Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернуся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом в якому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя - автомобіль Opel Omega, 1990 р.в., державний номерний знак [NUMBER] ; в порядку поділу майна залишити у власності [PERSON] автомобіль, стягнувши з відповідача на його користь вартість Ѕ частини автомобіля - 30000 грн у виді грошової компенсації його частки у спільному майні; квартиру [ADDRESS] визнати його особистою приватною власністю; вирішити питання про стягнення судових витрат. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 08.07.2006 до грудня 2013 року перебував у шлюбі з [PERSON] .. За час шлюбу ними було придбано майно - квартира [ADDRESS] та автомобіль Opel Omega, 1990 р.в., державний номерний знак [NUMBER] . Кошти на придбання квартири були отримані ним за рахунок продажу іншої квартири, яка належала йому та його синам від першого шлюбу. З огляду на те, що квартира придбана виключно на його особисті кошти, вважає що вона має бути визнана його особистою власністю. На даний час відповідач не визнає його право власності на Ѕ частину автомобіля у зв`язку із чим порушує його права. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначили, що відповідачем не було надано доказів існування у неї достатніх доходів для придбання спірного майна. Звертали увагу на те, що показаннями свідків підтверджується те, що квартира [ADDRESS] придбана за особисті кошти позивача. ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що подані позивачем докази не підтверджують те, що спірна квартира придбана за його особисті кошти, оскільки належна позивачу та його синам квартира була продана після придбання [PERSON] спірної квартири. На його думку, суд позбавлений можливості визнати квартиру спільною власністю подружжя і здійснити її поділ, оскільки позивачем не було заявлено вказану вимогу. Вказав, що рішенням суду було встановлено, що шлюбні відносини сторони припинили в листопаді 2012 року, а спірний автомобіль придбано відповідачем в грудні 2012, що свідчить про те, що він не є спільною власністю подружжя. ПРОЦСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ Ухвалою судді від 29 грудня 2018 року задоволено клопотання позивача та витребувано від Територіального сервісного центру 5342 Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області відомості про зареєстровані за [PERSON] , [INFO] транспортні засоби; у приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Васильченко О.Б. витребувано належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо укладення 01.12.2006 між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ; від Полтавського обласного державного нотаріального архіву витребувано належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо укладення в жовтні-листопаді 2006 року договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В.; Ухвалою суду від 30 серпня 2019 року витребувано від Територіального сервісного центру 5342 Регіонального сервісного центру в Полтавській області Міністерства Внутрішніх Справ України інформацію про те, чи перебував у власності [PERSON] у період з 08.07.2006 по 08.01.2014 автомобіль Opel Omega, 1990 р.в., державний номерний знак [NUMBER] та витребувано копії документів, які були підставою для проведення його перереєстрації. В судовому засіданні 30.08.2019 та 12.11.2019 судом допитано свідків. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 15.11.2006 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.2 Договору, продаж вчинено за 131300 грн, які покупцем сплачені продавцю повністю при укладенні договору. Загальна вартість квартири згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 26.10.2006 за №12297203 - 30395 грн. Також 15.11.2006 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Васильченко О.Б. посвідчено заяву [PERSON] про надання згоди на придбання квартири [ADDRESS] . 14.12.2006 між [PERSON] , який діяв від себе та від імені [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] продали а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Відповідно до договору, продаж квартири вчинено за 40892 грн. 27.12.2012 [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль Opel Omega, 1990 р.в., державний номерний знак [NUMBER] . Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 23.12.2013 шлюб, укладений 08.07.2006 між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, рішення суду набрало законної сили 08.01.2014. 30.09.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 5342/2017/646632 транспортного засобу, автомобіля Opel Omega, 1990 р.в., державний номерний знак [NUMBER] . Ціна транспортного засобу за договором становила 30000 грн. НОРМИ ПРАВА Відповідно до ст.315, 316 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.ч.1-7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В ст.328 ЦК України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно(ст. 355 ЦК України) Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні за змістом є положенням статті 60 Сімейного кодексу України(далі - СК України) відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст..63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю(ст.57 СК України) Відповідно до ст..68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. В ст.69, 70 СК України зазначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. ОЦІНКА СУДУ Визначаючи обсяг майна, набутого сторонами за час шлюбу, суд враховує наявні в матеріалах справи докази, зокрема відповідь з Територіального сервісного центру 5342 Регіонального сервісного центру в Полтавській області Міністерства Внутрішніх Справ України щодо дати придбання і відчуження автомобіля Opel Omega, 1990 р.в., державний номерний знак [NUMBER] та копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого 15.11.2006 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Васильченко О.Б.. На переконання суду, вказані докази підтверджують те, що транспортний засіб Opel Omega, 1990 р.в., державний номерний знак [NUMBER] та квартира [ADDRESS] були набуті за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь компенсації Ѕ частини транспортного засобу. Суд враховує те, що відповідно до положень ст.57 СК України для визначення належності даного транспортного засобу до особистої власності [PERSON] необхідним є встановлення джерела придбання цього майна. Судом прийнято до уваги покази свідка [PERSON] , яка є матір`ю відповідача. відповідно до яких [PERSON] придбала автомобіль за кредитні кошти. Крім того, свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] мала особисті заощадження для придбання майна. Також суд враховує покази свідків [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили те, що позивач користувався автомобілем Opel Omega, 1990 р.в., державний номерний знак [NUMBER] . Крім того, свідок [PERSON] пояснила, що на час придбання майна [PERSON] особистих коштів не мала, перебувала у відпустці по догляду за дитиною та вимагала від позивача придбати їй автомобіль. Отже, суд відзначає, що пояснення допитаних судом свідків є суперечливими та письмовими доказами не підтверджуються, у зв`язку із чим суд вважає, що вони(пояснення) не відповідають ознаці достатності та достовірності. На думку суду, встановлення припинення фактичних шлюбних відносин до постановлення судом рішення про розірвання шлюбу не є безумовною підставою для визнання майна особистою власністю, оскільки відповідно до ст.57 СК України такою підставою є набуття майна за договором дарування або в порядку спадкування чи придбання майна за кошти, які належали особисто. Суд також враховує те, що спірний автомобіль придбано за час шлюбу і доказів того, що майно придбано за особисті кошти відповідача, [PERSON] не надано, а тому відповідно до ст.60 СК України транспортний засіб Opel Omega, 1990 р.в., державний номерний знак [NUMBER] є спільного власністю подружжя. З огляду на те, що на час розгляду справи транспортний засіб відповідачем відчужено, суд вважає за можливе частково задовольнити вимогу позивача та стягнути з відповідача на його користь вартість Ѕ частини автомобіля - Opel Omega, 1990 р.в., державний номерний знак [NUMBER] в сумі - 15000 грн, що становить половину від суми продажу транспортного засобу. Щодо вимог позивача про визнання квартири його особистою власністю. Суд повторює, що відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, в тому числі, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Так, звертаючись до суду із позовом, [PERSON] вказав на те, що квартира [ADDRESS] придбана за його особисті кошти, які він отримав за рахунок продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] відбулось пізніше ніж укладення договору купівлі-продажу спірної кварти - [ADDRESS] . Суд також приймає до уваги те, що доказів, які б достеменно підтверджували те, що отримані позивачем від продажу квартири кошти були повністю витрачені на придбання спірної квартири суду не надані. Суд враховує те, що допитані судом свідки не були присутніми при укладанні договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] та при передачі коштів, а також судом прийнято до уваги, що із змісту договорів вбачається, що спірна квартира придбана за 131300 грн, натомість продаж квартири [ADDRESS] позивачем вчинено за 40892 грн. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено те, що придбана за час шлюбу квартира [ADDRESS] є його особистою власністю. Однак, приймаючи до уваги те, що предметом позову є фактично поділ майна, придбаного подружжям за час шлюбу, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за можливе визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу майна подружжя визнати за сторонами право власності на Ѕ частину квартири. Отже, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, які складаються із судового збору, витрат на професійну правничу допомогу, суд стягує з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 4720,31 грн, а саме 2120,31 грн - судових витрат на оплату судового збору та 2600 грн витрат на професійну правничу допомогу. Понесені позивачем витрати на оплату послуг експерта суд не стягує з огляду на відсутність доказів їх понесення.

Outcome: partial