Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

У липні 2014 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарного боргу і упущеної вигоди. Позивач зазначив, що 04 липня 2011 року [PERSON] позичила у нього гроші у сумі 20 000 доларів США і 160 000 гривень, які зобов'язувалася повернути через один місяць і сім днів з винагородою, про що власноручно написала розписку. Надану позичальнику суму коштів, а саме 20 000 доларів США і 160 000 гривень вона мала бути повернута йому з винагородою не пізніше 11 серпня 2011 року. По закінченні терміну позики відповідач-1 суми позики і винагороди не повернула, ухиляється від її повернення й до цього часу. Грошові кошти за договором позики відповідач-1 використала на закупівлю церковного атрибуту для сімейної церкви на батьківщині в с. Чижівка, яку вона з чоловіком відбудували у 2009 році, тобто використала їх на потребу сім'ї. Відтак, відповідачі повинні нести солідарний обов'язок за невиконання зобов'язань за договором. Посилаючись на частину третю ст. 61 СК України, частина друга ст. 65 СК України, частину першу ст. 543 ЦК України позивач вважає, що відповідачі мають сплатити суму заборгованості, як солідарні боржники у розмірі 562.538,30 грн., яка складається з отриманих відповідачем-1, дружиною відповідача-2 за розпискою грошових сум, що становлять у національній валюті 325.804,32 грн. з урахуванням упущеної вигоди відповідно до ст. 22 ЦК України, яка складає 236 733,98 грн., тобто, розмір боргу дорівнює: 325 804,32 грн. + 236 733,98 грн. = 562 538, 30 грн. Позивач просив задовольнити позовні вимоги, стягнути з [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою [ADDRESS], останнє місце проживання: [ADDRESS] та [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]; місце проживання: [ADDRESS] як солідарних боржників на його користь суму боргу 325 804,32 грн. та упущену вигоду в сумі 236 733,98 грн. Всього 562 538 (п'ятсот шістдесят дві тисячі п'ятсот тридцять вісім) грн. 30 коп. та судові витрати. У судовому засіданні позивач та його представник підтримав позов з підстав зазначених у позовній заяві та наданих поясненнях з врахуванням викладених обставин та наданих доказів. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на ті обставини що, він до подій від 04 липня 2011 року між його дружиною [PERSON] та [PERSON] про написання останньому розписки о позичених його дружиною грошах у сумі 20 000 доларів США і 160 000 гривень немає жодних відносин. Про розписку від 04 липня 2011 року написаною на той час його дружиною [PERSON], дізнався з телефонної розмови з [PERSON] в березні місяці 2013 року. До того часу про обставини зазначені позивачем [PERSON] в позовній заяві не знав про вимоги до нього повернути гроші [PERSON] не звертався. Пояснив, що перебував в шлюбі з [PERSON] з лютого 2007 року та за рішенням Шевченківського районного суду розірвано шлюб в березні 2014 року. Відповідно довідки від 08.04.2013 року, яка надана йому Подільським РУГУ МВС України в місті Києві про те, що він дійсно звертався до Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві з приводу розшуку своєї дружини - [PERSON], яка 19.03.2013 року пішла з Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1, що за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 103-А та до теперішнього часу не повернулась і місце знаходження її невідоме. Також в цій довідці зазначено, що з метою розшуку безвісно зниклої громадянки [PERSON], [INFO], відділом карного розшуку Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві, від 28.03.2013 року заведена оперативно-розшукова справа категорії "РОЗШУК". Та на даний час проводяться подальші оперативно-розшукові заходи, однак місце знаходження останньої до теперішнього часу не встановлено. Тому пояснив, що йому невідомо коли і як було написано [PERSON] розписку про отримання грошей від [PERSON] в сумі зазначеної в ній та куди [PERSON] їх використовувала. Так як йому відомо, що вона займалась шахрайством і є підозрюваною у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12012110000000331, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч. 1 ст.358 КК України тобто шахрайство. Суд, заслухавши пояснення позивача його представника, заперечення відповідача, показання позивача, свідка [PERSON] та його дружину, як свідка [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до розписки від 04 липня 2011 року укладеної між [PERSON] та [PERSON] остання [PERSON] позичила у позивача [PERSON] гроші у сумі 20 000 доларів США і 160 000 гривень, які зобов'язувалася повернути через один місяць і сім днів з винагородою, про що [PERSON] власноручно написала розписку. Надану позичальнику суму коштів, а саме 20 000 доларів США і 160 000 гривень вона мала повернута йому з винагородою не пізніше 11 серпня 2011 року. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики ти його умов може бути представлена розписки позичальники або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положеннями статей 1046, 1049, 1050 ЦК України, на які посилається позивач у позовній заяві регулюються відносини між позикодавцем та позичальником, як виникли на підставі укладено між ними договору позики. Судом встановлено та не оспорюється сторонами факт передачі позивачем, як позикодавцем грошових коштів у сумі 20 000 доларів США і 160 000 гривень позичальнику [PERSON], якою була власноручно написана 04.07.2011 року розписка про прийняття у борг зазначеної суми та її повернення через один місяць та 7 днів. [PERSON] як зазначено в розписці обіцяла використати кошти на закупівлю церковного атрибуту. На порушення своїх зобов'язань, відповідач [PERSON] до 11 серпня 2011 року та на даний час отримані за договором позики кошти не повернула, ухиляється від їх повернення. Отже, згідно із положеннями ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно частини першої ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлене договором між фізичними особами. Як зазначив позивач за усним договором його з позичальником винагорода складала 2% по кожній із отриманих грошових сум за весь час користування грошима. Оскільки відповідач не з'явилась у судове засідання, забезпечення її явки неможливе у зв'язку з не встановленням її місця перебування та оголошенням розшуку, суд вважає можливим сприйняти суму боргу у розмірі по розрахункам, наданим позивачем станом на 11 серпня 2011 року курс Національного банку України становив 7,9708 грн. за 1 долар США, тобто 20 000 доларів США станом на 11 серпня 2011 р. в еквівалентні 159 416 грн. (20 000 х 7,9708 = 159 416 грн.). Винагорода складає: 20 000 х 0,02 = 400 доларів СІЛА, що еквівалентно 3.188,32 грн., 160000 грн. х 0,02 = 3200 грн. З огляду на це, неповернута сума позики (основний борг) складає 319 416,00 грн. (159 416 грн. + 160 000 грн.) та винагорода 6388,32 грн. (3188,32 грн. + 3200 грн.), загалом 325 804,32 грн. Крім того, суд вважає слід задовольнити вимоги позивача щодо стягнення на підставі ст. 22 ЦК України збитків, як доходів, які він мав би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода). Станом на 11.08.2011 р. сума неповернутого боргу в доларах США складала 20 400 дол. та 163 200 грн. При розміщенні цих сум на депозит в банку він отримав би суму у розмірі 28 404,03 дол. США (20 400 дол. х 12% річних за три роки) та 306 142,31 грн. (163 200 грн. х 24% річних за три роки). Сума боргу з урахуванням встановлених індексів інфляції та нарахованих 3% процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України за весь час прострочення складає 408 174,76 грн. (400 155,71 грн. + 8 019 грн.). Упущена вигода від неповернутої вчасно позики при розміщенні вказаних сум на депозит в банку станом на 16.07.2014 року дорівнює 28 404 дол. - 20 400 дол. = 8 004 дол., що станом на 16.07.2014 р. за курсом НБУ (11,7181 грн.) складає 93 791,67 грн., 306 142,31 грн. - 163 200 грн. = 142 942,31 грн. Всього 93 791,67 грн. + 142 942,31 грн. = 236 733,98 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення зазначеної суми солідарно з колишнього подружжя, оскільки він вважає, що грошові кошти за договором позики відповідач-1 [PERSON], використала на закупівлю церковного атрибуту для сімейної церкви на батьківщині в с. Чижівка, яку вона з чоловіком відбудували у 2009 році, тобто використала їх на потребу сім'ї. Відтак, відповідачі повинні нести солідарний обов'язок за невиконання зобов'язань за договором, судом встановлено наступне. Як зазначив позивач, посилаючись на положення ч.3 ст. 61, ч.2 ст. 65, ч.3 ст.73 СК України, відповідачі мають нести солідарну відповідальність, приймаючи до уваги, що договір позики укладено в інтересах сім'ї, гроші отримані позичальником є спільним майном подружжя, використаного в інтересах сім'ї, а тому відповідно до частини першої ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників обох з подружжя кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від обох з подружжя, так і від будь-кого з них окремо. При цьому позивач посилався на показання його та його дружини, допитаних у судовому засіданні як свідків на підтвердження обставин укладання договору, а саме, що написання розписки відбувалося 04 липня 2011 року в присутності чотирьох осіб [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в автомобілі позивача. Свідки зазначили, що відповідач [PERSON] приймав участь в отриманні грошей його дружиною і не міг не знати про боргову розписку його дружини [PERSON] Дослідивши зібрані судом докази, у тому числі показання свідків на які посилається позивач та надані відповідачем матеріали стосовно особи відповідачки та їх взаємовідносин, суд дійшов висновку про недоведеність викладених позивачем вищенаведених обставин, які були відхилені відповідачем, як такі що не мали місця. Так, у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він познайомився із майбутньою дружиною коли вона працювала у системі освіти, шлюб зареєстровано у 2007 році, тоді ж народилась дитина. Про те, що дружина взяла борг у позивача дізнався від нього у березні 2013 року, його дружину, свідка у справі не бачив ніколи до дня судового засідання у даній справі. Зареєстровані за місцем проживання він та дружина були у різних місцях. Як вбачається із наданою відповідачем-2 копії ухвали судді Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2013 року, якою задоволено клопотання представника управління нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ Генеральної прокуратури України про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою [PERSON], працювала начальником відділу акредитації та ліцензування Університету сучасних знань, остання підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення за злочини, вчинені з жовтня 2011 року (шахрайство), переховується від органів досудового розслідування та суду. Крім того, зазначеною ухвалою звернуто у дохід держави кошти, отримані під заставу, у тому числі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Викладені позивачем обставини на підтвердження доводів, що отримані відповідачкою за борговою розпискою гроші були використані у інтересах сім'ї не знайшли підтвердження у судовому засіданні. Посилання позивача та його дружини на те, що відповідач, який займав високу посаду, перебував у автомобілі при передачі грошей, інакше вони б не довірили надати борг позичальнику, із чого слідує, що позивач знав про борг, достовірно не підтверджене, враховуючи заінтересованість свідка, дружини позивача, та до того ж не є підтвердженням використання грошей в інтересах сім'ї. Таким чином посилання позивача на ч.1 ст.543 ЦК України про солідарний обов'язок боржників з врахуванням статей Сімейного Кодексу України про відповідальність обох подружжя за договорами, то зазначеними положеннями передбачено в усіх випадках, що такі договори укладались в інтересах сім'ї та що одержане за договором, використано на потреби сім'ї. За наведених обстави, суд дійшов висновку про відмову у стягненні солідарно з відповідачів боргу за договором позики з позичальником [PERSON], за недоведеністю. З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 536, 610, ч.4 ст.623, ст.ст. 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 61, 65, 73 СК України та

Outcome: partial