Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти з реєстрації. В обґрунтування позову зазначено, що 10.11.2015 позивач уклав усний договір з відповідачем про те, що [PERSON] як власник квартири [ADDRESS] надав відповідачу тимчасову реєстрацію у своїй квартирі на 6 місяців, щоб відповідач мав можливість оформити та отримати в органах Міграційної служби посвідку на тимчасове проживання, оскільки він на той час був студентом денного відділення медичного університету і з реєстрацією в гуртожитку університету були якісь затримки, а згідно з міграційним законодавством України в 2015 році першому кварталі 2016 року іноземці зобовязані були у десятиденний строк після отримання посвідок або після скасування попередньої реєстрації зробити нову. Після спливу шести місяців від дня реєстрації відповідачів в квартирі позивача вони зобовязувалися добровільно знятися з реєстрації. Фізично відповідач в зазначеній квартирі жодного разу не знаходився, комунальними послугами не користувався, особистих речей відповідача в квартирі ніколи не було, жодну поштову кореспонденцію за цією адресою відповідач ніколи не виписував та не отримував. Оскільки фізично за цією адресою відповідача ніколи не було, ключів від квартири в нього також не було. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку №1918 від 16.12.2016 КП «Жилкомсервіс» дільниця № 28 в квартиру № 4, розташовану в будинку №27 по вул. Кандаурова в м. Харкові відповідач був зареєстрований (прописаний) з 10.11.2015, тобто знятися з реєстрації добровільно він повинен був до 05.05.2016, однак не виконав взяті на себе зобовязання та з реєстрації не знявся. Ніякого майна, що належить Відповідачу в квартирі немає. Реєстрація місця проживання в належній позивачу на праві приватної власності квартири сторонніх осіб перешкоджає користуванню і вільному розпорядженню належним майном, завдає збитків при оплаті комунальних послуг та послуг на утримання житла. У судове засідання позивач зявився, позовні вимоги підтримав повністю та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на подані докази, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, від його представника надійшла до суду заява, в якій зазначено, що проти задоволення позову не заперечує. Третя особа - Департамент реєстрації місця проживання у Холодногірському районі м. Харкова про дату та час розяглду справи сповіщалася своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. На підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 26.10.2015, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], позивач є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач на підставі усної домовленості з позивачем зареєстрований в [INFO] з 10.11.2015, що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс» №1948 від 16.12.2016. Згідно акту не проживання від 12.12.2016, складеного мешканцями будинку №27 по вул. Кандаурова в м. Харкові [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вказані особи ніколи не бачили, не чули про користування [PERSON] квартирою №4 по вул. Кандаурова, 27 в м. Харкові. На підставі ст.ст. 319, 321, 383 ЦК України, власник житлового будинку (квартири) користується, володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Крім того, на підставі ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Згідно ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 Житлового кодексу УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Встановлено, що відповідач не є членом сімї позивача, тривалий час не проживає у вказаному приміщенні, підлягає визнанню таким, що втратив право користування за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюються протягом семи днів на підстави заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи,остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права на користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Зняття з реєстраційного обліку є способом захисту права власника. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, як звернено увагу у п. 34 Постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав від 07.02.2014 р., усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи викладене, суд, оцінюючи подані докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням.. Крім того, позивачем було заявлено вимогу про зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Суд вважає, що ця вимога позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки зазначена норма закону визначає порядок зняття з реєстрації з підстав визнання таким, що втратив право користування жилим приміщення як самостійну норму, в задоволенні вимоги про зняття з реєстраційного обліку слід відмовити, як таку, що заявлені безпідставно. Реєстрація та зняття з реєстрації громадян не є компетенцією суду, підставою для знаття з реєстрації особи є відповідне рішення суду про визнання особи такою, що втратив право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації, що є підставою у відмові в задоволенні цієї вимоги. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial