на підстав Державного акту про право приватної власності на землю. 01.10.2003 р. вона видала довіреність [PERSON] з правом користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою строком до 01.10.2006 р. Відповідачі сплачували їй орендну плату за домовленістю по 1000 грн. щорічно до 2013 року включно. Потім вона дізналася, що Згідно Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок (паїв) від 02.02.2002 р. плата за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинна складати не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. Оскільки вартість її земельної ділянки складає 366 593,83 грн. та відповідачі повинні їй сплатити з урахуванням виплачених сум за період 2011-2013 р.р. - 30 993,44 грн. Позивач просила стягнути з відповідачів 30 993,44 грн. та судові витрати. [PERSON] звернулася до суду у квітні 2014 року із зустрічним позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на те, що 11.10.2013 р. [PERSON] видала їй довіреність на право користування або здавання в оренду зазначеної земельної ділянки строком до 11.10.2023 р. 12.10.2013 р. вона уклала договір з ФГ «Лугове» про надання послуг щодо обробки земельної ділянки з метою її цільового використання на весні 2014 р., за надані послуги вона заплатила 16 000 грн. Але, [PERSON] 29.01.2014 р. скасувала вказану довіреність. [PERSON] просила на підставі ч.1 ст.1166 ЦК України стягнути з [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 16 000 грн. та судові витрати (а.с.16). Рішенням Олександрівського районного суду від 21 травня 2014 р. відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою та задоволено частково зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальних витрат, пов»язаних з обробкою землі - 16 000 грн. та у відшкодування судового збору 243,60 грн., а всього 16 243,60 грн. В іншій частині позову відмовлено. В апеляційній скарзі позивач [PERSON] просить рішення суду скасувати та задовольнити її вимоги і відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, не враховано, що [PERSON] існування домовленості про оплату за користування земельною ділянкою у розмірі 1 000 грн. щорічно, не враховано, що Указом Президента України встановлена мінімальна межа орендної плати, тому вона має право на доплату. Крім того, судом невірно тлумачено повноваження за її довіреністю, оскільки такі повноваження чітко визначені і відсутнє уповноваження відповідача на проведення польових робіт чи укладення договорів з іншими особами. Доказів оплати робіт на суму 16 000 грн. не надавалося, тому підстав для задоволення зустрічного позову не було. В судове засідання апеляційного суду сторони не з»явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивача просив справу розглянути у відсутності позивача з причин проведення АТО. Відповідач [PERSON] просила відкласти розгляд справи, оскільки хворіє, при цьому жодного документа не надала, оскільки явка до апеляційного суду не є обов»язковою, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за її відсутністю. Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача [PERSON] слід задовольнити частково, рішення суду скасувати в частині відшкодування матеріальних витрат, пов»язаних з обробкою землі та стягнення судового збору і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог з наступних підстав. Відмовляючи [PERSON] у задоволенні позову до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою та задовольняючи зустрічний позов [PERSON] да [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 18,43 га, що розташована на території Новоолександрівської сільради Олександрівського району згідно Державного акта про право власності на землю від 12.02.2003 року. Дорученням від 01.10.2003 року [PERSON] уповноважила [PERSON] користуватися та розпоряджатися вказаною земельною ділянкою строком до 01.10.2006 р. Але, після спливу строку дії довіреності [PERSON] та [PERSON] продовжували користуватися спірною земельною ділянкою, про що [PERSON] не заперечувала до 2013 р. Періодично земельна ділянка перебувала під паром. За користування нею [PERSON] сплачували орендну плату за домовленістю у розмірі 1000 грн. щорічно. Довіреністю від 11.10.2013 р. [PERSON] уповноважила [PERSON] строком до 11.10.2023 року користуватися та здавати в оренду спірну земельну ділянку. На підставі вказаної довіреності [PERSON] 12.10.2013 р. уклала договір з ФГ «Лугове» про надання послуг на обробку земельної ділянки, вартість вказаних послуг складає 16 700 грн. Протягом жовтня-листопада 2013 року були виконані польові роботи та проведена [PERSON] їх оплата у розмірі 16 000 грн. [PERSON] не заперечувала, що такі роботи дійсно було проведено. Проте, з висновками суду першої інстанції в частині відшкодування матеріальної шкоди на користь [PERSON] погодитися неможливо, оскільки вони суперечать вимогам матеріального та процесуального права. Так, відповідно ч.1 ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі Державного акта про право власності на землю, виданого 12.02.2003 року, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 18,43 га, яка розташована на території Новоолександрівського сільської ради Донецької області, вартість якої складає 366 593,83 грн. (а.с.7-8) 01.10.2003 року [PERSON] видала довіреність [PERSON] строком на 3 роки, якою уповноважила його користуватися та розпоряджатися вказаною земельною ділянкою, отримувати необхідні довідки та документи, ставити за неї підпис, заключати угоди, отримувати гроші у разі продажу та інші платежі, які будуть надходити за користування земельною ділянкою, бути її представником та виконувати всі дії, пов"язані з виконанням цього доручення (а.с.10). 11.10.2013 р. [PERSON] видала довіреність [PERSON] строком до 11.10.013 р., якою уповноважила її користуватися та здавати в оренду належну їй земельну ділянку, отримувати необхідні довідки і документи, ставити за неї підпис, укласти договір оренди, отримувати гроші та інші платежі від здачі в оренду, бути її представником та виконувати всі дії, пов"язані з виконанням цього доручення. Зазначена довіреність була скасована [PERSON] 29.01.2014 р. (а.с.21). За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що довіреність це одностороння угода, договору оренди між сторонами не укладалося у встановленому законом порядку, тому [PERSON] не має права вимоги до [PERSON] про стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою. Рішення суду першої інстанції у вказаній частині відповідає вимогам закону і підстав для його скасування чи зміни не має. Посилання [PERSON] на те, що на підставі зазначеної довіреності вона 12.10.2013 р. уклала з ФГ «Лугове» договір №1 про надання послуг, згідно якого ФГ «Лугове» зобов»язалося провести обробку спірної земельної ділянки площею 18,43 га, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Донецької області, за що вона понесла витрати у розмірі 16 000 грн. безпідставне (а.с.22-23). Так, відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставина справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, відповідачем [PERSON] не надано суду жодних належних доказів щодо несення нею витрат у розмірі 16 000 грн. за обробку спірної земельної ділянки, а договір в даному випадку не є таким доказом, оскільки витрати повинні підтверджуватися платіжними документами у встановленому законом порядку. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 16 000 грн., тому рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню, а [PERSON] слід відмовити у задоволенні зустрічного позову та відшкодування судового збору. Доводи апеляційної скарги позивача [PERSON] про те, що її ввели в оману щодо розміру орендної плати безпідставні, оскільки договору оренди між сторонами не укладалося. Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: partial