Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві посилався на те, що працював на посаді директора Дочірнього підприємства НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія». 08 серпня 2014 року звільнений з роботи за пунктом 2 ст.36 КЗпП України (за закінченням строку трудового договору). Вважаючи даний наказ незаконним, позивач просив суд його скасувати, поновити [PERSON] на посаді директора Дочірнього підприємства НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія», стягнути з НАК «Надра України» на його користь 500000 грн. на відшкодування завданої йому незаконним звільненням моральної шкоди, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09 серпня 2014 року. Рішення в частині поновлення на роботі просив допустити до негайного виконання. Судові витрати просив покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позов підтримали, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Просили позов задовольнити. Представники відповідача Пономаренко А.Є. та Борисенко Д.В. в судовому засіданні проти позову заперечували, вважаючи позовні вимоги безпідставними. В задоволенні позову просили відмовити. Після оголошеної судом перерви Пономаренко А.Є. в судове засідання не з'явилась. Борисенко Д.В. в судовому засіданні також представляв інтереси третьої особи ДП НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія». Третя особа Климович Я.Я. в судове засідання не з'явився. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з'явились. Також суд не вважає таким, що підлягає до задоволення, клопотання представника відповідача Борисенка Д.В. про відкладення розгляду справи для вступу у справу прокурора для захисту прав відповідача, оскільки про наявність у нього таких намірів прокурор суду не повідомляв. Крім того, відповідно до ч.2 ст.45 ЦПК України прокурор може вступити у справу для представництва інтересів громадянина або держави на будь-якій стадії цивільного процесу, в тому числі і на стадії апеляційного перегляду справи. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] з працював на посаді генерального директора Дочірнього підприємства НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» на підставі наказу голови правління НАК «Надра України» від 27 вересня 2006 року № 259-к. 24 жовтня 2006 року між відповідачем в особі Голови правління НАК «Надра України» та [PERSON] було укладено контракт б/н з керівником дочірнього підприємства НАК «Надра України». Ці обставини встановлені рішенням Октябрського районного суду м.Полтави у цивільній справі №1622/9077/2012 від 30 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 25 вересня 2014 року, тому на підставі ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають (а.с.23-29, 83-87). За час роботи позивач неодноразово звільнявся з зазначеної посади та поновлювався на роботі: 13 листопада 2006 року його було відсторонено від займаної посади, а 20 лютого 2007 року звільнено з займаної посади; 3 вересня 2007 року на виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 березня 2007 року його було поновлено на займаній посаді; 4 вересня 2007 року відповідач вдруге звільнив [PERSON] з посади директора ДП «Полтавнафтогазгеологія»; 27 лютого 2008 року на виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 5 лютого 2009 року відповідач поновив його на посаді директора ДП НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія»; того ж числа між відповідачем в особі Голови правління HAK «Надра України» Пономаренка О.В. та ним вдруге, в зв'язку з закінченням строку дії попереднього контракту було укладено контракт б/н з керівником ДП HAK «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія», строк дії якого з 27 лютого 2008 року по 26 лютого 2013 року; 11 грудня 2008 року [PERSON] втретє було звільнено з посади керівника ДП HAK ««Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» на підставі п. 1-1 ст.41 КЗпП України; рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 січня 2009 року, яке набрало чинності 10 червня 2009 року звільнення було визнано незаконним та позивача поновлено на займаній посаді; станом на 18 червня 2009 року відповідач не виконав рішення суду від 22 січня 2009 року про поновлення його на роботі, наказу про це не видав, хоча допустив позивача до виконання службових обов'язків директора ДП «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія»; 16 червня 2009 року відповідач видав наказ за № 61-к про звільнення [PERSON] з посади директора ДП HAK «Надра України» Полтавнафтогазгеологія» з 16 червня 2009 року за власним бажанням. Наведені обставини також встановлені рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 30.04.2014 року у цивільній справі №1622/9077/2012, яке набрало законної сили 25 вересня 2014 року. Зазначеним рішенням наказ про звільнення [PERSON] скасовано, а позивача знову поновлено на роботі (а.с.23-29, 83-87). На виконання рішення суду наказом НАК «Надра України» від 21 липня 2014 року №77-к [PERSON] поновлений на посаді директора Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» з 17 червня 2009 року (а.с.21). 08 серпня 2014 року НАК «Надра України» видано наказ №101-к «Про припинення трудового договору з [PERSON].» (а.с.33). Відповідно до даного наказу трудовий договір з директором дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» [PERSON] припинено 08 серпня 2014 року у зв'язку з закінченням строку трудового договору (пункт 2 ст.36 КЗпП України. Зазначений наказ є таким, що виданий з суттєвим порушенням закону та прав позивача. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП трудовий договір може бути укладений на визначений строк, установлений за погодженням сторін. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Як встановлено судом, трудові правовідносини між сторонами було врегульовано контрактом від 27 лютого 2008 року №14 з Керівником дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія», згідно якого [PERSON] призначений на посаду директора ДП НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» (а.с.15-19). Згідно п. 7.1. контракту він діє з 27 лютого 2008 року по 26 лютого 2013 року. При звільненні особи з підстав, передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП України, днем припинення трудового договору, укладеного на певний строк, є останній робочий день. У разі неприпинення такого договору в зазначений строк він вважається продовженим на невизначений строк. На час закінчення терміну дії даного контракту - 26 лютого 2013 року - позивач був незаконно звільнений з займаної посади, на якій поновлений наказом НАК «Надра України» від 21 липня 2014 року. У зв'язку з цим на думку суду не підлягає застосуванню п.7.1. контракту. Після поновлення позивача на роботі трудові відносини між ним та відповідачем тривали до 08 серпня 2014 року, коли відповідач видав наказ №101-к про припинення трудового договору з [PERSON] Таким чином, враховуючи поновлення позивача на роботі з 17 червня 2009 року, він перебував в трудових відносинах з відповідачем в період по 08 серпня 2014 року включно, в тому числі в період з 27 лютого 2013 року по 08 серпня 2014 року, який полягає поза межами терміну дії контракту. Тому строковий трудовий договір, укладений НАК «Надра України» з [PERSON], є таким, що продовжений на невизначений строк. Відповідно, підстави для звільнення [PERSON] з роботи на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України були відсутні. Суд не бере до уваги доводи представників відповідача про те, що на наступний день після закінчення терміну дії контракту - 27 лютого 2013 року - [PERSON] на роботу не вийшов, у зв'язку з чим трудовий договір не був продовжений. При цьому суд бере до уваги наявність об'єктивних перешкод, створених відповідачем для виконання позивачем його трудових обов'язків, а саме - наявність чинного станом на 27 лютого 2013 року наказу про його звільнення від 16 червня 2009 року №61-к. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Оскільки судом встановлено звільнення позивача без законної підстави, він має бути поновлений на роботі, наказ про його звільнення підлягає до скасування. Позов в цій частині підлягає до задоволення. При цьому суд не бере до уваги посилання представників відповідача про те, що позивач не може бути поновлений на посаді директора ДП НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» за відсутністю такої посади, оскільки згідно ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений саме на попередній роботі. Посилання представників відповідача на те, що в даний час відбувається ліквідація ДП НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія», заслуговують на увагу, але не можуть бути розцінені як підстава для відмови в задоволенні позову з наступних підстав. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 13 січня 2012 року у справі №18/117 було розпочато процедуру санації Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» (а.с.110-112). Постановою Господарського суду Полтавської області про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури від 18 липня 2013 року у справі №18/117 Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» визнано банкрутом, відкрито його ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора (а.с.113-117). Відповідно до ч.3 ст.28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ухвала господарського суду про введення процедури санації та призначення керуючого санацією набирає чинності з дня її винесення. Частиною 4 даної статті передбачено, що з моменту винесення ухвали про введення процедури санації керівник боржника звільняється з посади у порядку, визначеному законодавством; управління боржником переходить до керуючого санацією. Частиною 2 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута. Але як встановлено судом, звільнення [PERSON] відбулося з інших підстав. На час розгляду справи ліквідація ДП НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» не завершена, тому підстави для відмови в позові з причин банкрутства підприємства відсутні. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Питання оплати позивачу часу вимушеного прогулу неодноразово було предметом судового розгляду. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили. Згідно рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30 квітня 2014 року у справі №1622/9077/2012, яке набрало законної сили 25 вересня 2014 року, середньоденна заробітна плата позивача складає 265,54 грн. (471159 грн. сер.заробітку / 1748 днів за період з 16.06.2009 року по 20.04.2014 року). Оскільки після останнього поновлення позивача на роботі заробітна плата йому не нараховувалась та не сплачувалась, обраховуючи суму компенсації вимушеного прогулу суд виходить з обставин, встановленим наведеним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави. Після звільнення позивача 08 серпня 2014 року до дня розгляду справи судом період вимушеного прогулу становить 65 календарних днів. Відповідно, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 17260 грн. 10 коп. (65 дн. х 265,54 грн.). У зв'язку з цим з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17260 грн. 10 коп. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача, що оскільки згідно п.3.1. контракту №14 від 27 лютого 2008 року за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, керівнику заробітна плата виплачується за рахунок коштів підприємства, то і середній заробіток за час вимушеного прогулу в разі поновлення на роботі має бути йому виплачений за рахунок коштів ДП НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія». При цьому суд також виходить з того, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 30 квітня 2014 року встановлено, що обов'язок відшкодування позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу має особа, винна в незаконному звільненні працівника - НАК «Надра України». Крім того, як встановлено постановою Господарського суду Полтавської області у справі №18/117 від 18 липня 2013 року (п.7 резолютивної частини постанови), у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів, обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури. Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача необхідно стягнути саме з НАК «Надра України». Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Дослідженими в справі доказами встановлено факт порушення прав позивача [PERSON], зокрема, наявність порушень його трудового права внаслідок незаконного звільнення, та спричинення йому моральної шкоди. Сам по собі факт незаконного звільнення позивача вже свідчить про завдання моральної шкоди. Така шкода виражена в хвилюваннях внаслідок неможливості реалізувати своє трудове право, необхідності додатково вживати заходи для вишукування засобів до існування та утримання родини, а також витрачати час та моральні зусилля, спрямовані на захист порушеного права. При визначені розміру компенсації за завдану моральну шкоду суд враховує обставини її завдання, тривалість порушень, а також той факт, що дана шкода позивачу завдана п'ятим поспіль незаконним звільненням. Суд вважає, що відповідним відшкодуванням буде компенсація в розмірі 10000 грн., яка відповідатиме принципу справедливості та виваженості, а також сприятиме утриманню відповідача від подальшого порушення прав позивача. Тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь [PERSON] підлягає до стягнення 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п.4 ч.1 ст.367 КЗпП України в частині поновлення позивача на роботі рішення підлягає до негайного виконання. У зв'язку з частковим задоволенням позову, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 974 грн. 40 коп. (задоволено три вимоги немайнового характеру та одна - майнового характеру: 243 грн. 60 коп. х 4).

Outcome: partial