Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про встановлення графіку зустрічей з дитиною,в якому просить суд визначити його участь у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] за адресою його реєстрації: [ADDRESS] , встановивши наступний графік особистого спілкування з дитиною: кожну першу п`ятницю, суботу та неділю місяця з 10-00 год. п`ятниці до 17-00 год. неділі; в період літніх канікул з 01 червня по 15 липня кожного парного року, і у період з 16 липня по 30 серпня кожного непарного року; у період осінніх та весняних канікул - кожного непарного навчального року; у період зимових канікул, які починаються у парний навчальний рік і до закінчення зимових канікул; день народження дитини батько проводить з сином кожний непарний рік; графік може бути змінений за домовленістю між батьками, підтвердженою згодою, висловленою шляхом надсилання смс повідомлення та отримання підтверджуючого смс повідомлення зі згодою. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного життя мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами. Наразі позивач переїхав мешкати до матері. Бажає приймати активну участь у вихованні та житті сина і не втрачати емоційного зв`язку, який існує між батьком та сином. У зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Ухвалою Орджонікідзевського райсуду м. Харкова від 11.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою Орджонікідзевського райсуду м. Харкова від 09.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено зазначену цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач в поданій до суду заяві позовні вимоги підтримав, просив ухвалити рішення відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей від 13.12.2021 р., в частини вимог щодо стягнення витрат на юридичну допомогу відмовився. Відповідач в поданій до суду заяві проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила врахувати висновок Департаменту служб у справах дітей. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просили проводити розгляд зазначеної справи без участі представника Департаменту служб, при винесенні рішення врахувати інтереси дитини, надали висновок Департаменту служб у справах дітей від 13.12.2021 року. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що 29.04.2011 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу. Сторони по справі мають дитину - [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якого батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР №281 від 13.12.2021 року №3997/0/202-21 визнано за доцільне встановлення порядку участі батька - [PERSON] у вихованні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , визначивши час: перша, третя, п`ята субота місяця та друга, четверта неділя місяця з 10-00 год. до 20-00 год.; 2 тижні в період літніх канікул, половина весняних, осінніх та зимових канікул. Також надано акт обстеження умов проживання [PERSON] від 17.09.2021 року, відповідно до якого для виховання та розвитку дитини створені належні умови для проживання малолітньої дитини. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Так, в ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності. Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, ратифікованої Україною 20 вересня 2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. У відповідності до частин 2-4 статті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Так, частиною 1 статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, суд, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, приходить до висновку про про наявність підстав щодо часткового задоволення позову, та вважає за необхідне визначити спосіб та порядок спілкування позивача із сином сином [PERSON] , [INFO] на підстві висновку Департаменту служб у справах дітей від 13.12.2021 року, який суд вважає обгрунтованим та таким який не суперечить інтересам дитини, а саме: встановити порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , визначивши час: перша, третя, п`ята субота місяця та друга, четверта неділя місяця з 10-00 год. до 20-00 год.; 2 тижні в період літніх канікул, половина весняних, осінніх та зимових канікул. Такий спосіб участі позивача у вихованні дитини відповідатиме інтересам [PERSON] , [INFO] . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір у сумі 454 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial