Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (надалі - ПрАТ «УПСК») : на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 29497,65грн. (витрати на медикаменти - 879 грн., витрати на поховання - 7972,65грн., шкода, пов'язана зі смертю потерпілої - 20 646 грн.), моральну шкоду - 13 764 грн.; на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 20 646 грн., пов'язану зі смертю потерпілої, моральну шкоду - 13 764 грн., на його ж користь стягнути з ПрАТ «УПСК» та [PERSON], як дитині загиблого та інваліда, матеріальну шкоду, завдану смертю годувальника, в сумі 225 грн. щомісячно, починаючи з 20.08.2013 року та довічно. Також просили стягнути на користь [PERSON] з ПрАТ «УПСК» та [PERSON], як особі, що не працює та здійснює догляд за онукою померлої, матеріальну шкоду, завдану смертю годувальника, в сумі 225 грн. щомісячно, починаючи з 20.08.2013 року по 2.11.2025 року. Крім того, просили стягнути з ТОВ «Азов-Карібе» моральну шкоду в розмірі по 500 000,00 грн. на кожного з позивачів, а з [PERSON] грошові кошти, пов'язані з кредитними зобов'язаннями померлої в сумі 5 394 грн. У серпні 2014 року до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивачі просили суд стягнути з ПрАТ «УПСК»: на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 29 497,65грн. (витрати на медикаменти - 879 грн., витрати на поховання - 7 972,65грн., шкода, пов'язана зі смертю потерпілої - 20 646 грн.), моральну шкоду - 13 764,00 грн.; на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 20 646 грн., моральну шкоду - 13 764 грн., на його ж користь стягнути з ПрАТ «УПСК» та [PERSON], як дитині загиблого та інваліда, матеріальну шкоду, завдану смертю годувальника, в сумі 245,66 грн. щомісячно, починаючи з 20.08.2013 року та довічно. Також просили стягнути: на користь [PERSON] з ПрАТ «УПСК» та [PERSON], як особі, що не працює та здійснює догляд за онукою померлої, матеріальну шкоду, завдану смертю годувальника, в сумі 245,66 грн. щомісячно, починаючи з 20.08.2013 року по 2.11.2025 року; з ТОВ «Азов-Карібе» моральну шкоду в розмірі по 500 000,00 грн. на кожного з позивачів, а з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON]. грошові кошти, пов'язані з кредитними зобов'язаннями померлої в сумі 5 394,00 грн. Крім того, на користь [PERSON] стягнути з [PERSON], ПрАТ «УПСК», ТОВ «Азов-Карібе» понесені судові витрати: витрати на оплату правової допомоги в період досудового слідства та судового розгляду кримінального правопорушення в сумі 1 700 грн., витрати на оплату правової допомоги за підготовку та складання позову в розмірі 1 750 грн., витрати на проїзд для участі у судовому засіданні в розмірі 364 грн., а всього 3 814 грн. Свої вимоги обґрунтовували тим, що 19.08.2013 року по вул. Купріна в м. Маріуполі Донецької області сталася ДТП, в результаті якої загинула їх мати [PERSON] Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13 грудня 2013 року винним у скоєнні ДТП визнано водія [PERSON], який працював водієм-екпедитором в ТОВ «Азов-Карібе». Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки EAGLE MD 5043, реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «УПСК». Оскільки відповідачі відмовилися добровільно сплатити суму матеріальної та моральної шкоди, заподіяною життю їх потерпілої матері в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка спричинила її смерть, просили позов задовольнити та відшкодувати понесені судові витрати. Позивачі та представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в частині стягнення шкоди з [PERSON] та ТОВ «Азов-Карібе». В обґрунтування своєї позиції зазначили наступне. Оскільки винна особа - відповідач [PERSON] на день скоєння ДТП перебував в трудових відносинах з ТОВ «Азов-Карібе», завдана ним шкода повинна відшкодовуватися роботодавцем. Враховуючи, що пенсія померлої [PERSON], яка була інвалідом 2-ої групи, перевищувала пенсію позивача [PERSON] не більш ніж на 50 грн., а сам він, не дивлячись на те, що визнаний інвалідом 3-ої групи має можливість працювати, його не можна вважати таким, що знаходився на утриманні матері, а тому позовні вимоги в частині стягнення на його користь як дитині загиблого та інваліда, матеріальну шкоду, завдану смертю годувальника, задоволенню не підлягають. Враховуючи, що позивачка [PERSON] проживає окремою сім'єю зі своїм чоловіком та дитиною, її також не можна вважати такою, що знаходилася на утриманні у своєї матері. Для стягнення з [PERSON] грошових коштів, пов'язаних з кредитними зобов'язаннями померлої правових підстав також не має, оскільки вони повинні бути сплачені спадкоємцями померлої в лімітах вартості успадкованого майна. Враховуючи, що [PERSON] сплатив потерпілим 37000,00 грн. моральної шкоди під час розгляду кримінальної справи, він вважає, що ця сума повністю охоплюється спричинена моральна шкода, а тому підстав для її стягнення з роботодавця також не має, проте це не є перешкодою для виплати страхового відшкодування страховою компанією. Представник ТОВ «Азов-Карібе» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з ТОВ в розмірі 1 000 000 грн., по 500 000 грн. на кожного позивача, оскільки моральну шкоду було сплачено винною особою [PERSON] в повному обсязі. Представник ПрАТ «УПСК», належним чином повідомлений про час місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, просив суд розглянути справу без його участі. В наданих суду запереченнях позов не визнав, оскільки, вважає, що вироком суду встановлено, що [PERSON] в повному обсязі відшкодував завдану шкоду, а ЗУ «Про страхування» передбачає, що страхове відшкодування не може перевищувати розмір прямого збитку. Крім того позивачі не надали належних доказів лікування потерпілої, тому немає підстав для відшкодування шкоди, пов'язаної з її лікуванням. Вважає, що позивачі мають право на страхове відшкодування в розмірі 34 549 грн., яке рахується з вирахуванням сплачених [PERSON] потерпілим коштів в сумі 37 000 грн. В ході судового розгляду представником ПрАТ «УПСК» було надано додаткові пояснення, в яких зазначав, що згідно ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачі мають право на відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого у загальному розмірі 41 292,00 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 13 794,00 грн., що виплачується рівними частинами, відшкодування витрат на поховання на підставі наданих квитанцій в загальній сумі 2 729,00 грн. Оскільки, згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків, розмір страхового відшкодування, за вирахуванням розміру шкоди в сумі 37 000 грн., сплаченого винною особою [PERSON], належний до виплати позивачам з боку ПрАТ «УПСК» становить 20 785 грн. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, що розглядається та справи про кримінальне правопорушення, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. При вирішенні спірних правових відносин суд, перш за все, керується вимогами ст.11 ЦПК України, за якими, суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19.08.2013 року по вул. Купріна в м.Маріуполі Донецької області, за участю водія [PERSON], що керував автомобілем марки MD 5043, реєстраційний номер [NUMBER], сталася ДТП, в результаті якої загинула мати позивачів [PERSON] Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13 грудня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено відповідне покарання. Під час вказаної ДТП [PERSON] працював водієм-екпедитором в ТОВ «Азов-Карібе». Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля MD 5043, реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «УПСК» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АС/1025418 (строк дії з 22.03.2013р. по 21.03.2014р.). Ліміт відповідальності винної особи у разі настання страхового випадку за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) складає 100 000 грн., а за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 50 000 грн. Наведені судом обставини, визнані сторонами, за вимогами ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до п.2.1 ст.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 32 цього Закону передбачені випадки, коли шкода не відшкодовується, а статтею 37 Закону підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування (регламентної виплати). Тобто діючим законодавством передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. З відповіді ПрАТ «УПСК» від 7.04.2014 року вбачається, що позивачам було відмовлено у виплаті страхового відшкодування тому, що інша особа - [PERSON] вже сплатив заподіяну потерпілим моральну шкоду. Проте такі підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування не передбачені ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів України». Тим більш, що вироком суду, на який посилається представник ПрАТ, розмір завданої шкоди (матеріальної або моральної) не встановлено. Відповідно до п.27.3 ст.27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Моральну шкоду позивачі обґрунтували тим, що у результаті ДТП погибла їх матір, яка була найдорожчою людиною у їх житті, це є тяжка утрата й ніякий фінансовий еквівалент не замінить їм матір, у зв'язку з чим вони утратили опору та надію у житті. Розмір мінімальної зарплати на день смерті потерпілої становить 1147,00 грн., тому моральна шкода, яка підлягає стягненню з ПрАТ «УПСК» на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] становить 13 764,00 грн.(1147х12), по 6882 грн. кожному позивачу. Згідно зі ст.27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати на поховання. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була особою, яка взяла на себе витрати на поховання. Загальні витрати, понесені нею становлять 7 972,65 грн., з них 5 243,65грн. витрачені на поминальні обіди. Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого, як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Оскільки поминки та обрядовий обід за упокій померлого після поховання не є витратами на поховання, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог на суму 5 243,65 грн. Інші витрати підлягають стягненню з ПрАТ «УПСК» на користь [PERSON] в сумі 2729,00 грн. (7 972,65грн. - 5 243,65грн.), оскільки підтверджені належними доказами - квитанціями тощо. Витрати на медикаменти для лікування потерпілої на суму 879,00 грн. також підтверджені належними доказами, а тому підлягають стягненню з ПрАТ «УПСК». Відповідно до п.27.2 ст.27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є сином померлої внаслідок ДТП [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.16). Позивачка [PERSON] є донькою померлої. Відносно позовних вимог позивачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення з ПрАТ «УПСК» матеріальної шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення фактів перебування особи на утриманні породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, тому їх встановлення відбувається тільки у судовому порядку. Згідно п. 2 ст. 273 ЦПК встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При цьому для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними [PERSON] перебував на утриманні померлої матері, не виключає можливості встановлення цього факту у судовому порядку. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК. Виходячи з вищенаведеного, судом не встановлено, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для [PERSON] допомога з боку матері, тому суд не знаходить підтвердження того факту, що позивач [PERSON] знаходився на утриманні матері, внаслідок чого позовні вимоги в частині стягнення на його користь як дитині загиблого та інваліда, матеріальної шкоди, завданої смертю годувальника, задоволенню не підлягають. Як встановлено судом та фактично не заперечується позивачкою [PERSON] - вона проживала окремою сім'єю від матері, має чоловіка та дитину. В такому випадку в розумінні ст.1200 ЦК України вона не може вважатися такою, що знаходилася на утриманні у своєї матері. Тим більше, що мати була інвалідом та отримувала пенсію по інвалідності. Тому її позовні вимоги в даній частині також задоволенню не підлягають. Вимоги позивачів щодо стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок втрати годувальника задоволенню не підлягають, оскільки відповідач [PERSON] на день скоєння ДТП перебував в трудових відносинах з ТОВ «Азов-Карібе», а тому завдана ним шкода повинна відшкодовуватися роботодавцем. Таке рішення суд приймає з огляду на ч.1 ст.1172 ЦК України, якою передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з [PERSON] грошових коштів, пов'язаних з кредитними зобов'язаннями померлої в сумі 5394грн., оскільки відповідно до ст.1282 ЦК України саме спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Також вказано, що кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Розглядаючи вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди з ТОВ «Азов-Карібе» в розмірі по 500 000 грн. на кожного з позивачів суд відповідно до вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України має керуватися правовою позицією ВСУ у справі № 6-108 цс 13 від 06.11.2013 року, яке встановлює наступне. Аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Тобто, судом встановлено, що моральна шкода повинна відшкодовуватися ТОВ «Азов-Карібе», оскільки як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, винний водій [PERSON] на час ДТП перебував в трудових відносинах з ТОВ «Азов-Карібе». Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові /дружині/, батькам /усиновлювачам/, дітям /усиновленим/, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивачі посилалися на те, що в результаті ДТП, в якому була смертельно травмована [PERSON], яка була матір'ю позивачів, їм була спричинена моральна шкода, оскільки вони перенесли стресову ситуацію та моральні страждання в зв'язку із самим фактом смерті та втрати матері, як рідної людини, у зв'язку з чим вони перенесли сильний психологічний стрес, нервове потрясіння, яке призвело до душевних страждань, підвищеної нервовості та суттєвого зниження емоційного стану, туги, печалі. Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Під час огляду в судовому засіданні матеріалів кримінальної справи відносно [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, встановлено що позивачі в порядку ст.128 КПК України заявляли позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, яку загалом оцінили в 95 000,00 грн. на кожного. Суд враховує, що вказаний позов було подано в листопаді 2013 року, тобто приблизно через 2 місяці після загибелі матері позивачів. В даному цивільному провадженні розглядаються вже вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі по 500 000,00 грн. на кожного з позивачів. Позовна заява була залишена позивачами без розгляду. Підстави, на які посилаються позивачі, не змінилися. Таке збільшення заявленої шкоди суд вважає необґрунтованим, та, враховуючи обставини справи, в тому числі, характер правопорушення, яке скоїв [PERSON], наслідки ДТП (смерть потерпілої), глибину та характер моральних страждань позивачів, та, виходячи з вимог розумності та справедливості, оцінює моральні страждання позивачів в 95 000 грн. При стягненні суми моральної шкоди суд також враховую ті обставини, що [PERSON] під час розгляду кримінальної справи добровільно було сплачено в рахунок моральної шкоди 37 000 грн., що не заперечується сторонами та підтверджується розпискою, яка зберігається в матеріалах кримінальної справи. Оскільки [PERSON] може бути притягнутий до відповідальності роботодавцем у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України, суд вважає, що на вказану суму розмір шкоди повинен бути зменшений, щоб в подальшому [PERSON] не міг понести подвійної відповідальності. Також суд враховує, що з ПрАТ «УПСК» було стягнуто моральної шкоди 13764 грн. на користь позивачів, а тому на вказану суму розмір морального відшкодування також має бути зменшений. Таким чином, суд приходить до висновку, що з ТОВ «Азов-Карібе» необхідно стягнути на користь позивачів відшкодування моральної шкоди по 69 618 грн. кожному. Відносно стягнення судових витрат у справі вбачається наступне. Згідно із ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрат, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України. Згідно частині 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачі, при звернені до суду з позовом, за Законом України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, який у даному випадку для позовної заяви майнового та немайнового характеру складає по 243,60 грн., на загальну суму 487,20 грн. Оскільки з вини відповідачів ПрАТ «УПСК» та ТОВ «Азов-Карібе» по теперішній час позивачам не відшкодована моральна шкода, а з вини ПрАТ «УПСК» ще й матеріальна, суд вважає за необхідне в дохід держави стягнути з ПрАТ «УПСК» несплачений судовий збір у сумі 243,60 грн. за позовні вимоги майнового характеру та з ПрАТ «УПСК», ТОВ «Азов-Карібе» несплачений судовий збір у сумі 243,60 грн. за позовні вимоги немайнового характеру, в рівних частках, з кожного по 121,80 грн. Що стосується стягнення з відповідачів на користь [PERSON] судових витрат на правову допомогу слід зазначити наступне. Позивач [PERSON] вимагає стягнення проведеної оплати правової допомоги, наданої адвокатом [PERSON], під час розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] в сумі 1700 грн. та правової допомоги, наданої адвокатом [PERSON], під час розгляду цивільної справи в сумі 1750 грн. Статтею 59 Конституція України від 28 червня 1996 року передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Отже, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. Правова допомога в цивільному судочинстві включає в себе юридичні консультації, участь у позасудовому врегулюванні спору, участь у переговорах, підготовка проектів юридичних документів (заяв, пояснень, клопотань, скарг), представництво в суді та інші фактичні та юридичні дії, які вчиняє особа, котра надає правову допомогу. Види судових витрат (до яких віднесено витрати на правову допомогу - ст.84 ЦПК України) визначені у ст.79 ЦПК України, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, установлених цим кодексом (ст.ст.88, 89 ЦПК України). З огляду на викладене, відсутні правові підстави для відшкодування витрат на правову допомогу у зв'язку з представленням інтересів потерпілих в кримінальному провадженні в сумі 1700 грн., відповідно до довідки № 8 від 17.03.2014 р. (а.с.38), оскільки стягнення оплаченої правової допомоги можливе саме за умови надання її у цивільній справі, що розглядається судом, враховуючи ту обставину, що оплата в сумі 1700 грн. була здійснена адвокату [PERSON], яка не приймала участі у підготовці позовної заяви та розгляді її у судових засіданнях. Таким чином, до судових витрат у вказаній цивільній справі відносяться витрати на правову допомогу у розмірі 1750 грн., оскільки ці витрати підтверджені відповідними доказами, які містяться у матеріалах справи, а саме квитанціями №16 від 12.03.2014 року та №51 від 04.08.2014 року, згідно з якою [PERSON] сплатила вказану грошову суму, яка підлягає стягненню на її користь з відповідачів ПрАТ «УПСК», ТОВ «Азов-Карібе» в рівних частках, з кожного по 875 грн. Так саме підлягають стягненню з відповідачів ПрАТ «УПСК», ТОВ «Азов-Карібе» витрати позивачів в сумі 364 грн., пов'язані з явкою до суду - на купівлю пасажирських квитків на автобус, про що свідчать надані суду квитки. З урахуванням обставин справи стягнення вказаних витрат необхідно провести з відповідачів в рівних частках, з кожного по 182 грн.

Outcome: partial