Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2015 року в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до Чернігівської міської ради, Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, співвідповідачі Управління МВС України в Чернігівській області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним ордеру, відновлення права користування квартирою відмовлено повністю. Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції [PERSON] та [PERSON] звернулись з апеляційною скаргою, в якій просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі на рішення суду апелянти зазначають, що рішення є незаконним та таким, яке винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що порушує їхні права та підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Апелянти зазначають, що з рішенням суду вони погодитись не можуть, оскільки суд мав ухвалити рішення на підставі фактів та обставин, які існували на момент прийняття рішення п. 10.4 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 1 від 22.01.2007 р. «Про виділення житла підприємствам, громадянам міста, видачу ордерів, затвердження списків громадян, поставлених на облік», а також на час їх звернення з позовом до суду. Апелянти зазначають, що підставою для відмови в позові стало те, що в порушення ч. 2 ст. 59 ЖК України вимога про визнання ордеру недійсним заявлена позивачами після збігу трьох років, проте будь яких заяв від сторін в даній справі до суду про застосування строків позовної давності не надходило, а тому це також не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Вислухавши суддю-доповідача, доводи та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON], суд першої інстанції виходив з того що, станом на 31 січня 2007 року останні мали право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] і видачею ордеру №190 серії сл від 31 січня 2007 року на ім»я [PERSON], були порушені їх права та порушений порядок і умови надання жилих приміщень. Проте на час винесення судового рішення у позивачів згідно рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 вересня 2015 року у позивачів відсутнє право користуванням жилим приміщенням, суд здійснюючи правосуддя не може захистити право позивачів, яке вони не мають. З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставусвоїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України Судом по справі встановлено, що [PERSON], [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 34 від 17 січня 1974 року та ордеру № 16782 від 23 січня 1974 року отримали право на вселення в квартиру [ADDRESS] В подальшому, 30 квітня 1976 року, позивачі виписались та вибули з постійного місця проживання для проходження чоловіком служби в райони Крайньої Півночі, отримали на підставі приписів чинної в той період часу ст. 292 ЦК УРСР та рішення Новозаводського райвиконкому від 13 вересня 1976 року охоронне свідоцтво ( бронь) на весь період проходження служби(ас.17-22). Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 321 від 18.12.2006 р. виділено управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області згідно з їхнім листом від 16.11.2006 р. № 368 - двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Надано квартирі статус службової. З копії витягу рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 1 від 22 січня 2007 року вбачається, що затверджено спільне рішення адміністрації і профспілкових комітетів підприємств, організацій, житлових комісій про виділення житлової площі і видати ордери: 10.4 Управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області - [PERSON] на службову двокімнатну, житловою площею 32.40 кв.м, квартиру [ADDRESS] на сім'ю з трьох осіб (він, дружина, дочка) без зняття з квартирного обліку. Проживали по [ADDRESS] - гуртожиток(ас.23-24). 31 січня 2007 року видано ордер №190 [PERSON] з сім»єю 3 особи на право зайняття жилого приміщення жилою площею 32,40 кв.м., що складається з 2 кімнат у ізольованій квартирі за адресою [ADDRESS] Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 листопада 2014 року ( справа № 750/2743/13-а) визнано протиправною та скасовано п. 10.4 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 1 від 22.01.2007 року "Про виділення житла підприємствам, громадянам міста, видачу ордерів, затвердження списків громадян, поставлених на облік" яким Управлінню міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області - [PERSON] на службову двокімнатну, житловою площею 32,40 кв.м. квартиру по [ADDRESS] та сім'ю із трьох осіб (він, дружина, дочка) без зняття з квартирного обліку. Постанова набрала законної сили згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року. Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 10 вересня 2015 року (справа № 751/5204/15-ц) розірвано договір найму жилого приміщення в квартирі [ADDRESS] з [PERSON] та [PERSON] Дане рішення суду набрало законної сили. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права. Свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ч.2). Відмова від звернення до суду за захистом є недійсною (ч.3). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом(ст.4). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. Відповідно до ч.1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб»єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Як вбачається з матеріалів справи, підставою позову [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним ордеру та відновлення права користування квартирою є те, що право користування квартирою [ADDRESS] відповідно до виданого у встановленому порядку ордеру та охоронного свідоцтва належало позивачам, за ними збереглося право користування житловим приміщенням, тому видачею ордеру №190 [PERSON] на зазначену квартиру, були порушені права позивачів. Виходячи із змісту ст.59 ЖК УРСР ордер на житлове приміщення може бути визнаний недійсним, зокрема і у випадку, коли він виданий на житлове приміщення, право на яке зберігає інший громадянин. Як вбачається із зазначеного рішення Новозаводського районного суд м. Чернігова від 10 вересня 2015 року, було встановлено, що термін дії броні квартири [ADDRESS] до 03липня 1995 року, і протягом шести місяців після закінчення строку дії броні наймач та члени його сім»ї не повернулися у заброньоване житлове приміщення, тому відповідно до положень ст.76 ЖК УРСР був розірваний договір найму жилого приміщення в зазначеній квартирі з [PERSON] та [PERSON].( ас.235-239). Встановивши на час ухвалення рішення, що позивачам не належать права на житлове приміщення квартири [ADDRESS] на яку 31 січня 2007 року виконавчим комітетом Чернігівської міської ради був виданий ордер №190 [PERSON], суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову з цих підстав. Рішення суду в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. Доводи апеляційної скарги, що суд мав ухвалити рішення на підставі фактів, які існували на час звернення до суду не є підставою для її задоволення, оскільки виходячи з матеріально - правового аспекту захисту цивільних прав та інтересів про які іде мова в ст.3 ЦК України, до прав які підлягають судовому захисту,відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб»єктам права. Оскільки у [PERSON] та [PERSON] хоча і набули статусу позивача, однак під час розгляду справи та ухвалення рішення було встановлено що їм не належить право користування спірним житловим приміщенням, тому суд правильно відмовив в позові з цих підстав. Проте колегія суддів не може погодитись із зазначенням в мотивувальній частині рішення суду, посилання як на одну з підстав відмови в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] звернення до суду після збігу строку передбаченого ч.2ст.59 ЖК УРСР. Оскільки Постановою Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року »Про судове рішення у цивільній справі» №14 роз»яснено,що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення,крім випадків,коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином відмова в задоволенні позову, як з підстав необґрунтованості позовних вимог, так із збігом трирічного строку передбаченого ч.2ст.59 ЖК УРСР є взаємовиключними підставами, і при вирішенні спору застосовуватися не можуть, тому необхідно змінити рішення суду, виключивши з мотивувальної частини посилання суду як на одну з підстав відмови в задоволенні позову [PERSON] [PERSON] звернення до суду після збігу строку передбаченого ч.2ст.59 ЖК УРСР. В іншій частині зазначене рішення суду необхідно залишити без змін.

Outcome: partial