Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

В серпні 2015 року КС «Ніка Плюс» звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, в обгрунтування якого вказала, що 25.09.2013 року [PERSON] згідно кредитного договору №98Ф/13.10 отримала кредит в кредитній спілці «Ніка Плюс» в розмірі 9200 грн. під 45 % річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, кредитна спілка «Ніка Плюс» та [PERSON], [PERSON] уклали договори поруки від 25.09.2013 року, відповідно до умов яких поручителі та боржник відповідають солідарно за зобов'язаннями [PERSON] перед кредитором. Пунктом 3.2 кредитного договору встановлено, що датою проплати за користування кредитом є 10 число кожного місяця на протязі дії договору. Відповідач [PERSON] в період з 10.09.2014 року по 01.09.2015 року не здійснювала проплат по кредиту, внаслідок чого станом на 30.09.2015 року її заборгованість по кредитному договору складає 16486,02грн., яка складається із: 8186,68 грн. - заборгованість по основній сумі; 8299,34 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Тому позивач просить cтягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №98Ф/13.10 від 25.09.2013 року в сумі 16486,02грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог позов, згідно якої позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість по кредитному договору в сумі 17573,30грн., з підстав викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що згідно розрахунку заборгованості позивачем нарахована пеня в сумі 59761,45грн., проте враховуючи значний розмір пені на засіданні правління кредитної спілки було прийнято рішення про зменшення суми пені до 3602,10грн., яку вони просять стягнути з відповідачів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині суми основного боргу за кредитом, в частині стягнення пені та відсотків за користування кредитом вимоги не визнав, оскільки позивачем вказані суми не обґрунтовані належними доказами. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки порука припинена відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.09.2013 року між кредитною спілкою «Ніка Плюс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №98Ф/13.10, відповідно до умов якого кредитна спілка надала [PERSON] кредит в розмірі 9200 грн. на строк до 25.03.2015 року зі сплатою 45% річних за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 4.2.2 позичальник зобов'язаний погашати кредит та сплачувати проценти в порядку визначеному розділом 4 цього договору. Пунктом 3.2 Кредитного договору сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати процентів щомісячними платежами. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором кредитна спілка «Ніка Плюс» та [PERSON], [PERSON] уклали договори поруки від 25.09.2013 року, за якими поручителі беруть на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями [PERSON], що випливають з кредитного договору №98Ф/13.10 від 25.09.2013 року, укладеного між кредитором та боржником. Відповідач [PERSON] в рахунок погашення кредитних зобов'язань сплатила 10.10.2013 року - 300грн.; 11.11.2013 року - 300грн.; 13.11.2013 року - 400грн.; 07.02.2014 року - 1700грн.; 10.09.2014 року - 300грн.. В подальшому відповідач [PERSON] не здійснювала платежів належним чином, зобов'язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 05.04.2016 року, яка складає 17573,30грн., що складається із: 8186,68 грн. - заборгованість по основній сумі; 5784,50грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3602,10грн. - пеня за період з 10.10.2014р. по 10.10.2015р., що підтверджується розрахунком заборгованості. 15.07.2015 року на адресу відповідачів позивачем було направлено претензію про погашення заборгованості за кредитним договором, яка була отримана [PERSON] та [PERSON] 17.07.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення. Проте, відповідачами заборгованість погашена не була. Вказані обставини підтверджуються: кредитним договором №98Ф/13.10 від 25.09.2013 року; договорами поруки від 25.09.2013 року; видатковим касовим ордером від 25.09.2013 року; прибутковими касовими ордерами від 10.10.2013 року, 11.11.2013 року, 13.11.2013 року, 07.02.2014 року, 10.09.2014 року; розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) /ч. 1 ст. 530 ЦК України/. Відповідно до змісту ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно п.9.1 кредитного договору, за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства. При порушенні терміну розрахунку позичальник сплачує пеню в розмірі 2% за кожен день прострочення, а також до нього застосовуються вимоги статті 549 ЦК України. Згідно розрахунку заборгованості позивачем нараховано пеню за період з 10.10.2014 року по 10.10.2015 року в сумі 59761,45 грн. Проте рішенням засідання Правління КС «Ніка Плюс» від 05.04.2016 року було зменшено пеню [PERSON] до суми 3602,10грн. Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено в договорі поруки. Законом не заборонено укладення декількох договорів поруки на виконання одного і того самого зобов'язання, проте в даному випадку положення ч.3 ст.554 ЦК України не застосовуються, оскільки поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою. Відносно поручителів солідарна відповідальність має місце за кожним договором поруки окремо, а тому кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з боржником, як солідарні боржники згідно з вимогами ст.553 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 5.2 Договору поруки визначено, що дія цього договору закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору чи виконанням Поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього Договору. Постановою Верховного Суду України від 17.09.2014 року в справі №6-53цс/14 визначено, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто впродовж шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, прострочення сплати кредиту виникло у позичальника починаючи з березня 2014 року, як по тілу кредиту так і по процентах. Зі змісту кредитного договору вбачається погашення кредиту щомісячними платежами. При цьому, судом враховано те, що зобов'язанням боржника, а відтак і поручителя є повернення суми кредиту та процентів за кредитом, сплачуючи його частинами (внесення щомісячних платежів), згідно з встановленим договором порядку повернення кредиту та сплати відсотків. З вищезазначеної постанови Верховного Суду України, а також постанови Верховного Суду України від 19.03.2014 року в справі 6-20цс/14, слідує, що терміном виконання зобов'язань в такому випадку є дата внесення чергового щомісячного платежу у відповідності до графіку погашення. Тобто недотримання графіку повернення кредиту та сплати відсотків, слід вважати невиконанням зобов'язання за договором. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців, після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Позивач звернувся до суду з позовом 28 серпня 2015 року Таким чином, зобов'язання поручителів - [PERSON] та [PERSON] понад шестимісячний строк звернення до суду ( до 28.02.2015 року) є припиненими відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, а тому позов до поручителів підлягає частковому задоволенню в межах цього строку, а саме на суму 538,23 грн. ( в розмірі платежу, який повинен був здійснений до 25.03.2015 року), з яких: 511,13 грн. - заборгованість по основній сумі; 27,10 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Вказаний розрахунок зроблено відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості і порядку повернення кредиту та сплати відсотків встановленого кредитним договором. Враховуючи, що позивачем зменшено розмір пені до 3602,10грн., позовні вимоги в цій частині до відповідачів підлягають задоволенню в межах заявлених позивачем вимог. Решту заборгованості за кредитним договором, слід стягнути з відповідача [PERSON]. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачами та їх представником не надано суду належних та допустимих доказів на спростування розрахунку заборгованості наданого позивачем. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і з [PERSON], [PERSON] на користь Кредитної спілки «Ніка Плюс» слід солідарно стягнути заборгованість за кредитним договором №98Ф/13.10 від 25.09.2013 року в сумі 538,23 грн., з яких: 511,13 грн. - заборгованість по основній сумі; 27,10 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також 3602,10 грн. - пені; з [PERSON], [PERSON] на користь Кредитної спілки «Ніка Плюс» слід солідарно стягнути заборгованість за кредитним договором №98Ф/13.10 від 25.09.2013 року в сумі 538,23 грн., з яких: 511,13 грн. - заборгованість по основній сумі; 27,10 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також 3602,10 грн. - пені; з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Ніка Плюс» слід стягнути заборгованість за кредитним договором №98Ф/13.10 від 25.09.2013 року в сумі 13432,95 грн., з яких:7675,55 грн. (8186,68 грн.- 511,13 грн.) - заборгованість по основній сумі; 5757,40 грн. (5784,50грн. - 27,10 грн.) - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог, а саме: з [PERSON] та [PERSON] на користь Кредитної спілки «Ніка Плюс» слід стягнути судовий збір в сумі 649,32грн. по 324,66грн. з кожного відповідача (17573,30грн./100%=175,73грн.; 4140,33/175,73грн.=23,56%; 1378/100х23,56%= 649,32грн.); з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Ніка Плюс» слід стягнути судовий збір в сумі 698,68грн. (1378-649,32);

Outcome: partial