Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики грошей. В заяві вказав, що 21.05.2013 року між ним та [PERSON] був укладений безпроцентний договір позики, згідно якого остання отримала в позику грошові кошти в сумі 249607 грн. 60 коп., строком повернення до 21.05.2014 року. Згідно умов вказаного договору, позику позивач повинна була повертати на картковий рахунок [PERSON] частинами, починаючи з червня 2013 року, кожного місяця до 29 числа включно в сумі не менше 6153 грн. щомісячно. З метою забезпечення виконання договору позики 21.05.2013 року між ним та [PERSON] був укладений договір іпотеки, предметом якого стала квартира [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві приватної власності. Відповідач повернула суму боргу в розмірі 91230 грн. за період з 01.07.2013 року по 13.08.2014 року, але у подальшому умови договору позики перестала виконувати належним чином, у зв'язку з чим станом на 10.11.2014 року сума боргу склала 181108 грн. 48 коп., з яких заборгованість за договором позики - 158377 грн. 60 коп., неустойка (пеня) - 6879 грн. 80 коп., інфляційні - 13380 грн. 88 коп., 3% річних - 2471 грн. Позивач просив звернути стягнення на квартиру, яка знаходиться в іпотеці в рахунок погашення заборгованості за договором позики. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги на підставах, вказаних в позовній заяві. Суду додатково пояснив, що ініціатором укладання договору позики була [PERSON], яка зі своєю матерю звернулася до нього з проханням надати у позику гроші. В день укладання договору позики він передав відповідачу гроші в сумі 249607 грн. 60 копійок. В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики в той самий день у нотаріуса він уклав з відповідачем договір іпотеки, предметом якого була належна відповідачу квартира. Відповідачем були надані нотаріусу всі документи, які були необхідні для реєстрації договору іпотеки. Крім того нотаріус запитувала у відповідача, чи зрозумілі [PERSON] умови договору іпотеки, при цьому [PERSON] пояснила нотаріусу, що діти в квартирі, яку вона надає в іпотеку, не проживають та надала крім інших документів, виписку з особового рахунку, згідно якої діти в спірній квартирі також не були зареєстровані. У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору позики, він намагався передати останній по пошті вимогу про усунення порушень договору позики і попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання своїх боргових зобов'язань, але поштове відправлення було повернуто за закінченням терміну зберігання. У подальшому подав заяву з клопотанням продовжити розгляд справи у його відсутність. Представник позивача судовому засіданні підтримав позовні вимоги на підставах, вказаних в позовній заяві. Суду додатково пояснив, що пунктом 18 договору позики передбачено, що відповідач свідчить, що внаслідок укладення цього договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких сторони зобов'язані утримувати за законом чи договором. Договором іпотеки передбачена кримінальна відповідальність за шахрайство, підробку і використання підроблених документів. Відповідач крім квартири, яку вона надала в іпотеку, має на праві власності ще будинок у с. Безіменне Новоазовського району Донецької області, автомобіль та магазин. Протягом року відповідач повертала позивачу позику, тобто визнавала отриману за вказаним договором суму. У подальшому подав заяву з клопотанням продовжити розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог частково. Суду додатково пояснила, що її мати звернулася до позивача з проханням надати в борг гроші та дійсно між нею та позивачем укладався договір позики, але вона отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 168000 грн., а сума 250000 грн., яка вказана в договорі позики, зазначена з урахуванням 3,5% за користування позикою. Чому в договорі позики зазначено, що він є безпроцентним та що вона отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 249607 грн. 60 коп., пояснити не змогла. Гроші їй були необхідні для здійснення бізнесу. Вона бажала придбати велику машину, щоб возити товар, але так її не придбала, гроші, які отримала від [PERSON] витратила. Свій підпис в розписці про отримання грошей від позивача в сумі 249607 грн. підтвердила. Не заперечувала той факт, що повернула позивачу борг в сумі 91230 грн. та останній раз повертала заборгованість у серпні 2014 року. Коли позивач приходив до неї у квартиру, яку вона надала у іпотеку, він питав, чи зареєстровані в квартирі її діти, на що вона відповіла, що діти в квартирі не зареєстровані. У подальшому повторно до суду не з'явилася. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та підтримав письмові заперечення відповідача. У подальшому повторно до суду не з'явився. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений безпроцентний договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] за реєстровим № 1798, згідно якого остання отримала у власність грошові кошти в сумі 249607 грн.60 коп., строком повернення суми до 21.05.2014 року. Згідно п. 4 вказаного договору сторони передбачили, що позика повертається частинами, починаючи з червня 2013 року, кожного місяця до 29 числа включно, у сумі не менше як 6153 грн. на один календарний місяць та сплачується на картковий рахунок позикодавця, або готівкою, що підтверджуватиметься відповідною розпискою позикодавця. (а.с.8). Ствердження відповідача про отримання нею від позивача у борг грошових коштів в сумі 168000 грн. спростовується договором позики від 21.05.2013 року, згідно якого остання отримала від [PERSON] в борг гроші в сумі 249607 грн. 60 коп. та розпискою від 21.05.2013 року, яку [PERSON] написала власноручно. (а.с. 112) Пунктом 10 договору позики передбачено, що сторони домовилися, що виконання зобов'язання за цим договором забезпечується іпотекою трьохкімнатної квартири, житловою площею 43 кв.м., загальною площею 62,6 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS], яка є приватною власністю позичальника на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 21.02.2013 року за реєстром № 491, право власності зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 21.02.2013 року за № 187364. Згідно п. 18 договору позики, сторони свідчать, що укладання цього договору не пов'язано із підприємницькою діяльністю, внаслідок укладення цього договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких сторони зобов'язані утримувати за законом чи договором. З метою забезпечення виконання договору позики грошей 21.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки, предметом якого стала квартира [ADDRESS], з визначеною сторонами вартістю в розмірі 250000 грн. (а.с.9-10). Згідно п. 3.7 договору іпотеки, іпотекодавець засвідчує, що на момент укладання цього договору предмет іпотеки за цим договором правами третіх осіб (в тому числі правом власності або користування неповнолітніх та малолітніх, відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», за умовами оренди, найму, чи іншими), як у межах так і за межами України, не обтяжений, в обмежене користування чи в управління третім особам не переданий, і всі такі дії з предметом іпотеки іпотекодавець не буде здійснювати до закінчення виконання основного зобов'язання. Згідно пунктів 6.10, 6.11 договору іпотеки, вимоги законодавства щодо змісту, значення та правових наслідків правочину, що укладається сторонами, нотаріусом роз'яснено. При посвідченні цього договору сторонами договору нотаріусом крім інших правових норм, роз'яснено зміст статей 33-39, 42 розділу V Закону України «Про іпотеку» щодо задоволення вимог іпотеко держателя за рахунок предмета іпотеки, зміст ст. 65 Сімейного кодексу України. Іпотекодавець підтверджує, що їй відомі вимоги статей 190, 192, 358 Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за шахрайство, підробку і використання підроблених документів. Договором іпотеки передбачено, що уразі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем (боржником) основного зобов'язання (договору позики) іпотеко держатель задовольняє свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя на розсуд іпотеко держателя. (п. 4.1.) В договорі іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, та одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є надання права іпотеко держателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі в рахунок виконання основного зобов'язання боржником (іпотекодавцем) у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме: іпотекодавець та іпотеко держатель цим встановили, що в разі невиконання боржником (іпотекодавцем) основного зобов'язання (договору іпотеки), іпотеко держатель для задоволення своїх вимог за цим зобов'язанням має право продати предмет іпотеки будь-якій особі (особам) - покупцеві (покупцям) на власний розсуд згідно з умовами ст. 38 Закону України «Про іпотеку» , а саме цей договір іпотеки є правовою підставою для посвідчення такого договору (договорів)купівлі-продажу нотаріусом. Відповідач умови повернення позики належним чином виконувати перестала, станом на 19.08.2014 року повернула позивачу суму боргу в розмірі 91230 грн., що підтверджується випискою за карточним рахунком [NUMBER]. (а.с. 97). Станом на дату закінчення строку повернення боргу, а саме 21.05.2014 року згідно виписки за карточним рахунком відповідачем повернуто борг в сумі 75830 грн., залишок невиконаних зобов'язань склав 173777 грн. 60 коп. Станом на 10.11.2014 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за основним боргом 158377 грн. 60 коп. (249607,60 - 91230). Згідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Договором позики не передбачено стягнення неустойки у разі порушення зобов'язання за повернення позики. Для того, щоб неустойка вважалася законною та застосовувалася незалежно від домовленості про неї сторін договору, необхідно, щоб законом або іншим актом цивільного законодавства було визначено її конкретний розмір, а також підстави стягнення (вид порушення, за яке неустойка встановлюється). Тому не можна вважати визначенням законної неустойки положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.96 року, на яку послався позивач, оскільки вказаним законом визначено граничний розмір саме договірної неустойки. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки в сумі 6879 грн. 80 коп. є необґрунтованими. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, інфляційні, які повинна сплатити відповідач станом на 10.11.2014 року за договором позики склали 13380 грн. 88 коп., а саме сукупний індекс інфляції за 5 місяців починаючи з червня 2014 року, склав 1,077 ( (101,0 х 100,4 х 100,8 х 102,4) / 100 х 5). Тобто за період з 21.05.2014 року по 10.11.2014 року інфляційні розраховані як 173777, 60 х 1,077. Оскільки договір позики є безпроцентним, то сума 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, станом на 10.11.2014 року, склала 2471 грн. (173777,60 х 3 х 173 дня / 365 / 100). Таким чином, розрахунок інфляційних та 3% річних, який наданий позивачем, є вірним та крім того, не оспорював ся відповідачем. Згідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно до ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Приватним нотаріусом [PERSON] 30.09.2014 року на адресу [PERSON] була надіслана заява [PERSON] про необхідність сплати заборгованості та попередження звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.113-115). В ході судового засідання було встановлено, що [PERSON] до моменту звернення до суду, тобто до 10.10.2014 року, було відомо про письмову вимогу [PERSON] про усунення порушень договору позики від 21.05.2013 року і попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання своїх зобов'язань. Що також підтверджується її заявою до суду з клопотанням про заборону іпотеко держателю [PERSON] вчиняти дії, пов'язані з позасудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки. (а.с. 25-26) Крім того, 25.11.2014 року відповідач [PERSON] була ознайомлена з наміром позивача звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання своїх зобов'язань за договором позики, оскільки отримала позовну заяву [PERSON] про це. (а.с. 125). В судовому засіданні [PERSON] відмовилася отримати від [PERSON] вказану вище письмову вимогу та у подальшому протягом більше ніж 30-ти календарних днів порушення договору позики усунені не були. З наведених обставин суд вбачає, що відповідачем порушені умови договору щодо повернення позики, тому суд вважає вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтованими і позов задовольняє в розмірах, які розраховані судом вище. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. На підставі викладеного, суд вважає необхідним визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом надання [PERSON] права на продаж предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу будь-якій особі-покупцеві від імені [PERSON] на власний розсуд, на підставі іпотечного договору від 21 травня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] за реєстровим № 1800, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження [PERSON], з отриманням Витягу з Державного реєстру прав власності та надання [PERSON] всіх повноважень для здійснення продажу, з ціною продажу предмета іпотеки, встановленою за згодою між [PERSON] та [PERSON] або на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, але не нижчою ніж ціною, встановленою за договором іпотеки в розмірі 250000 грн. або за звичайні ціни на цей вид майна. У зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, [PERSON] має право звернутися до Реєстраційної служби України для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя згідно п. 46 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У зв'язку з задоволенням позову частково суд відповідно до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати у сумі 1742,30 грн. На підставі ст.ст. 551, 526, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 35, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», Постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: partial