Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Сторони із 03 жовтня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно не надає коштів на її утримання, а вона сама не має можливості працевлаштуватися, оскільки здійснює догляд за спільною з відповідачем дитиною до досягнення трьохрічного віку, позивач заявила до суду вимогу про стягнення із [PERSON] на її утримання аліментів у розмірі ? частини усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Позивач у судове засідання не з'явилася. 02 грудня 2016 року подала до канцелярії суду заяву, у якій просила справу слухати у її відсутності, зазначила про підтримання позовних вимог (а.с. 17). Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково і суду пояснив: Дійсно він має з позивачем спільного сина [PERSON], [INFO], і дружина зараз перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Суд, розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, прийшов до висновку, що позовна вимога [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Із пояснень відповідача у судовому засіданні та копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 5) слідує, що із 03 жовтня 2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Довідками виконавчого комітету Обухівської сільської ради № 1189 та № 1187 від 15 листопада 2016 року (а.с. 7, 8) стверджується заява позивача про те, що син [PERSON], проживає біля неї і знаходиться на її утриманні. Одночасно, відповідно до рішення Мурованокуриловецького районного суду від 14 листопада 2016 року (а.с. 37-38), відповідач сплачує аліменти на користь позивача на утримання дитини. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Позивач [PERSON] в даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач не заперечує обставину, що позивач доглядає їх спільну дитину і в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Частина 2 ст. 84 СК України передбачає право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на аліменти в даному випадку дружина має незалежно від того, чи працює вона та від її матеріального стану. Тобто, право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред'явлено вимоги про надання утримання, спроможний та може надавати матеріальну допомогу. Відповідач, не погоджуючись із сумою аліментів, які просить стягнути з нього позивач, подав до суду заяву та відповідні докази (а.с. 33-36), із яких слідує, що він на даний час зареєстрований у [ADDRESS], знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає біля неї і на території сільської ради не працевлаштований, навчається на 5 курсі факультету механізації сільського господарства заочної контрактної форми навчання Вінницького національного аграрного університету, крім того, відповідно до довідки № 14 Мурованокуриловецької ЛКК при КУ «Мурованокуриловецькій лікарні планового лікування» від 04 січня 2017 року хворіє на після травматичний ДОА правого колінного суглобу. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні судом досліджено докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, які відповідають вимогам належності та допустимості. При прийнятті рішення суд враховує, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення (ч. 4 ст. 75 СК України) (Постанова Пленуму Верховного Суду України у справі № 6-3066цс15 від 13 квітня 2016 року). Судом встановлено, що [PERSON] є працездатним, не хворіє будь-якими хронічними захворюваннями, а довідка подана ним (а.с. 36) свідчить лише про травму і не вказує на протипоказання до роботи. Крім того, суд бере до уваги, що відповідач не має інших утриманців на території сільської ради (а.с. 9), проживає окремо від позивача (а.с. 34) та має реальну можливість отримувати доходи від праці, про що, зокрема, свідчить довідка про його доходи до листопада 2016 року (а.с. 10). Разом з тим, позивач на даний час не має можливості працевлаштуватися, оскільки доглядає за малолітньою дитиною. Оцінюючи всі докази в їх сукупності, а також обставину, що відповідач визнає вимогу про зобов'язання його утримувати дружину, суд приходить до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає його малолітня дитина. Одночасно, суд вважає, що розмір аліментів у даному випадку не може бути визначений у частці від заробітку, оскільки з листопада 2016 року відповідач ніде не працює, з його слів, має доходи з випадкових заробітків, а також частково йому матеріально допомагає матір. За таких обставин, суд вважає за правильне визначити аліменти у твердій грошовій сумі, що відповідатиме вимогам ст. 80 СК України, а також умовам, зазначеним у ч. 1 ст. 184 СК України). Відповідач визнав позов у розмірі 300 гривень, і на думку суду такий розмір є розумним і співмірним із сьогоднішніми матеріальними можливостями [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позивач звернулася до суду з цим позовом 21 листопада 2016 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати державного мита звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 640 гривень.

Outcome: partial