Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позову зазначив, що в період з 10.03.1992 по 11.04.2001 та з 22.06.2005 по 12.12.2011 працював машиністом електровоза Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», при виконанні роботи підпадав під дію загальної вібрації, показники котрої перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Загальний стаж роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, складає 20 років, що підтверджується відомостями внесеними до трудової книжки виданої на ім`я позивача та актом форми П-4 «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання». У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідача, позивачем отримано хронічне професійне захворювання «вібраційна хвороба другої ст. (хронічна полі невропатія верхніх та нижніх кінцівок)». 27.05.2013 року, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 40% по вібраційній хвороби та встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії АБ № 0003661 виданою на ім`я позивача. 10.06.2014 року, пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 40% по вібраційній хвороби та встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії АБ № 0005835 виданою на ім`я позивача. 07.04.2016 року, пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 70% по вібраційній хвороби та встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №016671 виданою на ім`я позивача. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, згідно медичного висновку центральної лікарсько-експертної комісії ДУ «Інститут медицини праці імені Ю .І.Кундієва національної академії медичних наук України» від 15.03.2018 року №684, позивачу встановлено уточнюючий діагноз: «вібраційна хвороба ІІ ст. (хронічна полі невропатія верхніх та нижніх кінцівок з нижнім пара парезом і порушення функції ходи)». 14.05.2018 року, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, позивач пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 70% по вібраційній хвороби та встановлено безстроково другу групу інвалідності, з 01 травня 2018 року, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №050163 виданою на ім`я позивача. Таким чином він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями, пересуванні в просторі. Тому, просить суд стягнути з ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» та Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції на свою користь моральну шкоду в розмірі по 292 110 гривень з кожного окремо, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Крім того, Позивач просить суд стягнути з Відповідача судові витрати, які позивач поніс на момент подання позовної заяви складаються з витрат на правову (правничу) допомогу в сумі - 6531,4 гривень, які складаються з наступного: усна консультація Клієнта (Позивача), щодо підстав для відшкодування моральної шкоди з Відповідача, завданої ушкодженням здоров`я - 2 години = 2*1921*40% = 1536,8 гривень вивчення судової практики в справах про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я - 2 години = 2*1921*40% = 1536,8 гривень формування з Клієнтом (Позивачем) загальної позиції у справі - 1 година = 1921*40% = 768,4 гривень подання адвокатського запиту до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - 0,5 годин = 0,5*1921*40% = 384,2 гривень складення позовної заяви «Про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я» - 3 години = 3*1921*40% = 2305,2 гривень Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України,суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами,за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача ПрАТ «Інгулецького гірничо-забачувального комбінату» подала до суду відзив, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтовує тим, що ціна позову в розмірі не відповідає критеріям розумності та справедливості. Також відповідач посилається, що відповідно до Акту розслідування професійного захворювання не встановлено винних осіб, котрі порушили норми охорони праці, які б знаходилися у причинному зв`язку із виникненням у позивача професійного захворювання та моральної шкоди. Позивач погодився з результатами розслідування професійного захворювання та вищевказаний акт не оскаржував. При укладанні з відповідачем трудового договору позивачу було роз`яснено його права та обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому, позивач свідомо приймав наявні умови праці і усвідомлював можливість нанесення шкоди його здоров`ю. До того ж, представник відповідача вказує, що за роботу в шкідливих умовах праці відповідач надає працівникам передбачені чинним законодавством та колективним договором ПрАТ «ІнГЗК» пільги та компенсації. Тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці збільшує ризик професійного захворювання, і це насамперед, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Згідно чинного законодавства України у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, та якими доказами це підтверджується. Однак, зазначена позивачем сума моральної шкоди є необґрунтованою, оскільки жодних медичних документів про розлади здоров`я, пов`язаних з психологічним станом позивача до позову не надано, у чому саме є моральне страждання не зрозуміло. Представник відповідача Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області Желєзняк В.В. надала відзив, згідно якого просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. В обґрунтування відзиву зазначає, що належним відповідачем має бути підприємство на якому працював позивач, оскільки відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується виною особою. Посилається, що з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про загально обов`язкове соціальн6е страхування» з якого вбачається, що оскільки відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, а тому й відсутні підстави для покладення на відділення обов`язок здійснювати таку виплату. Відповідь на відзив ні позивачем, ні його представником до суду не подавалась. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, відзиви, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] тривалий час працював на підприємстві відповідача, а саме відповідно до записів у трудовій книжці виданої на ім`я [PERSON] , останній з 10.03.1992 року по 11.04.2001 року та з 22.06.2005 року по 12.12.2011 року працював на підприємстві відповідача Приватному акціонерному товаристві «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат». (а.с. 47-58) Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.03.2013 року слідує, що позивачу встановлено професійне захворювання : «вібраційна хвороба другої ст. (хронічна полі невропатія верхніх та нижніх кінцівок)». До причин виникнення професійного захворювання віднесено вплив на позивача загальної вібрації 106 дБ при нормативному значенні 101 дБ; 111 дБ при нормативному значенні 107 дБ; 61 дБ при нормативному значенні 59 дБ під час роботи на підприємстві відповідача. Приписами акту посадовим особам відповідача рекомендовано здійснити заходи для запобігання виникненню хронічних професійних захворювань. Згідно п. 19 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.03.2013 року до осіб, які порушили вимоги законодавства про охорону праці віднесено керівництво цеху зазначеного в п.16 даного акту в період роботи [PERSON] (а.с.17-21) 27.05.2013 року позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 40% по вібраційній хвороби та встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії АБ № 0003661 виданою на ім`я позивача. (а.с.10) 10.06.2014 року позивач пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 40% по вібраційній хвороби та встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії АБ № 0005835 виданою на ім`я позивача. (а.с.11) 07.04.2016 року позивач пройшов огляд МСЕК, де йому безстроково було визначено ступень втрати професійної працездатності 70% по вібраційній хвороби та встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №016671 виданою на ім`я позивача. (а.с.12) 14.05.2018 року, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, позивач пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 70% по вібраційній хвороби та встановлено безстроково другу групу інвалідності, з 01 травня 2018 року, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №050163 виданою на ім`я позивача. (а.с.13 -16) Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 274 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в період часу з 21.08.2013 р. по 30.08.2013 р., при надходженні на лікування потерпілий висловив скарги про наявність больових відчуттів в поперековому відділі хребта з віддачею в обидві ноги, слабкість в ногах, відчуття оніміння в обох руках. (а.с.25) Відповідно до виписки з карти хворого № 141 позивач перебував на лікуванні в період часу з 29.01.2014 р. по 11.02.2014 р. (а.с.26 -27) Згідно виписки з карти хворого № 274 позивач перебував на лікуванні в період часу з 13.08.2014 р. по 03.09.2014 р. (а.с.28) Відповідно до виписки з карти хворого № 20322 позивач перебував на лікуванні в період часу з 22.09.2014 р. по 01.10.2014 р. (а.с.29 -30) Відповідно до виписки з медичної карти хворого № 6252 позивач перебував на лікуванні в період часу з 21.04.2015 р. по 30.04.2015 р. (а.с.31-32) Відповідно до виписного епікризу № 300 позивач перебував на лікуванні в період часу з 04.09.2015 р. від 14.09.2015 р. (а.с.33-34) Відповідно до виписного епікризу № 1307/129 позивач перебував на лікуванні в період часу з 19.02.2016 р. по 29.02.2016 р. (а.с.35-36) Згідно виписного епікризу № 254 позивач перебував на лікуванні в період часу з 06.04.2017 р. по 21.04.2017 р. (а.с.39-40) Згідно виписки із медичної карти № ЭА 5949 позивач перебував на лікуванні в період часу з 03.08.2017 р. по 12.08.2017 р. (а.с.41-42) Згідно виписки з медичної карти № 147 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в період часу з 16.02.2018 р. по 28.02.2018 р. (а.с.43-44) Згідно виписки із медичної карти № 270 позивач перебував на лікуванні в період часу з 05.03.2018 р. по 28.03.2018 р. (а.с.45-46) Відповідно до відомостей внесених до трудової крижки позивача, останній перебував в трудових відносинах з відповідачем в період 10.03.1992 по 11.04.2001 та з 22.06.2005 по 12.12.2011 та виконував роботу на посаді машиніста електровоза. Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Крім цього, суд не може погодитись із запереченням представника відповідача ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими та небезпечними факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити безпечні умови для праці. Таким чином, ПрАТ «Інгулецткий гірничо-збагачувальний комбінат» являється належним відповідачем по справі. Статтею 173КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Свої моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я на ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» позивач оцінює в розмірі 292 110 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим отримав 70% втрати професійної працездатності безстроково та другу групу інвалідності. Згідно медичних документів позивач неодноразово звертався до медичних закладів через стійке погіршення стану здоров`я, систематично проходить курси лікування. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, вік позивача, в якому настали дані негативні наслідки, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання, час роботи в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації від ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 160 000 гривень. Що ж, стосується вимог позивача до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування на його користь моральної шкоди в розмірі 292 110 грн., то в цій часті суд відмовляє позивачу в повному обсязі, з тих підстав. Щодо вимоги про стягнення 292 110 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Нормами законодавства, у редакції які були чинними станом на 20.12.2004 року, передбачено таке відшкодування Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,які спричинили втрату працездатності» від 23вересня 1999 року №1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров`я Фондом соціального страхування України. Крім того, як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону №717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпілі на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167Цивільного кодексу України та статтею 237-1Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Вище наведені норми діючого законодавства є підставою для відмови позивачу у позовних вимогах до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 1600 гривень. Що стосується вимог Позивача про стягнення понесених ним витрат на правову допомогу то суд зазначає, що пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно зі ст.13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст.1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права. Згідно п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Однак, Позивачем у своїй заяві не ставиться питання про стягнення з Відповідача судових витрат, які полягають у понесених витрат на правову допомогу, а лише зазначається про це у мотивувальній частині позовної заяви, тому дане питання судом не розглядалося та не бралось до уваги під час вирішення справи по суті. На підставі викладеного, та

Outcome: partial