Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 15.04.2011 року між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №310006024549018, згідно умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 67120,00 грн. з розрахунку 16,9 % річних за користування кредитом на строк з 15.04.2011 року по 15.04.2016 року. 02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. У порушення умов договору, відповідач зобов'язання належним чином не виконав. Станом на 24.03.2016 року у відповідача за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 62152,32 грн., з яких: заборгованість за кредитом 23253,51 грн.; пеня 38270,13 грн., сума за ставкою 3% - 628,68 грн. У забезпечення виконання зобовязань з [PERSON] було укладено договір поруки №310006024549018/П від 15.04.2011 року. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №310006024549018 від 15.04.2011 року в сумі 62152,32 грн., судові витрати по справі покласти на відповідачів. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій підтримав позов, та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явились. Відповідно положень\~ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Дельта банк» підлягає частковому задоволенню. Даний висновок суду ґрунтується на наступному. Судом встановлено, що 15.04.2011 року між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №310006024549018, згідно умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 67120,00 грн. з розрахунку 16,9 % річних за користування кредитом на строк з 15.04.2011 року по 15.04.2016 року. 15.04.2016 року. 02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «Астра Банк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором та договорів, які укладені з метою забезпечення виконання зобовязання. Факт прийняття ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за вказаним кредитним договором підтверджується витягом додатку до акту приймання-передачі. Отже, відповідно до вище вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги за кредитним договором №310006024549018 від 15.04.2011 року. Згідно п. 2.5 умов кредитного договору погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно, до «15» числа кожного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього договору в сумі 1665,00 грн. Відповідно до п. 5.2 умов кредитного договору у разі прострочення позичальником строків сплати чергового платежу визначеного в п. 2.5 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених у п.п. 1.1, 6.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. У порушення умов договору, відповідач зобов'язання належним чином не виконав. Згідно до ст.\~525,\~526,\~527,\~530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася. Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок періоду і суми заборгованості по тілу кредиту та пені, що утворилася у відповідача. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. Таким чином у порушення умов договору, позичальник свої зобовязання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 24.03.2016 року у відповідача за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 62152,32 грн., з яких: заборгованість за кредитом 23253,51 грн.; пеня 38270,13 грн.. На підставі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд бере до уваги при вирішенні позовних вимог про стягнення пені положення статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., якою введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями. Згідно вказаної статті на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у місті Донецьк, тобто населеному пункті, яке відповідно до Розпорядження КМУ від 05.12.2015 року № 1275-р, відноситься до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що банком була нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 38270,13 грн. за період з 25.03.2015 року по 24.03.2016 року. При вирішенні питання щодо позовних вимог про стягнення пені, суд враховує положення ст.. 2 Закону України ««Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., тому суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 38270,13 грн. задоволенню не підлягають. Таким чином, судом встановлено та доведено належними та допустимими доказами, що відповідач [PERSON] порушив умови договору у звязку із чим, у нього виникала заборгованість за тілом кредиту у розмірі 23253,51 грн., яка на час розгляду справи не погашена, тому суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту з [PERSON] ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Позивачем заявлено позовну вимогу щодо стягнення суми за ставкою 3% у розмірі 628,68 грн., але позивачем щодо даної позовної вимоги не зазначено будь-якого обґрунтування, або посилання на умови кредитного договору, або правову природу виникнення такої ставки у зазначеному розмірі, тому суд вважає, що дана позовна вимога необґрунтована та задоволенню не підлягає. В частині вимог солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON], суд вважає що дані позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що у забезпечення виконання зобовязань з [PERSON] було укладено договір поруки №310006024549018/П від 15.04.2011 року, відповідно до п. 1.2 якого поручитель зобовязується відповідати перед кредитором (позивачем) солідарно з боржником за виконання забезпечених зобовязань. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги. Пунктом 3.2 договору поруки передбачено, що моментом виникнення зобовязання поручителя погасити заборгованість позичальника, рахується день, наступний за днем, коли повинен бути погашений кредит (частина кредиту) та/ або проценти за користування кредитом за кредитним договором. Про виникнення заборгованості позичальник Банк повідомляє поручителя письмово. Крім того, п. 4.1 договору поруки визначено, що договір втрачає свою дію з моменту повного виконання забезпеченого ним зобовязання. Строк закінчення договору не вказується сторонами конкретно, так як він визначається моментом повернення суми кредиту за кредитним договором. Даний договір поруки посвідчено підписами сторін. Частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~передбачено умови припинення порука. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Згідно чинного законодавства такі строки не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, це передбачено ст.ст. 251, 252 ЦК України. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.\~Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-54цс14. Як установлено судом, відповідач [PERSON] первинно взяв на себе зобов'язання повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені кредитним договором. Повернення суми кредиту згідно п. 2.5 кредитного договору здійснюється щомісячно до 15 числа кожного місяця протягом строку дії договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання договору в сумі 1665,00 грн. У п. 1.1 кредитного договору термін користування кредитом зазначено з 15.04.2011 року по 15.04.2016 року. Отже, сторони встановили строки виконання боржником окремих зобовязань. Таким чином строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з\~\~ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число місяця. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання\~ цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до ст.. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст1 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Як вбачається з умов кредитного договору та додатку №1, починаючи з 15 квітня 2011 року чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом\~шести місяців\~від дня настання строку виконання основного зобовязання,якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя\~(друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги),\~якщо кредитор не предявить позову до поручителя\~(третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. \~Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. Таким чином, аналізуючи ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений,\~припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-53цс14. Так, позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором №310006024549018 від 15.04.2011 року - 25.04.206 року (вихідний номер та дата позовної заяви №02.4.1/1084/16 від 15.04.2016 року), термін виконання кредитного договору встановлено до 15.04.2016 року, умови виконання зобовязання визначені графіком погашення кредиту та сторонами узгоджено порядок та умови банку направлення вимоги поручителю щодо виконання зобовязань. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №310006024549018 від 15.04.2011 року проведеним станом на 24.03.2016 року (період розрахунку зазначено з грудня 2013 року по березень 2016 року) відповідачем [PERSON] у період з грудня 2013 року по червень 2014 року здійснювалось погашення кредиту. Останній платіж відповідачем по тілу кредиту здійснено у червні 2014 року у розмірі 2000 грн. та по відсотках у січні 2014 року у розмірі 3518,12 грн.. У порушення умов кредитного договору та графіку погашення кредиту, відповідач [PERSON] починаючи з червня 2014 року припинив виконання зобовязань за кредитного договором. Належних та допустимих доказів того, що позивач повідомляв поручителя [PERSON] щодо наявності заборгованості за кредитним договором перед Банком, суду не надано. Виходячи з наведеного, суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню з відповідача [PERSON] підлягає заборгованість за кредитним договором №310006024549018 від 15.04.2011 року у розмірі 23253,51 грн., яка складається у суми заборгованість за тілом кредиту, в частині позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] слід відмовити у звязку із припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя згідно договору поруки №310006024549018/П від 15.04.2011 року. На підставі\~ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 1378 грн. 00 коп. покласти на відповідача [PERSON].

Outcome: partial