Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Миколаївська міська рада звернулась до суду з заявою, в якій просила визнати спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] , яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відумерлою, та передати її територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради. Заява обґрунтована тим, що Миколаївській міській раді стало відомо, що [INFO] помер [PERSON] , та [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до інформації, викладеної в листі Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.02.2020 №109-5.3/480 зазначено, що в архіві міського відділу збергіаються актові записи про смерть від 09.12.1999, складений на [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , місце смерті: Україна, Миколаївська область, м. Миколаїв, та від 22.12.2003 - на [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , місце смерті: Україна, Миколаївська область, м. Миколаїв. Відповідно до договору міни №985 від 26.12.1997 [PERSON] та [PERSON] стали влансиками квартири [ADDRESS] . Даний договір був зареєстрований на Універсальній Товарній Біржі "Віконт-Т" в журналі реєстрації біржових угод №985 від 26.12.1997. З довідки №1378, виданої ТОВ «ЛІСКИ-М» 11.11.2019 року, виписки з будинкової книги та довідки форми Б, у вищевказаній квартирі були зареєстровані лише власники [PERSON] та [PERSON] . З виписки з особового рахунку вбачається, що заборгованість з квартплати за вищевказаною адресою становить 4153,18 грн. Після відкриття спадщини минуло більше року, однак ніхто зі спадкоємців за законом та за заповітом спадщину не прийняв. За такого, вказана квартира є відумерлою спадщиною та має бути передана територіальній громаді м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради. Представник заявника Миколаївської міської ради до судового засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, обставини викладені в заяві підтримує, наполягає на її задоволенні. Представник заінтересованої особи Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно належним чином, суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою. Згідно зі ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі договору міни №985 від 26.12.1997 року, зареєстрованого на Універсальній Товарній Біржі «Віконт-Т» в Журналі реєстрації біржових угод №985 від 26.12.1997 року. Так, право власності на вищевказану квартиру станом на 28.12.2012 року зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою про надання інформації №2981 від 12.11.2019 року, виданою Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації». Відповідно до довідки №1378, виданої ТОВ «ЛІСКИ-М» від 11.11.2019 року, виписки з будинкової книги, а також довідки форми Б, в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані лише власники [PERSON] з 20.01.1998 по 20.02.2000 та [PERSON] з 20.01.1998 по 20.02.2004. З листа Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) №109-5.3/480 від 27.02.2020 року про наявність актових записів вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть від 09.12.1999 року; [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть від 22.12.2003 року. Тобто, з вищевикладеного вбачається, що на день смерті [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . Після їх смерті залишилась спадщина, яка складається з вищевказаної квартири. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 62861006 від 11.12.2020 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 62861028 від 11.12.2020 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004р., правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу), а у відповідності до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а у відповідності до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За приписами ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Отже, суд лише визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування у передбачених законом випадках. Згідно ст. 334 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Статтею 338 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» зазначає, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади. Суди повинні враховувати, що відповідно до ч.1 ст. 1277 ЦК України суд лише визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування у передбачених законом випадках. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (ч.3 ст. 1277 ЦК України). Із системного аналізу положень частин першої, другої та третьої ст. 1277 ЦК України слідує, що орган місцевого самоврядування звертається до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою, у разі задоволення судом такої заяви, спадщина переходить у власність територіальної громади, тобто суд під час розгляду заяви у порядку окремого провадження не вправі ухвалити рішення про передачу спадщини у власність. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заява Миколаївської міської ради підлягає частковому задоволенню. Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину ніхто не прийняв, спадкові справи після їх смерті не заводились, тому суд визнає спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] відумерлою.

Outcome: partial