Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] ПРИВАТБАНК (надалі - [PERSON]), в особі представника [PERSON], звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просять стягнути на їх користь солідарно заборгованість за кредитним договором №HAUAGА00000041 від 12.02. 2008 року (надалі Кредитний договір) у розмірі 17227,44 доларів США, що за курсом 20,67, відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.05.2015 складає 356091, 25 грн., посилаючись на неналежне виконання позичальником [PERSON] та поручителем [PERSON] умов цього договору. Також просять солідарно на їх користь стягнути із відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову посилаються на наступне. 12.02. 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Кредитний договір за яким [PERSON] зобовязався надати їй кредит у розмірі 11658,70 доларів США на термін до 12.02.2018, а [PERSON] - зобовязалася повернути кредит за сплатити відсотки за його користуванням в строки та в порядку встановлені цим договором. Відповідно до умов Кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинна надавати [PERSON] грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Кредитного договору. Вказують, що свої зобовязання [PERSON] виконав повністю, надавши кредит у розмірі 11658,70 доларів США. Відповідач же, порушив умови Договору, свої зобовязання не виконав і, станом на 22.05.2015 року, має заборгованість перед [PERSON] на загальну суму 17227,44 доларів США яка складається із наступного: - заборгованість за кредитом 10072,70 дол. США; - заборгованість по процентам за користування кредитом 1110,42 дол. США; - заборгованість по комісії за користування кредитом 32, 93 дол. США; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 5179,52 дол. США; Крім того також штрафи відповідно до Кредитного договору: - штраф (фіксована частина) 12.09. дол. США; - штраф (процентна складова) 819,78 дол. США. В якості забезпечення зобовязань позичальника [PERSON] за Кредитним договором між [PERSON] та поручителем [PERSON] був укладений Договір поруки. Посилаючись на ст.ст. 610,554 ЦК України вважають, що боржник та поручитель повинні нести відповідальність за Договором кредиту як солідарні відповідачі. Вказують, що [PERSON] відповідачам направлялася письмова вимога із зазначенням невиконаних зобовязань за Кредитним договором які підлягали виконанню протягом пяти календарних днів з моменту отримання вимоги (п.6. Договору поруки). Проте ця вимога залишена без задоволення.(т.1 а.с.1,2) Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача за первісним позовом ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, про визнання договору поруки від 12.02. 2008 року до Кредитного договору №HAUAGА00000041, укладеному між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, та [PERSON] припиненим (надалі Договір поруки), третя особа [PERSON]. Просить визнати Договір поруки припиненим, відмовити в задоволенні первісного позову до [PERSON], обєднати позови в одне провадження, посилаючись на наступне (т.1 а.с.56-59). 12.02. 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Кредитний договір №HAUAGА00000041. Цим договором (п.8) визначені конкретні розміри відсотків, винагород які має сплачувати позичальник [PERSON]: - 1,00 відсоток на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; - 2,00 відсотків від суми виданого кредиту у момент видачі кредиту - винагорода за надання фінансового інструменту; 0,48 відсотків річних від суми зарезервованих ресурсів винагорода за проведення додаткового моніторингу згідно п. 8,2 Кредитного договору. Щомісячний платіж визначено у сумі 154,64 дол. США. Погашення заборгованості здійснюється згідно Графіка погашення кредиту. Заборгованість складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагород, комісії. Період сплати встановлено з 12 по 17 число кожного місяця. За порушення зобовязань за Договором кредиту [PERSON] має сплачувати пеню у розмірі 0,15 відсотків від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1,00 грн. Ці ж умови відображені в п.16 Договору поруки. Отже, підписуючи Договір поруки він погодився з обсягом зобовязань які на себе взяла позичальник [PERSON] В подальшому, як стало йому відомо, 12.03. 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали Додаткову угоду №1 ( надалі Додаткова угода) згідно якої умови Договору кредиту були суттєво змінені. Суму заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту до дати підписання Додаткової угоди зменшено на 4641,76 дол. США; відсотки у розмірі -0.00 дол. США; комісія - 0,00 дол. США; пеня - 4641,76 дол. США; За порушення Графіку погашення кредиту позичальник сплачує [PERSON] штраф у розмірі 4641,76 дол. США; Пункт п.8.1 Кредитного договору викладено в новій редакції. Де: сума кредиту - 16202,26 дол. США; страхові платежі - 5702,26 дол. США; оплата відсотків за користування кредитом - 1,26 відсоток на місяць; сплата неустойки у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за кредитом; сплата 100 відсотків від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених Кредитним договором. Крім того сума щомісячного платежу збільшена до 313,48 дол. США. Також, як додаток до цієї угоди, складено новий Графік за яким погашення кредиту має розпочатися з 17.04. 2013 року і закінчитися 09.02. 2018 року. Вважає, що з укладенням Додаткової угоди докорінно та суттєво змінилися умови основного договору - Договору кредиту. Угоду укладено без його участі як поручителя, про зміни в Договорі кредиту його не повідомляли. [PERSON] його, як поручителя, не повідомив про зміну Договору кредиту, не отримав від нього згоди на продовження дії Договору поруки, збільшення умов його відповідальності як поручителя, відсутність його згоди на продовження дії Договору поруки на нових умовах, посилаючись на ст.559 ЦК України вважає Договір поруки припиненим. Ухвалою суду від 02.09. 2015 року позови обєднані в одне провадження для спільного розгляду (т.1.а.с.65,66), проти чого, особи які беруть участь у справі не заперечували. Ухвала не оскаржувалася. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] ПРИВАТБАНК про розірвання кредитного договору №HAUAGА00000041 від 12.02. 2008, третя особа [PERSON], посилаючись на наступне (т.1 а.с.225-227). Після укладення Договору кредиту №HAUAGА00000041 від 12.02. 2008, між нею та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 за якої суттєво змінилися умови кредитування. Так сума кредиту стала - 16202,26 дол. США; страхові платежі - 5702,26 дол. США; оплата відсотків за користування кредитом - 1,26 відсоток на місяць; сплата неустойки у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за кредитом; сплата 100 відсотків від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених Кредитним договором. Крім того сума щомісячного платежу збільшена до 313,48 дол. США. Погашення кредиту розпочинається з 17.04. 2013 і закінчується 09.02. 2018. Вважає, що [PERSON], в умовах фінансової кризи та підвищення відсоткової ставки за користування кредитом фактично змінює зміст договору щодо прав та обовязків сторін та строку його дії. Зазначає, що право на дострокове стягнення суми кредиту передбачене умовами Договору кредиту але воно тягне за собою таку зміну прав та обовязків сторін, що втрачається сенс договору. В ході преговорів згоди щодо реструктуризації боргу не доягнуто але [PERSON] суттєво зменшив тіло кредиту. Посилаючись на ст.ст. 1054, 652 ЦК України та розцінюючи позовні вимоги [PERSON] як стягнення боргу в повному обсязі і просить визнати Договір кредиту розірваним. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні первісного позову наполягав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, у задоволенні зустрічних позовів просив відмовити повністю. Крім того у судовому засіданні були вивчені письмові пояснення [PERSON] та заперечення щодо зустрічних позовів(т.1. а.с.86-90, 152-154). Так щодо правомірності підвищення розміру процентної ставки вказали на те, що це рішення прийняте 05.01. 2009 року на підставі п.2.3.1 Кредитного Договору оскільки змінився курс долара до гривні, змінилася облікова ставка Національного [PERSON] України. Позичальника про збільшення розміру процентів було повідомлено шляхом надіслання листа - повідомлення. Щодо сум страхових платежів вказали на таке. Страхові платежі перераховувалися страховій компанії на підставі п.п. 9, 10 Договору кредиту. Договір страхування лонгувався щорічно на 12 місяців. Доказів про самостійну плату страхових платежів [PERSON] [PERSON] не надавала. Із вимогами про розірвання Договору страхування [PERSON] до страховика не зверталася. Щодо застосування строків позовної давності вказують, що таких підстав немає. Пояснюють, що [PERSON] свої зобовязання за договором не виконує, порушення зобовязання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності. При укладенні як Кредитного договору так і Договору поруки дотримано всіх істотних умов, які були погоджені сторонами. Вказують, що порука є належним способом забезпечення виконання зобовязань. Поручитель [PERSON], уклавши Договір поруки, тим самим за Кредитним договором має відповідати як солідарний боржник разом з [PERSON] у тому ж обсязі як і боржник. Договір поруки за своєю природою є двостороннім правочином який одночасно має договірний характер і є способом забезпечення зобовязання. Отже зобовязання боржника за основним договором та зобовязання поручителя за договором поруки є тотожними. Посилаються на ч.1 ст. 559 ЦК України де визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Також посилаються на ст. 598 ЦК України в тім, що зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Договором поруки сторони обумовили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобовязання за Кредитним договором (п.11). Згідно п.12 Договору поруки, порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за договором. Кредит був наданий до 12.02. 2018 року. За таких умов вважають, що припинення поруки на підставі ст. 559 ЦК України не відповідає визначеним законом способам захисту судом цивільних прав. З вини позичальника [PERSON] була допущена прострочена заборгованість. З її ініціативи була проведена реструктуризація заборгованості з укладенням Додаткової угоди. На момент проведення реструктуризації у позичальника було невигідне становище були нараховані прострочена пеня, комісія та проценти. Після реструктуризації комісія, пеня та проценти списалися за рахунок збільшення кредитного ліміту. На їх думку обсяг відповідальності поручителя не збільшився. Також вказують, що відповідачі належним чином свої зобовязання за Кредитним договором не виконали і в силу вимог ст.526 ЦК України. У судовому засіданні [PERSON] та її представник первісний позов визнали частково, зустрічні позови просять задовольнити повністю, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві (наведено вище), письмовій заяві та письмових запереченнях на позов (т.1а.с.140-145). Позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом визнають повністю крім сум пені 5179,52 дол.США. Вважають, що вимога в частині нарахування неустойки у вигляді пені є вочевидь завищеною. Так до сплати нарахована пеня у розмірі 5179,52 дол. США що складає половину заборгованості за кредитом. Крім того заявили вимогу про застосування строку позовної давності в частині стягнення неустойки - пені. Вважають що [PERSON] пропущений річний строк звернення до суду з вимогою про стягнення неустойки (пені) і вона підлягає стягненню тільки за період з 22.05.2014 року по 22.05. 2015 року, тобто за рік, що складає 344. 12 дол. США. [PERSON] та його представник вимоги зва первісним позовом не визнав, зустрічні позови просить задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві. Вислухавши пояснення зазначених вище осіб, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність первісний позов задовольнити частково, зустрічний позов [PERSON] задовольнити повністю, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити, виходячи із наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [PERSON] є публічним акціонерним товариством, юридичною особою та має банківську ліцензію на надання банківських послуг (а.с.20,22). 12.02. 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Кредитний договір №HAUAGА00000041 на строк з 12.02. 2008 року по 12.02. 2018 року за яким вона отримала кредит в іноземній валюті у розмірі 11658,70 доларів США(а.с.12-14, 155). Цим договором (п.8) визначені конкретні розміри відсотків, винагород які має сплачувати позичальник [PERSON]: - 1,00 відсоток на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; - 2,00 відсотків від суми виданого кредиту у момент видачі кредиту - винагорода за надання фінансового інструменту: 0,00 відсотків від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати - винагорода за надання фінансового інструмента; 0,48 відсотків річних від суми зарезервованих ресурсів винагорода за проведення додаткового моніторингу згідно п. 8,2 Кредитного договору. Період сплати встановлено з 12 по 17 число кожного місяця. Щомісячний платіж визначено у сумі 154,64 дол. США. Погашення заборгованості здійснюється згідно Графіка погашення кредиту(а.с.15). Заборгованість складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагород, комісії. Крім того за порушення зобовязань за Договором кредиту [PERSON] має сплачувати пеню у розмірі 0,15 відсотків від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1,00 грн.(п.8.4). [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] порушила умови Договору, свої зобовязання не виконала і, станом на 22.05. 2015 року, має заборгованість перед [PERSON] на загальну суму 17227,44 доларів США яка складається із наступного: - заборгованість за кредитом 10072,70 дол. США; - заборгованість по процентам за користування кредитом 1110,42 дол. США; - заборгованість по комісії за користування кредитом 32, 93 дол. США; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 5179,52 дол. США; Крім того також штрафи відповідно до Кредитного договору: - штраф (фіксована частина) 12.09. дол. США; - штраф (процентна складова) 819,78 дол. США. Для підтвердження розміру заборгованості надано розрахунок (т.1 а.с.3-6). Із цим розрахунком відповідачі погодилися крім стягненя пені у розмірі 5179,52 дол. США. 12.03. 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали Додаткову угоду №1(т.1 а.с.16) . Згідно цієї угоди умови Договору кредиту були змінені, а саме: - суму заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту до дати підписання Додаткової угоди №1, зменшена на 4641,76 дол. США, відсотки у розмірі - 0.00 дол. США, комісія - 0,00 дол. США, пеню на 4641,76 дол. США; За порушення Графіку погашення кредиту позичальник сплачує [PERSON] штраф у розмірі 4641,76 дол. США. Пункт 8.1 Кредитного договору викладено в новій редакції. Де сума кредиту - 16202,26 дол. США; страхові платежі - 5702,26 дол. США; оплата відсотків за користування кредитом - 1,26 відсоток на місяць; сплата неустойки у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за кредитом; сплата 100 відсотків від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором. Також, як додаток до цієї угоди, складено Графік за яким погашення кредиту має розпочатися з 17.04. 2013 року і закінчитися 09.02. 2018 року(т.1 а.с.17). В угоді (п.п.4,10) зазначено, що Додаток 1 до цієї угоди (Графік погашення заборгованості) є невідємною частиною цієї Додаткової угоди, а вона сама невідємною частиною Кредитного договору та діє протягом його дії. Кредитний договір відповідає вимогам ст.ст. 626-628, 1054,1055 ЦК України і відповідно до ст.629 цього Кодексу є обовязковим до виконання сторонами. Свої зобовязання згідно Кредитного договору [PERSON] виконав, що [PERSON] не заперечується. В порушення умов Кредитного договору і вимог ст.ст. 509,526,1054 ЦК України, відповідач [PERSON] свої зобовязання не виконала і, станом на 22.05. 2015 року, має заборгованість перед [PERSON] на загальну суму 17227,44 доларів США яка складається із сум зазначених у Розрахунку вище. Письмовим повідомленням від 31.05. 2015 року до [PERSON] та [PERSON] [PERSON] було доведено розмір простроченої заборгованості за кредитом, процентами, комісією, пенею, запропоновано сплати заборгованість та попереджено про наступні можливі дії [PERSON] в тому числі і звернення до суду з позовом про стягнення цієї заборгованості (т.1 а.с.8-11). Вимога залишена без задоволення. Зазначені вище обставини сторона не заперечуються. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право [PERSON] достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. [PERSON] заборгованість перед [PERSON] визнала повністю крім сум пені за несвоєчасне виконання зобовязання за договором 5179,52 дол. США. Відповіднодо ч.1 ст. 61 ЦПК україни обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову судза наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже в цій частині первісний позов підлягає задоволенню оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню - заборгованість за кредитом 10072,70 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом 1110,42 дол. США;- заборгованість по комісії за користування кредитом 32, 93 дол. США; штраф (фіксована частина) 12.09. дол. США; штраф (процентна складова) 819,78 дол. США. Клопотання відповідача [PERSON] про застосування позовної давності в частині стягнення неустойки (пені) суд вважає за необхідне задовольнити. Так цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення неустойки (пені, штрафу) має бути - один рік. [PERSON] до суду з цим позовом звернувся 08.07. 2015 року. Вимоги до відповідачів заявив станом на 22.05. 2015 року. Відповідач [PERSON] визнала неустойку (пеню) у розмірі 344.12 дол. США за період з 22.05. 2014 по 22.05. 2015, тобто за більший період оскільки він міг би бути вирахуваним зі зворотнім відліком від дня звернення до суду з 07.07.2015. Представник [PERSON] у судовому засіданні пояснив, з матеріалами справи неможливо обрахувати розмір пені за останній рік і визнав, що сума 344.12 дол. є не меншою ніж та що б могла бути обрахована. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Отже в цій частині первісний позов підлягає частковому задоволенню. За Кредитним договором на користь [PERSON] із [PERSON] має бути стягнена пеня у розмірі 344.12 дол. Суд не сприймає заперечення [PERSON] які зводяться до того, що порушення [PERSON] умов договору триває, неможливо установити початок перебігу позовної давності. Так частиною 1 ст. 261 ЦК встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється загальними правилами визначення строків, установлених ст.ст. 253-255 цього кодексу. Строк, як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч. 1 ст. 254 Цивільного кодексу України, строк, обчислюваний роками, спливає у відповідний місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяціми, то у відповідне число останнього місяця строку. Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6 - 20 цс 14, 12 грудня 2012 року та 07 березня 2013 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України. [PERSON], підписавши Кредитний договір та Додаткову угоду до нього був ознайомлений із періодичністю платежів які повинна була вносити позичальник [PERSON] Крім того саме [PERSON] розроблений графік погашення кредиту із зазначенням конкретної дати на кожен місць. Про обізнаність [PERSON] про невиконання умов Кредитного договору [PERSON] свідчить і наданий [PERSON] розрахунок її заборгованості. В якості забезпечення зобовязань позичальника [PERSON] за Кредитним договором між [PERSON] та поручителем [PERSON] 12.02. 2008 року був укладений Договір поруки №HAUAGА00000041 (а.с.18). Факт укладення цього договору сторонами не заперечується. За Договором поруки [PERSON], зобовязався відповідати перед [PERSON] як солідарний боржник разом із [PERSON] за Кредитним договором. Умови відповідальності, викладені в п. 16 Договору поруки, відповідають зобовязанням [PERSON] за кредитним договором. Па підставі п. 5 Договору поруки [PERSON] [PERSON] була направлена письмова вимога із зазначенням невиконаних зобовязань за Кредитним договором які підлягали виконанню протягом пяти календарних днів з моменту їх отримання (п.9. Договору поруки). Ця вимога [PERSON] залишена без задоволення. За змістом ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись порукою. Статтею 553 Цивільного кодексу України\~встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Зі змісту\~ст. 554 ЦК України\~випливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2\~ст.555 цього Кодексу). Згідно до ст.543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Разом із тим у судовому засіданні встановлено і сторонами не заперечується, що 12.03. 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали Додаткову угоду №1, згідно якої умови Договору кредиту були змінені як це викладено вище. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] стверджує, що укладення цієї угоди відбулося без його повідомлення, тобто відбулася зміна зобовязання без згоди поручителя внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. [PERSON], як відповідач за зустрічним позовом, вважає, що з укладенням Додаткової угоди становище відповідачів [PERSON] та [PERSON] тільки покращилося, обсяг зобовязань поручителя не збільшився. З таким твердження відповідача за зустрічним позовом ([PERSON]) суд не погоджується, виходячи із наступного. Додаткова угода від 12.03. 2013 року, як у ній зазначено, є невідємною частиною основного Договору кредиту. В ній зокрема в новій редакції викладено п.8.1 Договору кредиту з чого вбачається, що: строк надання кредиту скоротився з 12.02. 2018 року до 09.02. 2018 року; розмір кредиту збільшився з 11658,70 дол. США до 16202, 26 дол. США; сума сплати страхових платежів (п.п.2.1.3;2.2.7 Договору) збільшилася із 1158,70 дол. США до 5702,26 дол. США; щомісячний розмір відсотків, які мають сплачуватися за користування кредитом на суму залишку заборгованості збільшився із 1.00% до 1,26%; щомісячний платіж погашення заборгованості збільшився з 154,64 дол. США до 313,48 дол. США і інше на що вказано в зустрічній позовній заяві. Крім того в новій редакції викладено Графік погашення кредиту. Погашення кредиту має розпочатися з 17.04. 2013 року і закінчитися 09.02. 2018 року. Також передбачено, що за його порушення сплачується штраф у розмірі 4641,76 дол. США(п. 2 Угоди). Термін позовної давності з 5 років (п.5.5. Договору кредиту) збільшено до 50 років (п.7 Угоди) (а.с.13,16). Отже порівняльний аналіз змісту Договору кредиту в його первісній редакції і в редакції від12.03. 2013 року свідчить що обсяг відповідальності поручителя збільшився. Те, що позичальнику [PERSON] були списані певні суми пені, комісії, процентів свідчить тільки про досягнуту домовленість кредитора та позичальника з цього питання і ніяк не спростовує те що, зміна зобовязання відбулася без згоди поручителя і обсяг його відповідальності з укладенням Додаткової угоди збільшився. Частиною 1 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідач за зустрічний позовом ([PERSON]) також вважає, що припинення поруки на підставі норм ст. 559 ЦК України не відповідає визначеним законом способам захисту судом цивільних справ. З цим твердженням суд також не погоджується, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття\~ 15 ЦК України\~\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також\~\~має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Звертаючись до суду із зустрічним позовом за захистом [PERSON] посилався\~на невизнання банком його права,\~передбаченого\~ч. 1\~ст. 559 ЦК України\~на припинення поруки у зв'язку зі зміною зобов'язання без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Способи захисту\~цивільного права та інтересів\~зазначені в\~ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. Зі змісту ч. 3\~ст. 16 ЦК України\~вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом норм ст. ст.\~559,\~598 ЦК України\~припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Уживаний законодавцем у ч. 1\~ст. 559 ЦК України\~термін "порука" використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Відповідно до положення ч. 1\~ст. 559 ЦК України\~\~припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст.\~3,\~12-15,\~20 ЦК України, ст. ст.\~3\~- 5,\~11,\~15,\~31 ЦПК України), слід дійти висновку про те, що у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1\~ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі\~\~\~\~п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст.\~55,\~124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~\~\~\~\~\~(далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту,\~не заборонений законом. [PERSON] положення\~Конституції України\~та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст.\~8,\~9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~ст. 16\~ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6/20цс11 від 21.05. 2012 року, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України, \~є обов'язковою для судів. Зазначеним вище, спростовуються і інші твердження [PERSON] щодо зустрічного позову [PERSON] Отже зустрічна позовна [PERSON] підлягає задоволенню, а виходячи з цього у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] необхідно відмовити. Також необхідно відмовити і у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] щодо розірвання Кредитного договору, виходячи із наступного. Так [PERSON] визнає як факт укладення Договору кредиту так і Додаткової угоди до нього№1(т.1 а.с.16).. Вважає, що за цією угодою суттєво змінилися умови кредитування. Так сума кредиту стала - 16202,26 дол. США; страхові платежі - 5702,26 дол. США; оплата відсотків за користування кредитом - 1,26 відсоток на місяць; сплата неустойки у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за кредитом; сплата 100 відсотків від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених Кредитним договором. Крім того сума щомісячного платежу збільшена до 313,48 дол. США. Погашення кредиту розпочинається з 17.04. 2013 і закінчується 09.02. 2018. Ці обставини [PERSON] не заперечуються. [PERSON] вважає, що з укладенням Додаткової угоди відбулося покращення умов боржника. Сама [PERSON] у зустрічній позовній заяві визнала що між нею та [PERSON] велися перемовини і як наслідок укладено цю угоду. При цьому [PERSON] суттєво зменшив тіло кредиту. При вивченні Додатковї угоди не встанвлено, що [PERSON] в односторогнььому порядку змінив зміст договору, прав та обовязків сторін, що втрачено сенс договору. Вбачається, що додатковою угодою умови кредитного договору змінені тільки в тій частині з якої сторони досягли згоди. В п. 8 Додаткової угоди вказано, що всі інші умолви договору залишаються незміннии., а в п. 10 - що ця угода є невідємною частиною Кредитного договору. Отже, станом на 12.03. 2013 Договір кредиту являє собою саме договір №HAUAGА00000041 від 12.02. 2008 з його обовязковою складовою Додатковою угодою від 12.03. 2013. Підстави для розірвання договору передбачено у\~ст. 651 ЦК України, зокрема,\~\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. [PERSON] свої вимоги про розірвання договору обґрунтовує з посиланням на ст.. 625 ЦК України. Згідно з ч. 1\~ст. 652 ЦК України\~у разі\~істотної зміни\~обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором\~або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір\~або уклали його на іншихумовах. Відповідно до ч. 2\~ст. 652 ЦК України\~розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин допускається\~за наявності одночасно таких умов\~: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після її виникнення при всій турботливості і обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Частиною 3\~ст. 10 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. [PERSON] не надала доказів на підтвердження одночасності існування вищенаведених умов, що є її обовязком відповідно до вимог ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України. Отже із умов спірного Договору кредиту вбачається, що сторони погодили, що з його укладенням, з врахуванням Додаткової угоди, вони досягли згоди з усіх його істотних умов і спору не виникало аж до зверненя [PERSON] до суду з цим позовом. Крім того, зміни які внесені до Договору кредиту стосуються не тільки [PERSON] але й [PERSON]. Також [PERSON] визнала певне покращення своїх умов- було зменшене тіло кредиту. Не заслуговує на увагу і твердження [PERSON] про те, що підставою для розірвання договору є те,що [PERSON] начебто вимагає погашення всієї суми боргу. З первісної позовної заяви, розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] просить стягти заборгованість лише станом на 22.05. 2015 року. На час розгляду справи договірні відносини між [PERSON] та [PERSON] за спірним договором тривають. Право [PERSON] на дострокове стягнення кредиту передбачене в договорі і [PERSON] визнається, оскільки вона про це вказує у своїй заяві. Само по собі звернення до позичальника та поручителя з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитними договорами у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Отже вимога позивача [PERSON] про розірвання спірного договору є безпідставною та необґрунтованою. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.88 ЦПК України, суд стягує понесені і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору: - із [PERSON] на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] ПРИВАТБАНК 3560,91 грн (а.с.24) - із ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] 243,60 (а.с.55); На підставі ст.ст. 12-6,20, 526, 543, 546, 553, 554, 559,598, 626,627,628, 629,652, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 3-5,10,11,15,31,32, 88, 209,212,214-215ЦПК України, суд,-

Outcome: partial