Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом яким просили припинити право спільної часткової власності між ними та відповідачем на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS]., розділити в натурі квартиру, виділити позивачам приміщеня: № 3 житлова кімната площею 15,3 кв.м., № 4 веранда площею 15,8 кв.м. з подальшим присвоєнням окремого адресу: [ADDRESS], та визнати у новоствореній частці квартирі право власності за позивачами по ? частині кожному. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що між співвласниками квартири [ADDRESS] вникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження вищезазначеної квартири, крім того відповідач не погоджується укласти з Позивачами в порядку ч.3 ст.364 ЦК України, нотаріальний договір про порядок користування квартирою. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON], позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, та просила відмовити в задоволені позову в частині подальшого присвоєння окремого адресу: [ADDRESS]. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Правовий режим спільної часткової власності визначається\~главою 26 ЦК України\~з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1\~ст. 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОМР народних депутатів від 11 червня 1993 року квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. У подальшому власниками квартири [ADDRESS] є стали [PERSON] 1/6 частина квартири, [PERSON] 1/6 частина квартири, [PERSON] 4/6 частини квартири Квартира розташована на першому поверсі будинку №18 по вул. Пантелеймонівська у м. Одеса. Позивачі неодноразово звертались до відповідача з пропозицією укласти договір про поділ\~\~в натурі тих частин квартири, якими кожен з них користується. Однак, на таку пропозицію відповідач не погодилась, не виявив бажання укласти відповідний договір, погодити його умови або ж вчинити будь-які інші дії, що свідчили б про намір укласти відповідний правочин. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі квартири [ADDRESS] , що призвело до не можливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч.3\~ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу квартири, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Відповідно до ч. 1\~ст. 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2\~ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Порядок застосування зазначеної норми матеріального права роз'яснив Верховний суд України у постанові від 19.02.2014 року по справі № 6-4ц14, правовий висновок якого в силу\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковим для застосування у подібних правовідносинах. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.\~183,\~358,\~364,\~379 ЦК України\~слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) квартири, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину квартири із самостійним виходом\~\~або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Даний висновок узгоджується з позицією Пленуму Верховного суду України, висловленою в п. 14\~постанови № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року, згідно з якою квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або\~\~які\~\~можна переобладнати в такі квартири. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №092/2015 від 29.07.2015р. експерт запропонував лише один технічний варіант поділу квартири з відступом від ідеальних часток співвласників, з урахуванням вимог нормативної технічної документації. А саме виділити позивачам приміщення № 3 житлова кімната площею 15,3 кв.м., № 4 веранда площею 15,8 кв.м., загальна площа що виділяється 31,1 кв.м. Відповідачу в свою чергу залишити інші приміщення загальною площею 76,5 кв.м. Такий поділ не суперечить технічним нормам, архітектурним, будівельним, санітарним і протипожежним правилам й не порушує інтереси співвласників квартири. Що стосується заявлених позивачами вимог, що до присвоєння окремого адресу [ADDRESS], вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Порядок ведення адресного реєстру м. Одеси визначений Положенням від 28.07.2009 року за №809 «Про Адресний реєстр м. Одеси» згідно п. 1.6 якого довідка з адресного реєстру м. Одеси це документ який свідчить про внесення запису до Адресного реєстру. Так присвоєння самостійної адреси визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна від 6 липня 2007 року за №774/14041 та не входить до компетенції судів. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,\~ст. 41 Конституції України, ст.ст.\~11-14,\~183,\~321,\~328,\~355,\~356,\~358,\~364,\~379 Цивільного кодексу України, ст. 60 ЦПК України,

Outcome: partial