Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів середній заробіток в сумі 32\~806,62 грн. за час вимушеного прогулу за період з 20.04.2015 р. по 14.09.2015 р. за затримку виконання рішення суду. Свої вимоги мотивує тим, що 20.04.2015 р. рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду його було поновлено на посаді начальника станції Новоград-Волинський 1 другого класу Відокремленого підрозділу «Коростенська дирекція залізничних перевезень» Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» з 18.03.2014 р. Дане рішення мало бути виконано негайно, однак лише 14.09.2015 р. відповідачем було видано наказ про поновлення його на роботі. Свої права вважає порушеними, а тому просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме 32\~806,62 грн. що визначено шляхом множення кількості робочих днів за період з 20.04.2015 р. по 14.09.2015 р. 99, на суму середньоденного заробітку 331,39 грн., встановлену рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 20.04.2015 року по справі №285/1408/14-ц. В судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Просив залучити у якості співвідповідача ПАТ «Українська залізниця», як правонаступника первинного відповідача Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця», оскільки таке правонаступництво передбачено Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Представник відповідачів позов не визнала. Пояснила, що Державне територіально-галузеве обєднання «Південно-Західна залізниця» на теперішній час не ліквідовано, отже ПАТ «Українська залізниця» не може нести відповідальність за його зобовязаннями. Проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі було виконано у встановленому законом порядку згідно постанови державного виконавця №48585280 від 31.08.2015 року. Затримка поновлення на роботі відбулась у звязку зі зверненням відповідача до суду із заявою про розяснення рішення суду. Крім того, посилалась на факт отримання позивачем державної допомоги по безробіттю, яку слід зарахувати в доходи [PERSON] за час вимушеного прогулу. ДТГО «Південно-Західна залізниця» на вимогу Новоград-Волинського міського центра зайнятості відшкодувало 35519,14 грн. сплачених [PERSON] в якості допомоги по безробіттю. Зазначена сума, на думку відповідача, підлягає зарахуванню в середній заробіток позивача. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. \~Судом встановлено, що 20.04.2015 року рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду позивача поновлено на посаді начальника станції Новоград-Волинський-1 другого класу Відокремленого підрозділу «Коростенська дирекція залізничних перевезень» Державного територіального-галузевого обєднання «Південно-західної залізниці» з 18.03.2014 року; стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.03.2014 року по 20.04.2015 року в сумі 90798,12 грн. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 07.07.2015 р. рішення залишено в силі ( а.с. 21-25, 26-29). В частині поновлення позивача на посаді рішення суду підлягало негайному виконанню. Позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про виконання рішення суду, та прийняття виконавчого листа до виконання, що підтверджується копіями заяв позивача та листами відповідача ( а.с. 9-16, 17-19). Наказом ВП «Коростенська дирекція залізничних перевезень» №1098/ос від 14.09.2015 року на виконання рішення суду поновили [PERSON] на посаді начальника станції Новоград-Волинський-1 другого класу з 18.03.2014 року (а.с. 20). Згідно зі ст. 236 КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. \~\~\~[PERSON] просить суд розрахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.04.2015 року по 14.09.2015 року (99 робочих днів), виходячи з розміру середньоденного заробітку, який встановлений рішенням суду від 20.04.2015 року. Середньоденна заробітна плата позивача становить 331,38 грн. (а.с.21-26). \~\~Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі - Порядок). Рішенням суду від 20.04.2015 року про поновлення [PERSON] на роботі встановлено розмір середньоденного заробітку в сумі 331,38 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Разом з тим, вищезазначене рішення суду містить розрахунок середньоденного заробітку, в якому сума посадового окладу 4734 грн. та надбавки за вислугу років 1893,16 грн. помилково зазначено як «6627,60 грн.», що є очевидною арифметичною помилкою, оскільки 4734+1893,16=6627,16 Встановлена судом кількість робочих днів, прийнятих до розрахунку складає 20, отже, середньоденний заробіток позивача слід визначити як 6627,16 грн. : 20 р.д. = 331,36 грн. Щодо кількості днів, за які підлягає стягненню середній заробіток, суд зазначає наступне. Позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за період з 20.04.2015 року по 14.09.2015 року. Таку вимогу суд визнає необґрунтованою, оскільки судовим рішенням від 20.04.2015 року на користь позивача стягнуто середній заробіток по 20.04.2015 року включно. Крім того, з 14.09.2015 року позивач поновлений на роботі та з цього дня йому виплачується заробітна плата за відпрацьований час. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період з 21.04.2015 року по 13.09.2015 року. Згідно звичайного графіку роботи у цей період було 98 робочих днів. За таких обставин, суд визначає суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу шляхом множення середньоденного заробітку 331,36 грн. на 99 робочих днів. 331,36 Х 99 = 32473,08 грн. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо необхідності врахування факту відшкодування відповідачем на користь служби зайнятості суми допомоги по безробіттю [PERSON], оскільки згідно записів № 31 та № 32 у трудовій книжці позивача він отримував допомогу по безробіттю з 19.04.2014 року до 13.04.2015 року (а.с. 42), що виходить за межі періоду, за який стягується середній заробіток ( з 21.04.2015 року по 13.09.2015 року). Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, а саме у сумі 32\~473 грн. 08 коп. Зазначена сума підлягає стягненню на користь [PERSON] з ДТГО «Південно-Західна залізниця». Суд визнає необґрунтованими посилання позивача на факт правонаступництва ПАТ «Українська залізниця» відносно зобовязань Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця», відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», оскільки згідно витягу з державного реєстру юридичних осіб первинного відповідача ДТГО «Південно-Західна залізниця» на час розгляду даної справи не припинено. Відповідно до ч. 4 ст. 91 ЦК України, цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до ПАТ «Українська залізниця». Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 487,20 грн. та 5 грн. банківські послуги, згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути такі витрати з відповідача на користь позивача. З огляду на вищенаведене,

Outcome: partial