Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до ТОВ «Ексіменерго» паливно-енергетичної компанії про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя в сумі 60000 грн. Обгурнтовуючи вимоги позивач зазначив, що він працював шахтарем на TOB "Ексіменерго" паливно-енергетична компанія. Дана обставина підтверджується записами в сторінках трудової книжки. 19 червня 2013 року з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві його затиснуло вагонами, внаслідок чого він отримав перелом кісток тазу, розрив кишки та сечового пузиря, травматичний шок. По вказаному нещасному випадку роботодавцем були проведені розслідування та були складені акти за формою Н-1 та Н-5 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Після проходження ним стаціонарного й амбулаторного лікування та обстеження в медичних установах він був 08.05.2015 року вперше направлений для огляду до МСЕК. Висновком МСЕК від 08.05.2015 року йому була вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 60% у зв'язку з трудовим каліцтвом та інвалідність 3 групи. Цим висновком МСЕК позивачу були визначені потреби у додаткових видах допомоги та рекомендовані заходи по відновленню працездатності та протипоказання що до праці: протипоказана тяжка фізична праця, робота у підземних умовах. За відшкодуванням моральної шкоди завданої ушкодженням здоров'я, стійкою втратою професійної працездатності та за відшкодуванням моральної шкоди, завданої умовами виробництва позивач до суду до відповідача з позовом раніше ще не звертався. Заподіяння позивачу моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, стійкою втратою професійної працездатності та розмір моральної шкоди позивач повязує з наступними обставинами: за час його праці на протязі багатьох років ним було отримане ушкодження здоров'я: трудове каліцтво, тому він переносить особливі моральні страждання у зв'язку з самим фактом його отримання, через втрату професійної працездатності у розмірі 60% він не має можливості працювати на тих посадах, які дозволяють одержувати великий особистий заробіток, через втрату працездатності в розмірі 60% протягом тривалого часу частково порушені відносини з оточуючими його людьми, близькими, друзями та знайомими, позивач позбавлений можливості в повному обсязі виконувати роботу з господарства, змушений постійно лікуватися, вважає, що він переніс і продовжує переносити особливі фізичні та психічні страждання, тому що, на його думку, вже безповоротно загублена значна частина нормальних життєвих функцій мого організму, у зв'язку з установленням стійкої втрати працездатності. Зазначені вище негативні явища та наслідки від зазначеного ушкодження здоров'я в сукупності вкрай негативно відбиваються на його душевному й психічному стані, заподіюючи щодня йому моральні страждання, тобто моральну шкоду. Вважає, що несприятливі умови праці на підприємстві призвели до ушкодження його здоровя, унаслідок чого йому спричинені моральні втрати, розмір компенсації яких він визначає у сумі 60 000 грн. У звязку з відмовою відповідача у добровільному порядку відшкодувати моральну шкоду, позивач, посилаючись на положення Конституції, статті 237-1 КЗпП України, просив суд стягнути на його користь вказану суму відшкодування, та на підставі пункту 2 статті 367 ЦПК України допустити негайне виконання повністю або частково рішення суду. Позивач, який належним чином був сповіщений про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, подавши суду заяву про розгляд позову у його відсутність. Представник відповідача ТОВ «Ексіменерго» паливно-енергетичної компанії, який також був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, без поважних причин у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причину своєї неявки, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, у звязку з чим суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Проте на адресу суду від представника відповідача - ТОВ «Ексіменерго» паливно-енергетичної компанії, надійшли письмові заперечення на позов, в яких зазначено про те, що позовні вимоги у суму 60000,00 грн. не визнають. В обґрунтування своїх заперечень на позов, представником відповідача було зазначено про те, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження моральних страждань, порушення життєвих зв`язків, неможливість ведення активного способу життя, можливості вільно спілкуватися. Крім того, сума моральної шкоди, наведена у позовній заяві не обґрунтована жодним нормативним актом. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановивши всі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до переконання про можливість і необхідність часткового задоволення позову з наступного: Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно до ст. 60 ЦПК України обовязки доказування та подання доказів покладені на сторін справи, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, що 19 червня 2013 року з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві його затиснуло вагонами, внаслідок чого він отримав перелом кісток тазу, розрив кишки та сечового пузиря, травматичний шок. По вказаному нещасному випадку роботодавцем були проведені розслідування та були складені акти за формою Н-1 та Н-5 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Як вбачається з довідки МСЕК 08.05.2014 позивачу була вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 60% у зв'язку з трудовим каліцтвом та інвалідність 3 групи. Згідно ст. 22 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання складається з фізичного болю й душевних страждань, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я [PERSON] і наявність у нього професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов'язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. За таких умов суд вважає доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди, оскільки згідноп. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності внаслідок професійних захворювань. У зв'язку із циму суду відсутні сумніви у тому, що зазначені наслідки наступили для [PERSON] в результаті втрати професійної працездатності, в тому числі і в результаті порушення відповідачем прав позивача на належні, здорові й безпечні умови роботи (ст. 43 Конституції України, КЗпП України), що в даному разі узгоджується з Актом проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) від 25.06.2013 року. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя., а відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 60000,00 грн. Щодо негайного виконання рішення суду у повному обсязі або частково, як про це просить позивач, то вимоги статті 367 ЦПК України на вказані правовідносини не поширюються. Крім того, посилання позивача на пункт 2 статті 367 ЦПК України не є дорічним, бо зазначене положення передбачає негайне виконання рішення суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої станом на 1 січня календарного року, в кому відповідна заява або скарга подається до суду, тобто 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial