Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] 9766,42 грн. шкоди в порядку регресу, 2000,00 грн. витрат за надання правової допомоги та 920,00 грн. витрат по сплаті вартості послуг аварійного комісара. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.10.2011 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Мітсубісі Паджеро, державний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіля ВАЗ 21061, державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою суду. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, ВАЗ 21061, д.н.з. [NUMBER] складає 12749,89 грн. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не відшкодована потерпілій особі. Крім того, на дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до позивача з відповідною заявою, а тому 24.01.2012 року позивачем здійснено виплату відшкодування потерпілій особі [PERSON] в розмірі 9766,42 грн. В звязку з чим, відповідно до положень чинного законодавства, після проведення виплати [PERSON] у Моторно (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до позивача. Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 37, 45). Надав до суду клопотання (вх. № 9858 від 23.03.2015 року; вх. 15017 від 30.04.2015 року) про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 34, 47). Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з доданими до неї копіями документів, а також судова повістка у даній справі, повернуті на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 38, 46). Вказана кореспонденція направлена на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві та за якою відповідача зареєстровано за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 26) Відповідно до статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи належне повідомлення відповідача та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. За змістом положень статей 3, 4 та 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні інтереси у спосіб, визначений законам України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 28.10.2011 року біля 20:05 год, [PERSON], керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Pajero» державний номер [NUMBER] в м. Кіровограді по вул. Жовтневої революції на перехресті з вул. Соціалістичною, під час виконання повороту ліворуч на зелений сигнал світлофору не надав дорогу автомобілю «ВАЗ 21061», державний номер [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку прямо. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.11.2011 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 6 (шість) місяців (а.с. 7). Відповідно до звіту № 11-152 про експертну оцінку колісного транспортного засобу ВАЗ 21061, реєстраційний номер [NUMBER], виконаного фізичною особою підприємцем [PERSON], матеріальний збиток нанесений власнику колісного транспортного засобу дорівнює його ринковій вартості визначеній на момент ДТП і складає 12749, 89 грн. Вартість представленого КТЗ з урахуванням ушкоджень (вартість ліквідних залишків) складає 2983,47 грн. (а.с. 10-16). [PERSON] 14.12.2011 року звернувся з заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 28.10.2011 року (а.с. 4-5). Відповідно до Наказу Моторно (транспортного) страхового бюро України № 176 від 24.01.2012 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (а.с. 9), Моторно (транспортним) страховим бюро України здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому, [PERSON] в розмірі 9766,42 грн., оскільки на дату дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, про що свідчить платіжне доручення № 267 від 24.01.2012 року (а.с. 8). Натомість, цивільна відповідальність відповідача, [PERSON], як особи, що експлуатує транспортний засіб «ВАЗ 21061», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована, що підтверджується полісом № ВЕ/6320327 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданий приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна», строк дії якого становить з 07.12.2010 року по 06.12.2011 року включно (а.с. 6). Відповідно до п. 41.1. (а) ст. 41 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі Згідно п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Підпунктом 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.2.1. до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Підпунктом 33.1.2 п. 33.1. ст. 33 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Положеннями частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України, визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, враховуючи вищевикладені норми, до позивача перейшло право вимоги відшкодування матеріальної шкоди до винної у заподіяних збитках особи, тобто до відповідача. З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою для досудового врегулювання даного спору за № 13168/3-2-05 від 31.05.2012 року (а.с. 18), проте вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та реагування. Враховуючи наведені норми, позовні вимоги про стягнення з відповідача 9766,42 грн. заявлені обґрунтовано і підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат по сплаті вартості послуг аварійного комісара в розмірі 920,00 грн., оскільки відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України, страховик не має права вимагати відшкодування вартості автотоварознавчого дослідження у зв'язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а спрямовані на визначення розміру збитків. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду, а тому в цій частині позову слід відмовити. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Також, частиною 1 статті 84 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Положеннями статті 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно п.п. 4 п. 1 Додаткової угоди від 05.01.2015 року до Контракту про надання правової допомоги № 77 від 04.10.2012 року, укладеного між Моторно (транспортним) страховим бюро України та фізичною особою-підприємцем [PERSON] вартість правової допомоги становить 2000,00 грн. Відповідно до п. 2 вищевказаної Додаткової угоди оплата послуг виконавця, в розмірах, вказаних в Контракті, здійснюється замовником шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок виконавця винагороди протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання сторонами акту про виконані роботи по кожній справі окремо (а.с. 20). Проте, в матеріалах справи відсутні документально підтверджені витрати на правову допомогу, а саме: акт виконаних робіт по даній справі та оригінал платіжного доручення, якими підтверджуються відповідні витрати. З урахуванням вищенаведених вимог діючого законодавства, суд вважає, що витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн. не підлягають задоволенню. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial