Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Макіїввугілля» «Шахта ім. В.І. Леніна» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що в період з 26.07.1981р. по 13.10.1981р. та з 09.01.1984р. по 21.04.1993р. перебував у трудових відносинах з «Шахта ім. В.І. Леніна» ДП «Макіїввугілля». 05.03.1984р. під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок на підприємстві і він отримав травму. У зв'язку з травмою він лікувався з 05.03.1985р. по 30.03.1985р. та з 15.04.1985р. по 03.05.1985р. з діагнозом «забій підборіддя, струс головного мозку, посттравматичний скронево-щелепний артрит, двосторонній отит», «залишкові явища черепно-мозкової травми у вигляді вегето-судинної дістанії, наслідки черепно-мозкової травми, 1985». Внаслідок отриманої травми на виробництві він постійно знаходиться під наглядом лікаря-невролога та періодично знаходиться на стаціонарному лікуванні, відчуває біль у голові, звичайна робота вдома стала для нього непосильною, травма постійно дає знати про себе і не дає змоги вести звичайне та повноцінне життя, впоратися по господарству та інш. Крім того зазначив, що у зв'язку з зазначеними травмами 15.02.1995р. оглядом МСЕК йому вперше встановлена 3 група інвалідності зі ступеням втрати професійної працездатності 50%, а у 2009р. визнано інвалідом 2 групи зі ступенем втрати професійної працездатності 70%. Враховуючи викладене просив стягнути з відповідача на його користь 50 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. Позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позові і просив їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю Бушнєв С.О. позовні вимоги не визнав у повному обсязі і пояснив суду, що моральну шкоду, яка була спричинена позивачу, повинен відшкодовувати фонд соціального страхування. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом були встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст.ст 1, 3 частини 4 ст.43, частин 1 та 2 ст.46 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що в період з 10.08.1981р. по 21.04.1993р., з перериванням роботи у зв'язку з проходженням строкової служби в армії з 14.10.1981р. по 13.10.1983р., він перебував у трудових відносинах з ДП «Макіїввугілля» «Шахта ім. В.І. Леніна» займаючи різні посади. Актом по формі Н-1 №44 про нещасний випадок на виробництві від 06.03.1985р. встановлено, що 05.03.1985р. на транспортерному штреку 6-ої западної лави Шахти ім. В.І. Леніна стався нещасний випадок з прохідником 5 розряду [PERSON], внаслідок якого останнього було травмовано. Встановлено діагноз: «забій підборіддя, струс головного мозку, посттравматичний скронево-щелепний артрит, двосторонній отит». Враховуючи особливості захисту здоров'я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Приписами ст.12 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру є моральною шкодою потерпілого. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за змінами внесеними постановою Пленуму № 4 від 25.15.2001р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Заподіяний моральний збиток відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені неправомірними діями інших осіб. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність заподіяння [PERSON] моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я під час виконання трудових обов'язків. Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993р. №473 (надалі - Правила), що діяли на час спірних правовідносин, встановлено, що власник підприємства, установи і організації (або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за моральну шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Згідно п. 38 Правил право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Актом огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності 15.02.1995р. позивачу було вперше встановлено третю групу інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом зі ступеням втрати професійної працездатності 50%, а 05.05.2011р. безстроково встановлена друга група інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом зі ступенем втрати професійної працездатності 70% та дозволено труд у спеціально створених умовах у періодичному режимі. Рекомендовано лікування у психіатра. Відповідно до встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що право на відшкодування завданої моральної шкоди виникло у позивача з 15.02.1995 року - з часу встановлення рішенням МСЕК втрати професійної працездатності. У відповідності до ст.440-1 Цивільного кодексу України (в редакції 1963р., яка діяла на час виникнення спірних відносин) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Згідно статті 237-1 КЗПП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що ушкодження здоров'я [PERSON] під час виконання трудових обов'язків спричиняє йому моральні та фізичні страждання, а саме: він постійно знаходиться під наглядом лікаря-невролога та періодично проходить стаціонарне лікування, відчуває біль у голові, звичайна робота вдома для нього непосильна, травма постійно дає знати про себе і не дає змоги вести звичайне та повноцінне життя, впоратися по господарству та інш. Таким чином, вже на протязі тривалого часу позивач вимушений переносити та терпіти наслідки отриманих травм, які виражаються у сильних больових відчуттях, що позначається не тільки на його здоров'ї, а також і на психіці. Відповідно до ст. 440-1 ЦК України (1963р.) розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. У справі, яка розглядається, позивачеві було встановлено втрату професійної працездатності висновком МСЕК від 15.02.1995р. На той час абзацом 5 пункту 11 Правил було передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати не залежно від інших будь-яких виплат. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 25.11.1993р. №3653-ХІІ мінімальна заробітна плата у 1995 році складала 60 000 карбованців. Як роз'яснив Пленум ВСУ у Постанові №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Отже, враховуючи характер і тривалість страждань позивача, стан його здоров'я, а також приймаючи до уваги той факт, що у 2011р. йому безстроково встановлено 2-гу групу інвалідності, що також негативним чином вплинуло на його психічний стан, суд приходить до висновку про обґрунтованість суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн.

Outcome: partial