Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивачка 15.12.2020 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, за яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну неповнолітню дитину, тобто 2\~395 грн., починаючи з дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] включно, а потім, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину, тобто 1\~197,50 грн., щомісячно, починаючи з 25.02.2025 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано 17.07.2008 року, та 27.08.2020 року Приморським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , та складено відповідний актовий запис №281. Від шлюбу мають дітей: доньку [PERSON] , яка народилася [INFO] у державі Ізраїль, та доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якої зазначений [PERSON] , громадянин Ізраїлю. Шлюбні відносини сторони не підтримують значний термін, позивачка разом з дітьми проживають окремо. З моменту окремого мешкання, відповідач не виконує належним чином своїх обов`язків по утриманню дітей, не надає належної матеріальної допомоги, що ставить позивачку в край скрутне матеріальне становище. На теперішній час позивачці невідомий розмір доходу, який отримує відповідач. У зв`язку з тим, що діти постійно проживає з позивачкою, яка виховує їх, а відповідач не забезпечує дітей матеріально, [PERSON] змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 22.12.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 25.01.2021 року. До суду 06.01.2021 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 31.07.2009 року за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання призначене на 09.11.2020 року з`явився представник [PERSON] адвокат Подорожній А.С., зазначив, що ним 09.11.2020 року на електронну адресу суду надано відзив, в якому просив у задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити. У судове засідання призначене на 25.01.2021 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 05.03.2021 року. У судове засідання призначене на 05.03.2021 року [PERSON] не з`явилася, 26.01.2021 року представником позивачки адвокатом Дьогтєвим С.Г. надано суду заяву, в якій він позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Також в заяві просив справу розглядати за відсутністю сторони позивача. У судове засідання [PERSON] не з`явився, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, поважних причин неявки суду не представив. Клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 09.03.2021 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, зареєстрованому в державі Ізраїль, у місті Петах Тиква з 21.09.2006 року, який рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17.07.2008 року було розірвано (а.с.4), та 27.08.2020 року Приморським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , та складено відповідний актовий запис №281 (а.с.5). Від шлюбу мають дітей: доньку [PERSON] , яка народилася [INFO] у державі Ізраїль, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 11.04.2007 року у відділі внутрішніх справ у місті Петах Тиква (а.с.6, 7), та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 29.04.2010 року Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №353, батьком якої зазначений [PERSON] , громадянин Ізраїлю (а.с.9). Шлюбні відносини сторони не підтримують значний термін, позивачка [PERSON] разом з неповнолітніми доньками проживають окремо. Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, але [PERSON] залишився зареєстрованим за адресою місця проживання [PERSON] , що підтверджується відомостями №В4-207253-ф/л про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, участі в їх вихованні та розвитку не приймає. Неповнолітні діти проживають та зареєстровані в м.Одесі разом з матір`ю, [PERSON] (а.с.10). [PERSON] , в зв`язку з вчинення на території Держави Ізраїль злочинів, розшукувався та виданий Державні Ізраїль в порядку екстрадиції. Зазначені обставини підтверджуються відповідями Генеральної прокуратури та Одеської обласної прокурату на запити позивача та адвоката Дьогтєва С.Г. щодо екстрадиції [PERSON] (а.с.11-12). В зв`язку з викладеними обставинами [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] , але останній від вирішення питання ухиляється, жодних коштів на утримання дітей тривалий час не надає, хоча і залишається зареєстрованим в м.Одесі та має посвідку на постійне проживання на території України, що підтверджується відповіддю ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.13). З моменту окремого мешкання, відповідач не виконує належним чином своїх обов`язків по утриманню дитини, не надає належної матеріальної допомоги, що ставить позивачку в край скрутне матеріальне становище. Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну неповнолітню дитину, тобто 2\~395 грн., починаючи з дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] включно, а потім, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто 1197,50 грн. щомісячно, починаючи з 25.02.2025 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] Відповідачем надані позивачем факти спростовано не було. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.ч.1,2 ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Згідно ч.ч.1,3 ст.181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до \~ст.183 СК України,\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. \~Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. проте, сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст.94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних для нього процесуальних наслідків. Згідно вимог частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню частково, оскільки відповідно до ч.3 ст.181 СК України передбачено стягнення за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у\~твердій грошовій\~сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є громадянином Ізраїлю. Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Відповідно ст.496 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно ч.2 , іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів\~- у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 цієї статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial