Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства Готельний комплекс «Феофанія» Національної академії наук України, директора Державного підприємства Готельний комплекс «Феофанія» Національної академії наук України Петренка Віктора Володимировича про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення матеріальної та моральної шкоди, обґрунтовуючи свій позов наступним. Позивачка була прийнята на роботу 16.07.1988 року на посаду адміністратора до готельного комплексу «Феофанія» Академії наук УРСР. Перед звільненням позивачка обіймала посаду чергового адміністратора, та наказом № 16-к від 01 грудня 2014 року вона була звільнена з займаної посади згідно ч.2 ст. 41 КЗпП України. Підставою її звільнення слугували матеріали службового розслідування, які були проведені адміністрацією підприємства, за наслідками якого було встановлено, що позивачкою було порушено правила поселення до готелю та фінансову дисципліну підприємства. З такими висновками відповідача позивачка не згода, оскільки висновки ґрунтуються на припущеннях, є необ'єктивними та є помстою за її активну позицію як члена виборчого органу первинної профспілкової організації ДП ГК «Феофанія» НАН України. Зокрема фактичне поселення у готель [PERSON] відбувалося за її відсутності, про що свідчить відсутність її підпису в анкеті на поселення. Коштів від вказаної особи вона особисто не отримувала. До журналу заселення вона немає відношення, журнал заселення до готелю був заповнений охоронцем. Сумнівність та упередженість висновків службового розслідування також підтверджується позицією первинної профспілкової організації ДП ГК «Феофанія» НАН України, яка своїм листом повідомила адміністрацію підприємства, що матеріали службового розслідування від 23.09.2014 року не свідчать про порушення позивачкою правил поселення до готелю та фінансової дисципліни, та заперечила проти застосування до позивачки такого дисциплінарного стягнення як звільнення. Крім того позивачка зазначає, що вона є одинокою матір'ю, має на утриманні дитину-інваліда, та не могла бути звільнена, оскільки ст. 184 КЗпП України містить пряму заборону звільнення таких осіб. Також, позивачка зазначає, що незаконними діями відповідача їй було завдано матеріальну шкоду у розмірі 4223, 69 грн., оскільки внаслідок незаконних дій відповідача погіршився її стан здоров'я. Вона була змушена звертатись до лікарів, витрачати ліки на відновлення попереднього стану здоров'я. Незаконними та протиправними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок її звільнення вона втратила нормальні життєві зв'язки, та їх налагодження вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди позивачкою оцінений у 200 000 грн. Крім того позивачка просить стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. З огляду на положення ст.ст. 184, 235, 237-1 КЗпП України позивачка просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 16-к від 01.12.2014 року про звільнення позивачки з посади чергового адміністратора Державного підприємства Готельний комплекс «Феофанія» Національної академії наук України згідно ч.2 ст. 41 КЗпП України, поновити позивачку на займаній посаді, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення до постановлення судового рішення, стягнути на її користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 4223, 69 грн., моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. Надавши у суді показання у якості свідка позивачка показала, що упереджене ставлення до неї з боку керівництва підприємства пов'язане з її принциповою позицією, яку вона займає по відстоюванню прав працівників. Вона входить до виборчого органу первинної профспілкової організації ДП ГК «Феофанія» НАН України, який був створений на підприємстві. Працюючи близько 26 років на посаді адміністратора готелю вона ніколи не мала стягнень, доган, не порушувала трудову дисципліну. Однак після зміни керівництва відповідача вона відчула прискіпливе ставлення до себе. Директор підприємства неодноразово натякав на необхідність звільнення за власним бажанням. Матеріали службового розслідування по факту поселення [PERSON] вважає необ'єктивними, направленими на її дискредитацію. Зазначає, що [PERSON] ніколи не бачила, його поселенням до готелю не займалась в період з 19 по 20 вересня 2014 року, ключі від кімнати на його поселення не видавала, та не отримувала від нього ніяких коштів. Просить суд задовольнити її позов у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача - Державного підприємства Готельний комплекс «Феофанія» Національної академії наук України, який є одночасно представником директора Державного підприємства Готельний комплекс «Феофанія» Національної академії наук України Петренка Віктора Володимировича, позов не визнав у повному обсязі. Вважає, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог закону, зокрема п.2 ст. 41 КЗпП України. Позивачка займала посаду чергового адміністратора готелю, та відповідно до її посадової інструкції мала здійснювати розрахунок за проживання та надання послуг, наглядати та відповідати за своєчасністю оплати за проживання у готелі та за послуги, не допускаючи заборгованості. Крім того між позивачкою та відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Вказані обставини є свідченням того, що позивачка є працівником, який безпосередньо обслуговувала товарні цінності. Норми п.2 ст. 41 КЗпП України допускають звільнення працівника, у разі навіть одноразового порушення фінансової дисципліни та втрати довір'я, чим і скористався відповідач. Підставою для звільнення позивача слугували висновки службового розслідування, якими було встановлено, що при поселенні 19.09.2014 року [PERSON], [PERSON] привласнила кошти підприємства у розмірі 150 грн. Вважає матеріали службового розслідування об'єктивними та неупередженими. Відповідач зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 43 КЗПП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.2 ст. 41, здійснюється тільки за згоди профспілкового органу. Відповідачу було відомо про створення на державному підприємстві первинної профспілкової організації ДП ГК «Феофанія» НАН України, до виборчого органу якої входила позивачка, а тому 24.09.2015 року відповідач звернувся до профспілки з вимогою про надання висновків стосовно порушення правил поселення до готелю та фінансової дисципліни черговим адміністратором [PERSON] відповідно до проведеного службового розслідування. Відповідь профспілки про відсутність у діях [PERSON] правил поселення до готелю та порушення фінансової дисципліни вважає необ'єктивною, та такою, що не містить правового обґрунтування такої відмови. Представник відповідача не вбачає у своїх діях порушень ст. 184 КЗпП України, оскільки позивачка не особою, яка має на утриманні дитину інваліда, оскільки згідно акту МСЕК вбачається, що на її утриманні перебуває [PERSON], [INFO], який є інвалідом з дитинства та є повнолітнім, а опікунство [PERSON] над дитиною-інвалідом з дитинства не є підставою вважати, що вона не може бути звільнена згідно п.2 ст.41 КЗпП України. Позивачці було запропоновано іншу роботу, не пов'язану з обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей, але позивачка від такої пропозиції відмовилась, та адміністрацією було прийнято рішення про її звільнення. Також представник відповідача додав, що при прийнятті рішення про звільнення позивачки було враховано те, що позивачка не визнавала своєї вини у вчиненому, її зверхня та зухвала поведінка по відношенню до заступника директора підприємства. Саме такі обставини змусили адміністрацію прийняти рішення про звільнення позивачки. Свідок [PERSON] показав суду, що він обіймає посаду заступника Генерального директора Державного підприємства Готельний комплекс «Феофанія» Національної академії наук України. Сквідок підтвердив, що саме за його доповідною запискою було проведено службове розслідування, яким було об'єктивно встановлено факт порушення [PERSON] фінансової дисципліни на підприємстві, яке виразилось у привласненні [PERSON] 150 грн. за поселення [PERSON] Вказує, що такі факти були не поодинокими, у зв'язку з чим [PERSON] і була звільнена з підприємства через втрату довір'я. Свідок [PERSON] показав суду, що в період з 19-21 вересня 2014 року був запрошений на бізнес-тренінг, та прийняв рішення заселитись у готельний комплекс «Феофанія». Проживав він у готелі один день. Оселившись у ньому 19 вересня він виїхав з нього зранку 20 вересня 2014 року через поганий сервіс та антисанітарію. Під час поселення 19 вересня його зустрів охоронець та жінка адміністратор. Він сплатив за послуги готелю приблизно 200 грн., заповнив документи на заселення. Чи надавали йому квитанцію про оплату він не пам'ятає. У судовому засіданні свідок не зміг ствердно вказати, що до готелю його заселяла саме [PERSON], оскільки не звернув увагу, та пам'ятає, що його супроводжувала жінка-адміністратор. Заслухавши показання позивачки, пояснення представників сторін, свідка [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд приймає рішення про часткове задоволення позову, з огляду на наступне. Записи про роботу [PERSON] у трудовій книжці свідчить про те, що позивачка була прийнята на роботу на посаду адміністратора 16.07.1988 року у готельний комплекс «Феофанія» АН України та внаслідок неодноразових реорганізацій підприємства та приведення професійної назви роботи працівника до Класифікатора обіймала до звільнення посаду адміністратора чергового. (а.с. 6-12). Позивачка обіймала посаду чергового адміністратора готелю, та відповідно до її посадової інструкції (а.с. 15-17) мала здійснювати розрахунок за проживання та надання послуг, наглядати та відповідати за своєчасністю оплати за проживання у готелі та за послуги, не допускаючи заборгованості. Крім того між позивачкою та відповідачем 01 березня 2007 року було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. (а.с. 114). Наказом по Державному підприємству Готельний комплекс «Феофанія» Національної академії наук України від 01.12.2014 року № 16-к, виданому керівником підприємства Петренком В.В., [PERSON] була звільнена з посади чергового адміністратора згідно ст. 41 п.2 КЗпП України на підставі матеріалів службового розслідування, листування з первинною профспілковою організацією. (а.с 14). З наказом про звільнення [PERSON] була ознайомлена в той же день та висловила свою категоричну незгоду. Відповідно до п.2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Частиною першою статті 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 2 статті 41 може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. З пояснень [PERSON] вбачається, що вона є членом виборного органу первинної профспілкової організації ДП ГК «Феофанія» НАН України, яка була створена на підприємстві. Вказана обставина була також підтверджена у суді представником відповідача, який також пояснив, що з метою дотримання вимог ч.1 ст. 43 КЗпП України відповідач звернувся до профспілкового органу з метою отримання згоди на притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності. Частина перша статті 252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов'язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень. За аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною другою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до акту про проведення службового розслідування від 23.09.2014 року, на виконання наказу № 17-п від 22.09.2014 року, комісією в результаті було встановлено, що черговим адміністратором [PERSON] було порушено правила поселення до готелю, та фінансову дисципліну підприємства. Зокрема комісією було встановлено, що при поселенні у готельний номер [PERSON] черговим адміністратором була [PERSON], яка не внесла до розрахункової книги записи про оплату номеру 411 (150 грн.). Кошти згідно касового звіту за номер 411 з 19 по 20 вересня 2014 року не надходили. (а.с.18-19). За наслідками проведеного службового розслідування Директор ДП ГК «Феофанія» НАН України Петренко В.В., надавши копії матеріалів службового розслідування, 24.09.2014 року звернувся з листом до Голови первинної профспілкової організації ДП ГК «Феофанія» НАН України, в якому просив відповідно до умов колективного договору та вимог законодавства України надати висновки стосовно порушення правил поселення до готелю та фінансової дисципліни черговим адміністратором [PERSON], для передачі матеріалів до правоохоронних органів з метою проведення розслідування та кваліфікації правопорушення відповідно до законодавства. (а.с. 75). Листом від 09.10.2014 року, Головою первинної профспілкової організації ДП ГК «Феофанія» НАН України надана відповідь на запит від керівництва від 24.09.2014 року, зміст якого свідчить про те, що первинна профспілкова організація дослідивши матеріали службового розслідування від 23.09.2014 року, не вбачає порушення правил поселення до готелю та порушення фінансової дисципліни, та заперечує проти застосування щодо [PERSON] дисциплінарного стягнення. (а.с. 76). Зокрема профспілковою організацією зроблено аналіз матеріалів службового розслідування, відповідно до якого профспілковою організацією було встановлено: анкета по поселення [PERSON] не підписана [PERSON], до обов'язків чергового адміністратора не входить заповнення журналу заселення, який заповнений охоронцем, перевірка стану прибирання номерів за 20.09.2014 року свідчить про те, що номер 411 не прибирався, з пояснень [PERSON] вбачається, що вона не здійснювала заселення [PERSON] до готелю, тощо. Тобто судом встановлено, що відповідач отримав від первинної профспілкової організації ДП ГК «Феофанія» НАН України відмову щодо застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення, яка є обґрунтованою, та такою, що містить у собі аналіз матеріалів службового розслідування. Не погодившись з відмовою первинної профспілкової організації ДП ГК «Феофанія» НАН України щодо застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення відповідач видав наказ про звільнення позивача на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України. Частиною другою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частиною другою статті 252 КЗпП України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є. Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови. Саме до такого висновку суду зводиться позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-163ц14 від 22 жовтня 2014 року. Судом встановлено, що зміст листа Директора ДП ГК «Феофанія» НАН України від 24.09.2014 року не містить у собі вимог підприємства щодо надання профспілкою згоди на звільнення [PERSON] Прохання про надання в письмовому вигляді висновків стосовно порушення правил поселення до готелю та фінансової дисципліни [PERSON] на є за своїм змістом зверненням роботодавця про надання згоди виборного органу профспілки, членом якого є [PERSON], на її звільнення. Листом від 09.10.2014 року, Головою первинної профспілкової організації ДП ГК «Феофанія» НАН України надана відповідь на запит від керівництва від 24.09.2014 року, яким повідолено, що матеріали службового розслідування не містять об'єктивних даних , які вказують на те, що [PERSON] було допущено порушення правил поселення до готелю та порушення фінансової дисципліни, та заперечує проти застосування щодо [PERSON] дисциплінарного стягнення. (а.с. 76). Вказана відмова оцінюється судом як обґрунтованою, та такою яка містить у собі аналіз матеріалів службової перевірки. Тобто відповідач отримав від первинної профспілкової організації ДП ГК «Феофанія» НАН України відмову щодо застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення, однак видав наказ про її звільнення. Допитаний у суді свідок [PERSON] не зміг ствердно вказати, що до готелю його заселяла саме [PERSON], оскільки уваги на це не звернув. На необ'єктивність висновків службового розслідування також вказують додаткові пояснення представника відповідача (а.с. 112), яка зазначила, що згідно посадової інструкції позивачка має наглядати та відповідати за своєчасністю оплати за проживання у готелі, та неотримання готелем коштів за проживання [PERSON] свідчать або про присвоєння коштів [PERSON], або про її службову недбалість, яка полягала в тому, що сторонню особу без відповідного оформлення та оплати було поселено у готель, тобто службовим розслідуванням достеменно не було встановлено факт присвоєння позивачкою грошових коштів. Крім того, з змісту пояснень представника відповідача видно, що за висновками службового розслідування відповідач первинно мав на меті застосувати до [PERSON] інший, більш м'який вид дисциплінарного стягнення не вдаючись до її звільнення, але згодом через те, що позивачка не визнавала своєї вини у вчиненому, та через зверхню та зухвалу поведінку по відношенню до заступника директора підприємства, відповідач прийняв рішення про її звільнення. Суд звертає увагу, що матеріали справи свідчать про те, що позивачка ніколи не визнавала своєї винуватості у вчиненні адміністративного проступку, та матеріали справи свідчать про те, що відповідачка протягом усього часу роботи на підприємстві не притягувалась до дисциплінарної відповідальності. З огляду на положення пункту другого статті 41, частини першої статті 43 КЗпП України, суд приходить до висновку про відсутність у позивача права на звільнення позивачки після отримання обґрунтованої відмови профспілки щодо застосування до позивачки дисциплінарного стягнення без згоди профспілкової організації, та приймає рішення про визнання незаконним та скасування наказу № 16-к від 01 грудня 2014 року про звільнення [PERSON] з посади чергового адміністратора Державного підприємства Готельний комплекс «Феофанія» Національної академії наук України згідно ч.2 ст. 41 КЗпП України, та її поновлення на посаді чергового адміністратора Державного підприємства Готельний комплекс «Феофанія» Національної академії наук України. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про незаконність звільнення позивачки з 01 грудня 2014 року, відповідно до ст. 235 КЗпП України, позивачка має право на стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Часом вимушеного прогулу є період з 02 грудня 2014 року, тобто з наступного дня після звільнення позивачки, по 07 вересня 2015 року, тобто по день постановлення судового рішення, та становить 190 робочих днів. При розрахунку суми середнього заробітку суд виходить з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі - Порядок). У відповідності п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно з п.3 згаданої постанови, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. З довідки наданої відповідачем середньоденна заробітна плата позивачки становить 60, 47 грн. (а.с. 108). З розрахунком середньоденної заробітної плати наданим відповідачем позивачка погодилась. Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 11 489, 30 грн. (190 робочих днів х 60, 47грн. (середньоденна заробітна плата) = 11489, 30 грн.). Визначена судом сума середнього заробітку підлягає стягненню на користь позивачки за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов'язкових платежів. На підставі ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду у цій його частині у повному обсязі. Суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] в частині стягнення на її користь з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 4223, 69 грн., оскільки зі слів самої позивачки видно, що витрати на придбання ліків були пов'язані з лікуванням нею хронічних хвороб, та суд вважає, що позивачкою не наведено належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність причинно-наслідкового зв'язку між загостренням у позивачки хронічних хвороб та незаконними діями відповідача, внаслідок чого їй було завдано матеріальної шкоди. Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків і вимагають у нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В обґрунтування свого позову в цій частині позивачка зазначила, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у втраті нормальних життєвих зв'язків, спокою, та їх налагодження вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачці моральних страждань, враховуючи ступінь вини відповідача та інших обставин, зокрема характер та тривалість страждань позивачки, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] в цій частині частково, а саме на суму 4 000 гривень, тому що вважає, що розмір завданої моральної шкоди позивачкою завищений. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial