Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що 07.08.1999 року сторони по справі зареєстрували шлюб за актовим записом за №103 у відділі РАЦС Виноградівського РУЮ. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачкою, а тому позивачка змушена звернутися з вимогою про стягнення аліментів, оскільки домовленості про сплату аліментів між сторонами немає. Відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та обов`язку утримувати своїх дітей, а тому просить суд стягувати аліменти із відповідача в твердій грошовій сумі, а саме по 3000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що вимоги заявленого позову підтримує повністю та просить суд такі задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоч про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надіслання на адресу реєстрації місця проживання судової повістки рекомендованим поштовим відправленням. Поважність причин неявки суду не повідомив, заперечень проти позову (відзив) не подавав. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст.ст. 280-282 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, відзив протягом строку, встановленого судом відповідно до положень ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач не подав та клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. На підставі ст. 280, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши подані на їх підтвердження докази, суд приходить до таких висновків. У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що 07.08.1999 року сторони по справі зареєстрували шлюб за актовим записом за №103 у відділі РАЦС Виноградівського РУЮ. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у позивачки з відповідачем не склалося, сторони проживають окремо, подружні відносини між ними припинилися, вони не ведуть спільне господарство, діти проживають з позивачкою та перебувають на її повному утриманні, а тому позивачка змушена звернутися з вимогою про стягнення аліментів, оскільки домовленості про сплату аліментів між сторонами немає. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Обов`язками батьків по вихованню та розвитку дитини, відповідно до ст.150 СК України, є обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.6 ст.6 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Тобто обов`язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Доказів наявності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину суду не надано. Отже, суд приходить до висновку, що звернення позивачки із позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей є підставними. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 2020 р. встановлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня по 30 червня - 2218,00 грн. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Відповідач [PERSON] не має регулярного доходу, тому розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі. У разі зміни матеріального або сімейного стану чи погіршення здоров`я має право звернутись до суду для зменшення розміру аліментів у відповідності до ст.192 СК України. У зв`язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей сторін, слід визначити в розмірі по 1800,00 грн. щомісячно на кожну дитину, з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку із чим заявлений позов підлягає до часткового задоволення. Отже, оцінивши подані сторонами та досліджені під час судового розгляду справи докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що звернення позивачки є підставним, а її позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до часткового задоволення. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд зобов`язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч.1 ст.191 СК України, згідно якої аліменти на дитину та дружину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial