Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У листопаді 2011року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що позивач мешкав у квартирі [ADDRESS]. Його мати - [PERSON] померла [INFO], а його батько - [PERSON] помер [INFO] У 1995р. сім'я позивача приватизувала вказану квартиру. Позивачу належала на праві приватної власності 1/3 частки, а 2/3 частки - його батьку. [PERSON] є інвалідом 2 групи з дитинства, хворіє на ДЦП, спастичний правосторонній геміпарез, у зв'язку із чим потребує сторонньої допомоги. Після смерті матері позивача обов'язки по догляду за позивачем виконував його батько. [PERSON] домовився з відповідачкою про те, що вона буде здійснювати за позивачем постійний пожиттєвий догляд, а він за це подарує їй 2/3 частки квартири [ADDRESS]. 14.04.2006р. [PERSON] подарував [PERSON] 2/3 частки вказаної квартири. Однак своїх обіцянок щодо догляду за позивачем [PERSON] після смерті батька позивача не виконувала. У зв'язку із цим позивач змушений був поїхати до притулку. 12.12.2008р. між сторонами був укладений договір дарування 1/3 частки квартири [ADDRESS], зареєстрований приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 2177. Позивач стверджує, що цей договір був укладений проти його волі внаслідок застосування до нього психічного тиску з боку відповідачки; у присутності сторонніх осіб; під впливом тяжкої обставини - хвороби. Крім цього вказаний договір був вкрай невигідним для нього, оскільки він міг би, знаходячись у притулку, отримувати дохід від передачі свого житла в найм або продажу своєї частки квартири, а гроші використати на лікування та догляд. Посилаючись на вказані обставини позивач просить суд визнати недійсним договір дарування від 12.12.2008р. № 2177, укладений між сторонами; зобов'язати [PERSON] відшкодувати моральну шкоду на користь позивача у розмірі 10000,00 грн.. У січні 2012р. позивач збільшив позовні вимоги, а саме просив суд застосувати наслідки недійсності правочину до договору дарування від 12.12.2008р. № 2177. В квітні 2012р. позивач уточнив позовні вимоги щодо підстав визнання договору дарування недійсним, вказав, що договір укладений під впливом помилки та в момент його вчинення позивач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив про їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Приватний нотаріус в ході розгляду справи заперечувала проти позову та надала письмові заперечення. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи переходить до наступного. [PERSON] на праві власності належало 2/3 частини квартири [ADDRESS], на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого ДП СЗ ім. 61 Комунара м. Миколаєва 30.05.1995р., Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.01.2006р., зареєстрованих в ММБТІ за № 19336. 1/3 частини квартири [ADDRESS], належала позивачу на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого ДП СЗ ім. 61 Комунара м. Миколаєва 30.05.1995р., право власності зареєстроване в ММБТІ 18.07.1995р. за № 19336; Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.01.2006р. [PERSON] є інвалідом 2 групи з дитинства, хворіє на ДЦП, спастичний правосторонній геміпарез, у зв'язку із чим потребує сторонньої допомоги. Це підтверджується відповідними медичними довідками, що містяться в матеріалах справи (а.с. 7-10). Його мати - [PERSON], померла [INFO], а його батько - [PERSON], помер [INFO]. Наказом від 19.12.2008р. за № 64, виданий Миколаївським міським притулком для громадян похилого віку та інвалідів, [PERSON] зарахований на постійне проживання до Миколаївського міського притулку для громадян похилого віку та інвалідів з 19.12.2008р., путівка № 90 від 19.12.2008р. (а.с. 11). Відповідно до договору дарування від 14.04.2006р. [PERSON] подарував [PERSON] 2/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 6). 12.12.2008р. між сторонами був укладений договір дарування 1/3 частки квартири [ADDRESS], зареєстрований приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 2177 (а.с. 5). Порядок укладання договору визначений главою 53 ЦК України. За приписами ч. 1 ст. 638, ч. 1,3 ст. 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-які формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у письмовій формі, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009р. передбачено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2012р. по справі була призначена судово-психіатрична експертиза. Висновком Акта № 74 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 04.04.2013р. встановлено, що [PERSON] на момент укладення договору дарування - 12.12.2008р. страждав ДЦП (хвороба Літтля) із зниженням інтелектуальних функцій до ступеня вираженої дебільності на межі з імбецильністю. В силу своєї психічної неповноцінності [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент оформлення договору дарування - 12.12.2008р. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.05.2013р. по справі була призначена комісійна судово-психіатрична експертиза. У відповідності до Акта амбулаторної комплексної судово-психіатричної експертизи № 404 від 28.02.2014р. [PERSON] в момент укладення договору дарування - 12.12.2008р. виявляв та виявляє в теперішній час розумову відсталість в степені вираженої дебільності внаслідок раннього органічного ураження ЦНС (ДЦП) з правостороннім гемипарезом. Даний розлад значним чином впливало на розуміння [PERSON] значення своїх дій та можливість керувати ними. У [PERSON] виявлено помірно виражене зниження інтелекту. На момент укладення договору дарування 12.12.2008р. [PERSON] обмежено міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. З наведеного вбачається, що [PERSON] в момент укладення договору дарування від 12.12.2008р. не в повній мірі усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому в силу чинного законодавства, а саме статті 225 ЦК України вказаний договір дарування є недійсним. Згідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та Узагальнення Верховного суду України від 24.11.2008 «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі. Вона має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Воля особи до вчинення правочину і результат правочину не узгоджуються в разі помилки, якщо вона має істотне значення. Такими є помилки щодо правової природи правочину, його змісту. Істотною може вважатись помилка, наслідки якої взагалі неможливо усунути. У зв'язку з тим, що позивач не в повному обсязі усвідомлював значність своїх дій, він міг помилятись стосовно правової природи договору, що укладався та взагалі щодо вчинення цих дій по укладанню угоди. Таким чином, вимоги позивача щодо визнання договору дарування недійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Згідно з п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинно бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В чому саме полягає моральна шкода, позивач не зазначив, так само як и не зазначив причинно-наслідного зв'язку між діями відповідача та спричиненою моральною шкодою. Також суд вважає визнання договору дарування недійсним достатньою мірою для поновлення порушеного права позивача. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial