Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.04.2018 р. звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], аліменти на її користь на утримання спільної неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн., починаючи з дня подачі позову до суду та до повноліття дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що вони з відповідачем перебували з 01 березня 1997 р. в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 червня 2012 р. був розірваний. За час шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Позивач зазначає, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання спільної неповнолітньої дитини, сина [PERSON], з грудня 2017 р. не надає. Коштів, які вона отримує по своєму місцю роботи, на належне утримання дитини не вистачає. Загалом розмір коштів, які потрібні на утримання сина [PERSON] в цілому, з урахуванням рівня цін, прожиткового мінімуму для дітей віком від 12-ти років, необхідності додаткових витрат на утримання дитини (продукти харчування, одяг, ліки, тощо), становить приблизно 4000 грн. щомісячно. Відповідач може надавати грошову допомогу на утримання їхньої спільної дитини. Стан здоров'я відповідача задовільний. Враховуючи те, що усі обов'язки щодо утримання дитини позивач несе самостійно, відповідач жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку на її утримання не надає, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів визнав частково. Вважає, що достатнім розміром аліментів на утримання дитини є 972 грн. на місяць. Надав до суду відзив на позовну заяву, підтриманий повністю в судовому засіданні, з якого вбачається, що він не відмовляється від своїх батьківських обов'язків щодо утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], і навпаки, бажає приймати участь в його вихованні, піклуватися та забезпечувати усім необхідним. Однак, розмір аліментів - 4000 грн., який просить стягнути з відповідача позивач є завищеним, не відповідає дійсним обставинам та можливостям відповідача щодо сплати такого розміру аліментів. Відповідач зазначив, що він не ухилявся від того, щоб надавати та витрачати кошти на своїх дітей. Він надавав матеріальну допомогу на утримання дітей добровільно та в міру своїх можливостей. На теперішній час він перебуває в зареєстрованому шлюбі та має на утриманні двоє неповнолітніх дітей він другого шлюбу: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також допомагає повнолітньому сину [PERSON]. Його дружина не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Також у нього на утриманні є мати, [PERSON], 1954 р. народження, яка є інвалідом. З теперішньою сім'ю він проживає в орендованій квартирі, у приватній власності жодної нерухомості не має. Має чималі вимушені затрати, що склалися в процесі підприємницької діяльності, в тому числі ряд кредитних зобов'язань перед кількома банками. Також звернув увагу суду на те, що розуміючи всі обставини, він усвідомлює свій батьківський обов'язок стосовно утримання своїх дітей. Він спілкується зі своїми синами від першого шлюбу [PERSON] та [PERSON], проводить з ними час. При цьому, він не заперечує той факт, що протягом 2018 р. він дещо зменшив витрати на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON], але це не означає, що він не надає жодної матеріальної допомоги. Зазначені обставини відповідач просив врахувати при винесенні рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 1997 р., що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу. Від шлюбу мають двох спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], який є повнолітнім, та сина [PERSON] [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 30.06.2005 р. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 червня 2012 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Києва 01.03.1997 р., актовий запис № 186, - було розірвано. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3---2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає, розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні. Згідно довідки від 21.03.2018 р. № 135, неповнолітній [PERSON] навчається в 7 класі середньої загальноосвітньої школи №22 м. Києва. Дані обставини не заперечуються відповідачем. Відповідно до довідки від 05.04.2018 р. № 59/627, позивач [PERSON] працює в ДП «Держ ККБ «Луч» з 06.11.2007 р. На даний момент займає посаду Монтажник радіоелектронної апаратури та приладів 5 розряду. Дохід за період з 01.04.2017 р. по 31.03.2018 р. склав 261738,59 грн. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] з 23 липня 2014 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з гр. [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданим Відділом державною реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 23.07.2014 р. Відповідач є батьком двох малолітніх дітей від другого шлюбу - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві 09.06.2015 р., та [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Солом'янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 07.02.2017 р. Відповідач [PERSON], згідно довідки №1241508 від 03.05.2018 р. за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської РДА з 30.05.1996 р. по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту від 22.08.2018 р., складеного ЖЕД № 905, [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що на теперішній час він разом з сім'єю проживає в орендованій квартирі. Його дружина не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Разом з тим, будь-яких доказів в підтвердження зазначеного відповідачем суду не надано. Крім того, відповідач зазначив, що на його утриманні знаходиться мати, [PERSON], 1954 р. народження, яка є інвалідом 3-ї групи, що підтверджується копією посвідчення [NUMBER] та копією довідки до акта огляду МСЕК. Також відповідач звернув увагу суду на те, що він має чималі вимушені затрати, що склалися в процесі підприємницької діяльності, в тому числі ряд кредитних зобов'язань перед кількома банками, що підтверджується копіями банківських виписок. Як вбачається з податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за три квартали 2018 р., загальна сума доходу за звітний період [PERSON] становить 188427 грн. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, якою визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, при визначенні розміру аліментів суд враховує: наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів на підтвердження розміру фактичних витрат в сумі 4000 грн. на забезпечення сина позивачем суду не надано. Відповідач є працездатною особою, за станом здоров'я може працювати та отримувати дохід. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина, у спростування зазначеного позивачем, відповідачем суду не надано. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Суд зважає, що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітнього сина сторін, враховуючи, що позивач несе витрати по утриманню дитини і не має достатніх коштів для забезпечення потреб дитини з врахуванням: віку дитини, стану здоров'я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров'я та відпочинок, а відповідач зобов'язаний утримувати сина до досягнення повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання дитини обома батьками. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1500,00 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дітей. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial