Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом відповідачів про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 02.08.2007 року між ПАТ «ВіЕйБі банк»\~та [PERSON] укладено кредитний договір № 2/07/26-05, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 45000 доларів США, зі сплатою 13% річних, термін повернення якого 01.08.2017 року. 27.11.2008 року Додатковою угодою № 1 до договору № 2/07/26-05 від 02.08.2007 року було узгоджено плату за користування кредитними коштами в розмірі 17 % річних. Взятих на себе кредитним договором зобовязань відповідач не виконував, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість. Станом на 05.07.2016 року загальна сума заборгованості позичальника за даним кредитним договором становить 137084 грн., з яких кредит - 5350 доларів США 63 центи, що в перерахунку на національну грошову одиницю України, еквівалент по курсу НБУ 24, 815823, що станом на 05.07.2016 року становить 132780 грн. 29 коп., відсотки - 125 доларів США 87 центів, що в перерахунку на національну грошову одиницю України, еквівалент по курсу НБУ 24, 815823, що станом на 05.07.2016 року становить 3123 грн. 57 коп., комісія за РО 345 грн. 10 коп., штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 835 грн. 25 коп. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за вказаним кредитним договором 02.08.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов»язувався в разі невиконання та/або порушення боржником [PERSON] зобов»язань перед кредитодавцем погасити заборгованість по кредитному договору. Крім того, в забезпечення зобов»язань за кредитним договором № 2/07/26-05 від 02.08.2007 року, між банком та [PERSON] 06.08.2007 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавцем передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: домоволодіння № 3, що знаходиться за адресою : Івано-Франківська область, м.Тисмениця, вул. Кокорна. Домоволодіння в цілому складається з житлового цегляного будинку 14, 5 кв.м., загальною площею 27,3 кв.м, зазначеного в плані літерою «А», житлового будинку незавершеного будівництвом готовністю 74 % «Б», погребу «Д» - 4,5 кв.м. та земельну ділянку на якій воно розташовано розміром 0,1000 га надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м.Тисмениця, вул. Кокорна, 3 та 06.08.2007 року накладено заборону на відчуження нерухомого майна. Згідно зазначеного іпотечного договору в разі порушення позичальником зобовязання за кредитним договором чи іпотекодавцем за зобовязань за цим договором, а також інших обовязків іпотекодавця/позичальника, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання, а в разі його невиконання\~звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до постанов ВСУ № 6-1080цс15 від 03.02.2016 року, від 09.09.2014 року, стягнення заборгованості за основним зобов»язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов»язання. А тому просив, в рахунок погашення боргу за кредитним договором в сумі 137084 грн. 20 коп. звернути стягнення на вищевказаний предмет іпотеки на підставі укладеного договору іпотеки від 06.08.2007 року, укладеного між банком та [PERSON] Стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь банку дану заборгованість та стягнути зі всіх відповідачів судові витрати за подання позовної заяви. Представник позивача в судове засідання не з»явився, попередньо подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково та суду пояснила, що твердження позивача про те, що позичальником [PERSON] не виконується зобов»язання за кредитним договором та не повертається кредит, не відповідає дійсності. З часу отримання кредиту з серпня 2007 року та до квітня 2016 року відповідач належним чином дотримувався графіку внесення обов»язкових щомісячних платежів для погашення кредиту. З метою внесення чергового платежу 02.05.2016 року відповідач прийшов до відділення банку, однак приміщення було зачинене, зовнішня реклама банку знята. Жодного оголошення чи інформації щодо закриття банку вивішено не було. Попереднього повідомлення, його, як клієнта банку, про зупинення діяльності відділення, рахунків на які необхідно було здійснювати повернення за кредитним договором теж не повідомлено. Також жодних повідомлень чи вимог банку не надходило ні на адреси поручителя та іпотекодавця. Тільки в липні 2017 року, після отримання позовної заяви, відповідачу стало відомо про ліквідацію позивача. Крім того, позивач посилається на додаткову угоду від 02.08.2007 року, стосовно зміни плати за користування кредитними коштами з 13% до 17%, проте після направлення відповідачем заяви від 03.03.2009 року до банку про залишення без змін процентної ставки, додаткова угода не була підписана і банк залишив попередню плату за користування кредитом в сумі 13 %. Стосовно вимоги звернення стягнення на предмет іпотеки, то вважає, що її безпідставною, оскільки дана вимога може бути заявлена у випадку невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання. В даному випадку позивач, подавши позов вимагає дострокового виконання зобов»язання, ніякої попередньої вимоги банку, яка передбачена кредитним догором, не було. Відповідач [PERSON] є сумлінним платником і протягом десяти років був сумлінним платником і на даний час не відмовляється від виконання свого зобов»язання та не заперечує проти дострокового виконання зобов»язання, тому вважає, що ставити позовну вимогу щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасною і безпідставною. Відповідно до роз»ясень ВСУ, одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї й тієї суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна. За такої ситуації відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові. Просила позов задоволити частково та стягнути суму заборгованості у розмірі тіла кредиту, а саме 5350 доларів США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України, еквівалент по курсу НБУ 24, 815823, що станом на 05.07.2016 року становить 132\~780 грн. 29 коп. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлялися. Вислухавши представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та зібрані по ній докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.08.2007 року між ПАТ «ВіЕйБі банк»\~та [PERSON] укладено кредитний договір № 2/07/26-05, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 45000 доларів США, зі сплатою 13% річних, термін повернення якого 01.08.2017 року. Статтею 1054 ЦК України\~визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Позивач зобов'язання виконав, а відповідач ухилився від виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором. Станом на 05.07.2016 року загальна сума заборгованості позичальника за даним кредитним договором, як зазначив позивач, становить 137084 грн., з яких кредит - 5350 доларів США 63 центи, що в перерахунку на національну грошову одиницю України, еквівалент по курсу НБУ 24, 815823, що станом на 05.07.2016 року становить 132780 грн. 29 коп., відсотки - 125 доларів США 87 центів, що в перерахунку на національну грошову одиницю України, еквівалент по курсу НБУ 24, 815823, що станом на 05.07.2016 року становить 3123 грн. 57 коп., комісія за РО 345 грн. 10 коп., штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 835 грн. 25 коп. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за вказаним кредитним договором 02.08.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов»язувався в разі невиконання та/або порушення боржником [PERSON] зобов»язань перед кредитодавцем погасити заборгованість по кредитному договору. Також, в забезпечення зобов»язань за кредитним договором № 2/07/26-05 від 02.08.2007 року, між банком та [PERSON] 06.08.2007 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавцем передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: домоволодіння № 3, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м.Тисмениця, вул. Кокорна. Домоволодіння в цілому складається з житлового цегляного будинку 14, 5 кв.м., загальною площею 27,3 кв.м, зазначеного в плані літерою «А», житлового будинку незавершеного будівництвом готовністю 74 % «Б», погребу «Д» - 4,5 кв.м. та земельну ділянку на якій воно розташовано розміром 0,1000 га надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м.Тисмениця, вул. Кокорна, 3 та 06.08.2007 року накладено заборону на відчуження нерухомого майна (а.с.18-22). Проте суд, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги поясненя представника [PERSON] прийшов до переконання, що сума заборгованості останнього підлягає зменшенню з наступних підстав. Встановлено, що позичальник [PERSON] з часу отримання кредиту з серпня 2007 року та до кінця квітня 2016 року, впродовж майже десяти років, належним чином дотримувався графіку внесення обов»язкових щомісячних платежів для погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 6,7). З метою внесення чергового платежу, у травні 2016 року, відповідач прийшов до відділення банку, однак приміщення було зачинене, зовнішня реклама банку знята. Жодного оголошення чи інформації щодо закриття банку вивішено не було. Попереднього повідомлення, його, як клієнта банку, про зупинення діяльності відділення, рахунків на які необхідно було здійснювати повернення коштів за кредитним договором теж не повідомлено. Таким чином, в травні 2016 року відповідач не зміг вчасно внести відповідний платіж на погашення кредиту, оскільки жодних повідомлень від банку щодо зміни реквізитів та рахунків, на які слід вносити кошти відповідачам не надходило. Згідно з наказом Уповноваженої особи від 08.04.2016 року № 83 діяльність відділення № 16 ПАТ «ВЕйБі Банк», що знаходиться за адресою 76006, м. Івано-Франківськ, вул. Є.Коновальця, клієнтом якого був відповідач, з 29.04.2016 року зупинено. Відповідно п. 5 даного наказу, слід повідомити всіх клієнтів даного відділення банку про зупинення діяльності шляхом розміщення оголошення у відділенні та інформувати при зверненні до Контакт-Центру. У матеріалах справи відсутні докази, які були б надані позивачем, щодо наявності будь-яких вимог чи претензій з боку уповноваженої особи до відповідачів щодо погашення заборгованості до пред»явлення позову, а тому відповідачу [PERSON] не було відомо яким чином та на які рахунки слід здійснювати платежі. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовну вимогу про стягнення в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованості по даному кредитному договору підлягає до часткового задоволення. Слід стягнути з останніх в користь позивача в солідарному порядку тіло кредиту у розмірі 5350 доларів США 63 центи, що в перерахунку на національну грошову одиницю України, еквівалент по курсу НБУ 24, 815823, що станом на 05.07.2016 року становить 132\~780 (сто тридцять дві тисячі сімсот вісімдесят) грн. 29 коп. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено п.4.1.5, 4.1.6, 4.1.13., р.6, р.7 даного договору, в т.ч. продажу від свого імені будь-якій особі-покупцю у порядку, визначеному\~ст. 38 Закону України «Про іпотеку»\~та умовами договору, за ціною, яка визначена Іпотекодержателем на підставі оцінки Предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, якого обирає Іпотекодержатель на свій розсуд без погодження з Іпотекодавцем та сумою продажу, зафіксованою в договорі, як узгоджену сторонами оцінкою предмета іпотеки. Відповідно до ст.33 Закону України\~«Про іпотеку»\~від 05.06.2003 року № 898-IV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ч. 3 даної статті звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду. Державна реєстрація іпотеки визначає пріоритет іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог. Згідно із ч. 7 ст. 3 Закону № 898-ІVпріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ч. 1\~ст. 33 Закону № 898-ІV\~іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає також з підстав, встановлених\~ст. 12 Закону № 898-ІV, а саме: у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконаннязвернути стягнення на предмет іпотеки. А тому, позивач має таке право захисту на предмет іпотеки в судовому порядку. Згідно з розясненням Верховного Суду України (узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 рр.; даліузагальнення), вирішуючи питання одночасного задоволення таких позовних вимог, правильним є зазначення в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки з посиланням на суму заборгованості за кредитним договором, а розрахунок суми заборгованості повинен бути наведений у мотивувальній частині рішення. Аналогічне розяснення міститься в п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5. Разом із тим відповідно до третього речення абз. 2 цього пункту винятком, коли суд може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за основним зобовязанням, є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положень\~ст. 11 Закону № 898-ІV\~(або\~ст. 589 ЦК\~щодо заставодавця). Це положення узгоджується із п. 9 зазначеної постанови, відповідно до якого передбачене одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником. В даному випадку, позивачем заявлено вимогу про одночасне звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення суму заборгованості за основним зобовязанням, де особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положень\~ст. 11 Закону № 898-ІV\~(або\~ст. 589 ЦК\~щодо заставодавця). Суд не бере до уваги твердження представника відповідача [PERSON] про те, що одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення боргу призведе до стягнення на користь кредитора однієї й тієї суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна, тобто відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові, оскільки відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-1080цс15, право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої\~статті 11 ЦПК України\~суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня. Резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки повинна відповідати вимогам як ст. 39 Закону № 898-ІV, так і положенням п. 4 ч. 1\~ст. 215 ЦПК. Зокрема, у ній в обовязковому порядку повинно бути зазначено: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; конкретний спосіб реалізації предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно із п. 6 ч. 1\~ст. 39 Закону № 898-ІV\~у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. У судовій практиці немає єдності щодо вирішення питання про критерії, які повинен застосовувати суд, визначаючи початкову ціну. Одні суди, як зазначає узагальнення ВСУ, повинні виходити з того, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі відповідно до ч. 6\~ст. 5 Закону № 898-ІV\~вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним субєктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Якщо під час розгляду справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то суд не має підстав її не брати до уваги, оскільки вона є умовою договору. Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобовязана за змістом ч. 3 ст.\~10, статей\~11\~та\~60 ЦПК\~довести інший розмір, зокрема заявити клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи. Щодо ціни предмета іпотеки, то ВСУ висловив правову позицію у справі за № 6-1239 цс16, а саме, що положеннями частини першоїстатті 39\~Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, прийняв рішення, зокрема, про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною субєктом оціночної діяльності під час виконавчого провадження. При цьому суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостоїстатті 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного Суду України приходять до правового висновку, що у розумінні нормистатті 39 Закону України «Про іпотеку»встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостоюстатті 38 цього Закону. Враховуючи вимоги ч.6, 7 ст.38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. У даному спорі, позивач просив реалізацію предмета іпотеки шляхом продажу її ПАТ "ВіЕйБі Банк" від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку». Дана вимога відповідає способу, передбаченому сторонами договору іпотеки, праву диспозитивності вимог заст.11 ЦПК України, а тому підлягає до задоволення. Що стосується вимог про надання позивачу прав продавця, дані вимоги також підлягають до задоволення, оскільки позивачу при продажу обєкта іпотеки необхідно буде вчинити ряд дій, повязаних з цим. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом таст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Відповідно до п.1ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до 526, 530, 572, 575, 577, 589, 590, 599, 610, 611, 1048 1050, 1054 КУ України, ст.ст. 33, 35, 38, 39 ЗУ «Про іпотеку»,

Outcome: partial