Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом та просить визнати права спільної сумісної власності подружжя на майно та розділити спільне майно подружжя. В судовому засіданні позивач свої уточнені позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 05.12.2007 року він перебував у шлюбі з відповідачкою. До укладання шлюбу відповідачці належала квартира [ADDRESS]. Ця квартира була в аварійному стані і потребувала ремонту. Тому під час перебування у шлюбі з 05.12.2007 року по 20.06.2013 року протягом більш п»яти років, внаслідок його особистих затрат та капітального ремонту вартість вищевказаної квартири значно збільшилась, у зв»язку з чим, він вважає, що суд повинен визнати за ним право власності на 1/2 частину цієї квартири. Крім того, під час шлюбу з відповідачкою їм було придбано та побудовано: в спальній кімнаті: шафи-купе, вартістю 5000 грн., кришталева люстра «Богемія» вартістю 3600 грн., бра з кришталю «Богемія» вартістю 1600 грн.; у вітальні: шафи-купе вартістю 6500 грн., кришталева люстра «Богемія», вартістю 5000 грн., м»які меблі, диван+крісло, вартістю 1600 грн., у передпокої шафа-купе з підвіскою вартість 2000 грн., придбаний автомобіль SSANG-YONG, KORANDO C200DI, 2012 року, вартістю 200000 грн., побудований гараж №[NUMBER] в гаражному кооперативі "Жигулі" Ханженково, вартістю 36000 грн. Загальна сума вартості майна становить 319800 грн. Добровільно поділити майно придбане у шлюбі їм не вдалося, тому він звернувся та суду та просить визнати за ним право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири та поділити майно набуте ним під час шлюбу загальною вартістю 319800 грн., виплативши йому половину з вказаної суми, а саме 159900 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні, вимоги позивача підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання з'явилась, позов визнала частково та пояснила, що дійсно перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем з 05.12.2007 року, рішенням суду від 20.06.2013 року шлюб між ними розірвано. Вимоги позивача в частині поділу квартири вважає необґрунтованими, т.я. квартира належала їй до шлюбу, ремонт у квартирі робили разом тільки у спальні та вітальні, двері та вікна вона ставила за свій власний рахунок до шлюбу, люстра та бра були придбані до шлюбу та освітлювальних приладів, які зазначає позивач у позовній заяві у квартирі ніколи не було. Що стосується шаф-купе та м»яких меблів, то вона не заперечує їх наявність та вважає, що спору з цього приводу вони не мають, т.я. вона не заперечує віддати їх позивачеві. Позовні вимоги в частині розподілу вищевказаного гаража, вважає необґрунтованими, т.я. гараж був придбаний за її власні кошти у 2010 році, гараж був придбаний без відповідних документів. Вищевказаний автомобіль вона придбала за свої кошти (до шлюбу у неї був депозит), частину коштів дала їй мати у подарунок, 5 тисяч дав позивач. Вважає, що спору по розділу даного автомобілю між ними немає, вона не заперечує віддати автомобіль позивачеві та отримати частину вартості автомобілю у грошовому еквіваленті. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 05.12.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано 20.06.2013 року, про що свідчить копія рішення Совєтського районного суду м.Макіївки Донецької області, яка знаходиться у матеріалах справи. Наданою копією договору дарування від 05.09.2000 року підтверджено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України, №11 від 21.12.2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», не є спільною сумісною власністю подружжя майно набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Таким чином, відповідно до норм діючого законодавства вищевказана квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. В судовому засіданні відповідачка не визнала вимоги позивача з приводу розподілу квартири, т.я. капітальний ремонт у квартирі був зроблений ще до шлюбу, її батьками, значних змін у квартирі після проведеного з позивачем ремонту не відбулося, крім того, вона надала суду письмові докази на підтвердження своїх пояснень, а саме договори на встановлення дверей, вікон, кондиціонеру, тощо, укладені до шлюбу. Її доводи також у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], які мешкають по сусідству з відповідачкою, пояснивши, що вищевказана квартира була придбана батьками відповідачки вони і зробили там ремонт, ще до її шлюбу з відповідачем. Допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив, що перебуває з позивачем у приятельських стосунках та приблизно у 2008-2009 році робив у спірній квартирі ремонт, а саме клав плитку у кухні та коридорі, утеплював балкон, вішав люстру та бра, гроші за роботу йому давала відповідачка. Доводи позивача про те, що у зв»язку із проведеними ними ремонтними капітальними роботами значно виросла вартість майна, а тому він може претендувати на частину квартири, як власник, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. В судовому засіданні відповідно до пояснень сторін встановлено, що під час шлюбу сторони придбали гараж № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Жигулі» сел. Ханженково. Цей факт також підтверджений свідком [PERSON], який під час допиту у судовому засіданні пояснив, що є головою вищевказаного кооперативу та може підтвердити, що у 2010-2011 році сторони купили вищевказаний гараж, усний договір укладала відповідачка, гроші також віддавала вона, позивач користувався гаражем та ставив у нього машину. Правовстановлюючих документів на гараж не існує, був тільки журнал, в який вносилися дані про власника і номер гаража. Юридично, угоди про купівлю продаж гаражів, ніхто не оформляє, так як правовстановлюючих документів фактично ні в кого немає. Таким чином, що стосується позовних вимог позивача в частині поділу гаража № [NUMBER], побудованого в гаражному кооперативі «Жигулі» сел. Ханженкове, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідно наданих даних КУ «МАКІЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ АРХІВ» від 04.12.2013 року відомостей про зареєстроване право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Макіївка, сел. Ханженкове, гаражний кооператив «Жигулі», гараж № [NUMBER] станом на 31.12.2012 року немає, а відповідно діючого законодавства передбачено, що нерухоме майно не може бути предметом поділу у разі його самовільного будівництва, оскільки не є об»єктом права власності до тих пір, поки це будівництво не буде легалізоване. Під час шлюбу у 2012 році сторони придбали майно у вигляді автомобілю SSANG YONG KORANDO C200DI легковий універсал номер шасі [NUMBER] [NUMBER] об»єм двигуна 1998, сірого кольору реєстраційний номер [NUMBER] 2012 року, який відповідно листа начальника ЦНППВАЗ з обслуговування м. Макіївки при УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області зареєстрований на ім»я [PERSON], але з урахуванням вимог діючого законодавства спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя і долі дружини та чоловіка являються рівними. Вартість даного автомобіля - 200 000 гривень, зазначена в позовній заяві сторонами не заперечується, і на проведенні авто-товарознавчої експертизи ніхто зі сторін не наполягав. Відповідно до положень ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно вимог ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У зв'язку з вищенаведеним, суд вважає за доцільне розділити спільне майно подружжя у вигляді автомобілю SSANG YONG KORANDO C200DI легковий універсал номер шасі [NUMBER] [NUMBER] об»єм двигуна 1998, сірого кольору реєстраційний номер [NUMBER] 2012 року випуску, без його реального поділу, визнавши за кожним право власності на ? частину автомобілю. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, шляхом визнання сторонами, наявність іншого майна, набутого подружжям за час шлюбу, а саме: шафи-купе, вартістю 5000 грн., шафи-купе вартістю 6500 грн., м»яких меблів: дивану+крісло, вартістю 1600 грн., шафи-купе з підвіскою вартістю 2000 грн, що також є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи питання про поділ вищевказаного майна, прийнявши до уваги згоду відповідача, матеріальне забезпечення родини сторонами на час придбання майна, довідки про доходи позивача, наявність неповнолітньої дитини, яка мешкає з відповідачкою, суд, вважає за можливе поділити майно в натурі, враховуючи інтереси сторін, наступним чином: позивачеві-шафу-купе вартістю 6500 грн., м»які меблі: диван+крісло, вартістю 1600 грн., загальна вартість майна складає 8100грн.; відповідачці- шафу-купе вартістю 5000 грн., шафу купе, вартістю 2000 грн., загальна вартість майна складає 7000грн. У задоволені іншої частини позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову у зв»язку з необґрунтованістю. Позивач не представив суду жодних доказів, що підтверджують, що в період шлюбу за спільні кошти вони придбали дорогі люстри з кришталю «Богемія». У той час як відповідачка, пред'явила паспорт на люстру, яка висить в залі, подаровані їй батьками за довго до шлюбу з позивачем.

Outcome: partial