Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та додаткових витрат на навчання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 05.12.2003 року. Від шлюбу вони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, з 2003 року відповідач сплачував аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття. Проте, на даний час донька досягла повноліття та вступила на навчання до Київського міжнародного університету четвертого рівня акредитації на денну форму навчання (контрактна основа), термін навчання становить з 01.09.2018 року по 30.06.2023 року. Вартість освітніх послуг за навчальний рік, починаючи з 01.09.2019 року, становить 27 300,00 грн. Як зазначає позивач, вона не має можливості утримувати доньку самостійно. З урахуванням вартості навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, харчування, проживання за місцем знаходження позивач вважає доцільним стягнути з відповідача аліментів в розмірі 2500,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач інших утриманців не має, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, до закінчення донькою навчання, але не більш, як досягнення нею 23-х років. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 20.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 26.11.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач вказує на те, що він не визнає позовні вимоги. Так, відповідач вказує на те, що на даний час він не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 2500,00 грн. від свого доходу, який становить 3000-4000 грн. на місяць та не має постійного характеру, оскільки останній рік знайти постійну роботу не вдається, причиною чого насамперед є карантинні обмеження, які викликали згортання діяльності багатьох підприємств. На даний час він займається підробітками на будівництві, що має сезонний характер. Окрім цього, він має обов`язок щодо утримання своїх непрацездатних батьків [PERSON] , 1952 року народження, та [PERSON] , 1952 року народження. Він не має у власності будь-якого нерухомого майна, банківських вкладів або інших заощаджень. З урахуванням наведеного, відповідач наполягає на тому, що сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки він не має можливості, хоча у разі покращення його фінансового стану (влаштування на постійне місце роботи) він готовий підтримувати дитину без потреби судового врегулювання або примусу. Відповідач зауважив і на те, що позивач, вказуючи на те, що вона не може самостійно утримувати доньку, не надає доказів про розмір свого доходу, наявність нерухомого майна, придбання автомобіля. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що позивачем не надано доказів того, що він може надавати матеріальну допомогу, відповідач вважає, що позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому він не визнає позовні вимоги та просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 27.11.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1000,00 грн. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 05.12.2003 року (а.с.11). Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.10). [PERSON] є студентом Медико-фармацевтичного факультету Київського міжнародного університету четвертого рівня акредитації, денна форма навчання, яке здійснюється на контрактній основі, стипендія не нараховується. Термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2023 року (а.с.13, 14, 15, 16). За нормою ст.198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. (ч.2 ст.200 Сімейного кодексу України) При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, та враховує наступні обставини, що [PERSON] проживає разом з матір`ю та перебуває на утриманні, навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, не працює. Тому відповідно до вимог сімейного законодавства повнолітня дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку батьків. Відповідач є особою працездатного віку, обмежень щодо його працевлаштування судом не встановлено, відтак, суд приходить до висновку про те, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує те, що на даний час відповідач офіційно не працює, інших утриманців не має. Посилання відповідача на неможливість сплати ним аліментів, оскільки він офіційно не працює, підстав для відмови в задоволенні позову не дають, оскільки відсутність офіційного та постійного працевлаштування не звільняє від обов`язку з утримання повнолітньої дитини. Суд критично ставиться і до тверджень відповідача про те, що він має обов`язок з утримання своїх непрацездатних батьків [PERSON] , 1952 року народження, та [PERSON] , 1952 року народження, оскільки надана ним довідка сільської ради від 26.10.2020 року не свідчить про те, що батьки перебувають на утриманні відповідача або він надає їм будь-яку матеріальну допомогу. Крім того, з даної довідки вбачається, що відповідач має брата [PERSON] , який аналогічно відповідачу також має обов`язок з утримання непрацездатних батьків, якщо є така потреба. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до закінчення дитиною навчання, а саме до 30.06.2023 року. Інші доводи відповідача суд до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджуються належними доказами по справі і підстав для відмови в позові в повному обсязі не дають. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішення суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 19 жовтня 2020 року. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 840,40 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: partial