Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 044-в/53-07ф від 20.12.2007 року в загальному розмірі 377547,39 грн., з яких прострочена заборгованість по кредиту 132286,99 грн., строкова заборгованість по кредиту 80704,70 грн., прострочена заборгованість за відсотками 41441,45 грн., строкова заборгованість за відсотками 1064,96 грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту 109118,22 грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків 12931,07 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 20 грудня 2007 року між АБ "Факторіал-Банк", правонаступником всіх прав та обов'язків якого є позивач, та [PERSON] був укладений Договір кредиту № 044-в/53-07ф на суму 35000,00 доларів США на строк з 20 грудня 2007 р. по 19 грудня 2017 р. включно, із сплатою 15 % річних. Відповідно до п. 4.3. кредитного договору у випадку невиконання позичальником зобов'язань щодо погашення кредиту та сплати відсотків протягом 45 днів поспіль, кредитор має право вимагати дострокового погашення всієї суми заборгованості за цим Договором. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору 31 жовтня 2012 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON], а також між позивачем, [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки. Позичальник не виконує своїх зобов'язань по сплаті кредитної заборгованості, процентів за користування кредитними коштами та інших платежів згідно умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 12 жовтня 2016 року сума загальної заборгованості за кредитним договором становить 377547,39 грн. Представник позивач в судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, просив позов задовольнити. В додаткових письмових поясненннях зазначав, що складений відповідачем графік запланованих і фактично погашених платежів є таким, що не відповідає умовам кредитного договору № 044-в/53-07ф від 20 грудня 2007 року із змінами згідно додаткового договору № 1 від 31 жовтня 2012 року. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце його проведення повідомлені судом в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомили. Від представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності з доданими запереченнями, в яких вказує, що позов було подано 18.10.2016 р., а згідно графіка погашення станом на 31.10.2016 р. повинно було бути сплачено 195311,20 грн., тоді як фактично [PERSON] достроково погашалася заборгованість та відповідно до квитанцій сплачено 211460,32 грн. Є неправомірними дії позивача щодо нарахування процентів за користування вдвічі більшої суми, ніж фактично, та пені за прострочення сплати, так як кредит погашався не тільки своєчасно, але й з великою переплатою, що унеможливлює прострочення боржника. Позивачем при проведенні розрахунку заборгованості факт фактичної сплати в 2012 році взагалі не був врахований, відсотки нараховані не на фактичний залишок боргу, як це передбачено умовами договору кредиту, а відповідно до ймовірного графіку погашення, а пеня нарахована взагалі за неіснуючу заборгованість. Враховуючи суму погашення за договором 265755,26 грн. та сплачені кошти 211460,32 грн. поточна заборгованість за кредитом на день звернення позивача до суду складає 54294,94 грн. Так як немає факту прострочення сплати кредиту на день подання позову, тобто відсутнє прострочення боржника і як наслідок не сталося порушення договору, тобто у позивача відсутні підстави звернення до суду, передбачені ст. 1050 ЦК України, вважає, що позовні вимоги є безпідставними, та такими, що не підлягають до задоволення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Встановлено, що 20.12.2007 року між АБ «Факторіал-Банк» як кредитодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено договір кредиту № 044-в/53-07ф на суму 35000 доларів США на строк з 20.12.2007 року по 19.12.2017 року на споживчі потреби під 15% річних у валюті кредиту. Договором встановлено щомісячну сплату відсотків та щомісячне повернення кредиту в сумах, зазначених в узгодженому сторонами графіку платежів. Того ж дня між тими ж сторонами було укладено договір № 10-3-30/840-26 банківського рахунку для обслуговування кредитної заборгованості в іноземній валюті, за яким позичальнику для погашення заборгованості в іноземній валюті відкрито рахунок № 26203920075988. 22.06.2012 року між ПАТ «СЕБ БАНК» як правонаступником АБ «Факторіал-Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до вище вказаного кредитного договору, якою зафіксовано умови реструктуризації заборгованості, в тому числі викладено в новій редакції графік погашення заборгованості, без зміни остаточної дати погашення кредиту. 31.10.2012 року між ПАТ «ФІДОБАНК» як правонаступником ПАТ «СЕБ БАНК» та [PERSON] укладено додатковий договір № 1 до вище вказаного кредитного договору. У додатковому договорі № 1 сторони узгодили, що банк додатково надає кредитні кошти в сумі 265755,26 грн., а також внесли зміни до графіка погашення заборгованості (без зміни дати остаточного повернення кредиту) та визначили валютою виконання зобовязань гривню. Того ж дня, 31.10.2012 року позивачем на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено два договори поруки: з [PERSON] та з [PERSON] Кожен з поручителів взяв на себе обовязок нести в повному обсязі солідарну з позичальником відповідальність перед банком за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань за вище вказаним кредитним договором. Зазначені обставини підтверджуються договором кредиту № 044-в/53-07ф від 20.12.2007 року, додатковою угодою № 1 від 22.06.2012 року, додатковим договором № 1 від 31.10.2012 року, договорами поруки № 1 від 31.10.2012 року, договором № 10-3-30/840-26 банківського рахунку для обслуговування кредитної заборгованості в іноземній валюті від 20.12.2007 року, заявою [PERSON] про відкриття поточного рахунку від 20.12.2007 року, заявою [PERSON] від 20.12.2007 року про видачу коштів в сумі 35000 доларів США, статутом ПАТ «ФІДОБАНК» в новій редакції (2016 р.),довідкою АА № 122409 з ЄДРПОУ на АБ «ФАКТОРІАЛ-БАНК», свідоцтвом про реєстрацію банку АБ «Факторіал-Банк», свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи АБ «ФАКТОРІАЛ-БАНК», дозволом № 37-3 НБУ на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на АБ «Факторіал-Банк», додатком до дозволу НБУ № 37-3 від 2.06.2006 року переліком операцій, які має право здійснювати АБ «Факторіал-Банк», банківською ліцензією № 37 АБ «Факторіал-Банк», дозволом № 4-2 НБУ на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на ПАТ «СЕБ Банк», додатком до дозволу НБУ № 4-2 від 30.09.2009 року переліком операцій, які має право здійснювати ПАТ «СЕБ Банк», копії котрих наявні у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав взяті на себе зобовязання з надання кредиту, тоді як позичальник допустив прострочення зі сплати тіла кредиту та відсотків за користування ним, внаслідок чого його заборгованість перед позивачем станом на 12.10.2016 року складає: -прострочена заборгованість за кредитом 132286,99 грн., -строкова заборгованість за кредитом 80704,70 грн., -прострочена заборгованість за відсотками 41441,45 грн., -строкова заборгованість за відсотками 1064,96 грн., а всього 255498,10 грн. В звязку з допущеним простроченням банком нараховано неустойку, а саме: -пеню за несвоєчасне погашення кредиту 109118,22 грн., -пеню за несвоєчасне погашення відсотків 12931,07 грн., а всього 122049,29 грн. Зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості [PERSON] (а.с. 24 28). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Доводи відповідача щодо помилкового обрахунку заборгованості банком суд до уваги не бере, оскільки достатніми доказами вони не підтверджені. Зокрема, відповідач не заявляв клопотання про призначення судової економічної експертизи на предмет зясування правильності виконаного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором. В матеріалах справи дійсно містяться квитанції про сплату [PERSON] платежів за кредитним договором (а.с. 122 155), однак платежі за ними здійснювалися лише до 21.01.2016 року, що додатково підтверджує доводи позивача про невиконання в подальшому позичальником свого обовязку зі щомісячної сплати кредиту та відсотків за користування ним. Щодо доводів відповідача про пропуск банком строку позовної давності суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається зі змісту підп. 3.8.1 3.8.2 додаткового договору № 1 від 31.10.2012 року до договору кредиту № 044-в/53-07ф від 20.12.2007 року, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній частці у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобовязань за цим договором. При цьому виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником та/або поручителем протягом семи робочих днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги. До боргових зобовязань, виходячи зі змісту п. 3.6.4 додаткового договору № 1, належать проценти, комісії, сума кредиту, неустойка. Позовна заява у даній справі фактично є вище вказаною вимогою банку, оскільки позов вмотивовано саме правом кредитора на дострокове стягнення всієї суми заборгованості. Більше того, у повній відповідності до погоджених сторонами договірних умов вимога належно отримана позичальником, однак в семиденний строк він своїх зобовязань не виконав. Верховний Суд України в своїй постанові від 16 листопада 2016\~року у справі № 6-900цс16 висловив правову позицію про те, що оскільки строк виконання основного зобовязання на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України було змінено, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна давність при зверненні з даним позовом до суду банком пропущена не була. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що позичальник є інвалідом війни, йому встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується посвідченням серії ААВ № 003693 від 7.04.2013 року, пенсійним посвідченням серії ААІ № 530919від 7.04.2016 року, а також те, що допущені відповідачем прострочення, як вбачається з наданих відповідачем квитанцій за 2012 2016 р.р., є нетривалими, а сума неустойки значною в порівнянні з сумою заборгованості по кредиту та процентам, суд вважає за необхідне зменшити неустойку, яка підлягає стягненню на користь банку, до 60000,00 грн. Таким чином, загальна сума стягнення за кредитним договором становитиме: 255498,10 грн. + 60000,00 грн. = 315498,10 грн. Відповідно до частин 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, заборгованість, що утворилася, слід стягнути на користь банку солідарно з позичальника та кожного із поручителів (співвідповідачів у справі). Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним в постанові від 11 березня 2015\~року у справі № 6-35цс15. Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем в сумі 5663,21 грн., і їх в силу ст. 88 ЦПК України слід присудити пропорційно до задоволених позовних вимог, що обраховується наступним чином: 5663,21 грн. сплаченого судового збору х 315498,10 грн. присуджених коштів : 377547,39 грн. заявлених до стягнення коштів : 3 відповідача = 1577,49 грн. з кожного відповідача. Разом з тим, з [PERSON] судові витрати стягненню не підлягають, оскільки від їх сплати він звільнений як інвалід ІІ групи. Таким чином, на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі по 1577,49 грн. з [PERSON] та [PERSON] На підставі наведеного та

Outcome: partial