Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, та просить стягнути з відповідача АТ «Південний ГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження її здоров`я, 200 000 грн., без урахування утримання податків з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період часу з 03.07.1989 по 12.10.2020, тобто більше 31 року, працювала на Південному гірничо-збагачувальному\~комбінаті -\~ рудозбагачувальній фабриці\~№2\~фільтрувальником,\~машиністом пітателя,\~машиністом конвеєру,\~машиністом ексгаустера,\~машиністом насосних\~установок.\~Всі ці\~професії за\~умовами праці\~йдуть з\~правом пільгового\~пенсійного забезпечення\~за списком\~№1\~і 2. Звільнилася з підприємства відповідача 12.10.2020 у зв`язку з виходом на пенсію. В акті від 30.11.2020 про розслідування профзахворювання зазначено про перевищення гранично допустимих норм праці на її робочих місцях: незручна робоча поза, вимушені нахили тулуба понад нормативні показники, велике навантаження при ручному переміщенні вантажу. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 01.10.2020 їй було встановлено професійного захворювання - радикулопатія білатеральна попереко-крижова на фона медіанної грижі, протрузії дисків, та шійна з вираженими статико-динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг, зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів, у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів, з двостороннім плечолопатковим періартрозом з гіпотрофією м`язів плечового поясу. Висновком медико-соціальної експертної комісії від 15.12.2020 вперше їй було визначено ступень втрати професійної працездатності 45 % та визнано інвалідом 3 групи. Лікарями їй протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза та переохолодження, рекомендовано санаторно-курортне та медикаментозне лікування, постійне спостереження у невропатолога, ортопеда та терапевта. Зазначила, що з вини Відповідача їй заподіяна суттєва шкода, за станом здоров`я у віці 50 років вона була змушена піти на пенсію, постійно лікуватися, відчуває себе як людина похилого віку, оскільки переносить постійні фізичні страждання, її турбує пекучий, а періодично виражений біль в попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в ліву ногу, періодично вона відчуває біль між лопатками і в шийному відділі, утруднену ходу, підвищену втомлюваність при ходьбі, біль в колінних, ліктьових та плечових суглобах. У неї з`явилося затерпання в руках та задишка при незначному фізичному навантаженні. Такі негативні порушення і її організмі призводять до моральних страждань. Через постійні болі під час будь-якої робити вона змушена робити перерви на відпочинок. Зараз їй навіть важко ходити по крамницях, бо активні рухи віддають пеком у спині. Навіть прибирання в квартирі, або інші господарські роботи даються їй дуже важко в фізичному плані. Навіть при незначному фізичному навантаженні вона відчуваю велику слабкість у всьому тілі та запаморочення в голові. Розмір моральної шкоди вона оцінює у розмірі 200\~000 грн. Ухвалою від 11.01.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою від 09.02.2021 в задоволенні клопотання Відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. Після отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовного матеріалу, в установлені судом строки, Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на положення ст.1167 ЦК України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Зазначає, що до юридичних фактів, які має довести Позивач у зазначеній категорії справ, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розмір такої шкоди, тобто довести факт порушення АТ «ПІВДГЗК» його законних прав, яке призвело до моральних страждань. Відповідно до ч.5 ст.153 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я. Відповідач зазначив, що із наведених Позивачем обставин не вбачається, яким саме чином АТ «ІІІВДГЗК» порушило законні права та інтереси Позивача і, як наслідок, він отримав моральні страждання. Підкреслив, що гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці». Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Зазначив, що тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, але Позивач, не дбав належним чином про особисту безпеку і здоров`я, значно перевищив необхідний для отримання права на пільгову пенсію час роботи у шкідливих та важких умовах; при цьому останній знав про їх негативний вплив на його здоров`я та умисно не вчиняв заходів для усунення шкоди, наприклад - переведення на іншу, менш шкідливу роботу в межах професії. Позивач, усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, що безпосередньо пов`язані із використанням обладнання, машин та механізмів, все одно реалізувала своє право на працю саме в шкідливих умовах праці, свідомо продовжувала працювати на таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги, компенсації та більшу оплату, хоч для отримання права на пенсію на пільгових умовах, відповідно до п. а) ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» їй було достатньо пропрацювати в таких умовах лише десять років. Представник Відповідача\~зазначив,\~що в даному випадку покладати провину лише на АТ «ПІВДГЗК» є безпідставним, оскільки посадовими особами підприємства Позивача було повідомлено про наявність шкідливих факторів на її робочому місці, виконані всі вимоги законодавства та колективного договору щодо компенсації за роботу в таких умовах, Позивач забезпечувався засобами колективного та індивідуального захисту. Представник Відповідача просив суд взяти до уваги, що Позивач звільнилася раніше, ніж їй було встановлено групу інвалідності та професійно захворювання, тому її посилання на а незадовільний стан здоров`я як на підставу виходу на пенсію є необґрунтованим. Вважає, що позивачем не доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки наявність тільки факту роботи Позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві Відповідача, як і Акту розслідування хронічного професійного захворювання і висновку МСЕК, не є підтвердженням моральних страждань, а відповідно і не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв`язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника. До того ж, Відповідач вважає, що розмір моральної шкоди Позивачем не обґрунтовано, така сума не є ані розумною, ані виваженою, ані справедливою. В задоволенні позову просить відмовити. Оскільки справа розглядається без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали, оцінивши надані Позивачем докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що Позивач [PERSON] працювала на рудозбагачувальній фабриці №2 підприємства Відповідача в період часу з 03.07.1989 по 12.10.2020 фільтрувальником, машиністом пітателя, машиністом конвеєру, машиністом ексгаустера, машиністом насосних установок, звільнилася з підприємства 12.10.2020 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію /а.с.16-17/. Медичним висновком ЛЕК Українського НДІ промислової медицини від 01.10.2020 позивачу встановлена наявність хронічного професійного захворювання - радикулопатія білатеральна попереко-крижова на фона медіанної грижі, протрузії дисків, та шійна з вираженими статико-динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг, зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ 1-2 ст.), у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ 1-2 ст.), з двостороннім плечолопатковим періартрозом з гіпотрофією м`язів плечового поясу (ПФ 1-2 ст.), про що зазначено в пунктах 13, 14 Акту за формою П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 30.10.2020 /а.с.9-12/. Відповідно до п.17 вказаного Акту, професійне захворювання виникло внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища і недосконалості технологічного устаткування та технологічного процесу робочого місця машиніста ексгаустера, виконання робіт в умовах фізичного навантаження, показники якого перевищували нормативні. Причиною професійного захворювання в п.18 цього Акту зазначено: робоча поза незручна 27,4-31,8 % зміни при нормі до 25 %; вимушені нахили тулуба уперед під кутом більше 30° - 108 разів при нормі 51-100 разів; величина статичного навантаження при утриманні вантажу двома руками становила 81000 кг/с при нормі 42000 кг/с; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 10 кг, при нормі до 7 кг; зовнішнє фізичне динамичне навантаження при регіональному навантаженні 28,4 Вт за зміну, при нормі 27 Вт. Як вбачається з довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, позивачу при первісному огляді 15.12.2020 встановлено втрату працездатності 45 % з 14.12.2020 по 01.01.2022, та встановлена третя група інвалідності, рекомендовано санаторне-курортне лікування, забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення /а.с.13/. З виписки-епікризу із медичної карти амбулаторного та стаціонарного хворого, наданих суду Позивачем, видно, що позивач має захворювання, яке за визначенням є професійним, у вересні 2020 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в ТОВ «Медиком-5», у жовтні 2020 року перебувала на обстеженні в клініці Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу, де їйу встановлено рекомендації: спостереження у лікарів невропатолога та терапевта, оздоровлення в профілакторіях, санаторне-курортне лікування тощо /а.с.7-8, 14-15/. Таким чином, суд вважає доведеним, що Позивач тривалий час понад 30 років, працювала у шкідливих умовах на підприємстві Відповідача, де порушувалися норми з безпеки праці, що призвело до часткової втрати працездатності Позивачем. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв`язок між винними діями Відповідача та настанням у Позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності - 45 відсотків, та встановленням йому третьої групи інвалідності, і спричиненням Позивачу моральної шкоди. Доводи представника Відповідача щодо відсутності підстав відшкодування Позивачу моральної шкоди спростовується наданими Позивачем доказами: Актом розслідування причин професійного захворювання форми П-4, медичними документами, довідкою про результати визначення ступеня витрати професійної працездатності у відсотках, виданою МСЕК. Відповідно до ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд вважає, що позивачем доведено, що внаслідок професійного захворювання йому заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу життя, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Фізичні страждання та переживання через погіршення стану здоров`я, постійні болі та прийом ліків, змусили позивача терпіти через це моральні страждання. Через біль у попереково-крижовому відділі хребта, кінцівках, суглобах, позивач не має можливості вести активне життя, в результаті відчуває страх за своє здоров`я, постійний дискомфорт. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках. Також суд керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 цієї постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Згідно з п.9 цієї Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд не\~погоджується із\~запереченнями представника\~Відповідача в\~тій частині,\~що Позивач\~сам несе\~відповідальність за\~наслідки свого\~вибору,\~оскільки,\~усвідомлюючи,\~що робота\~у шкідливих\~умовах впливає\~негативно на\~стан її\~здоров`я,\~мала можливість\~звільнитися,\~чого не\~зробила своєчасно,\~оскільки умови\~праці має\~створювати роботодавець,\~і позивач,\~як працівник\~має право\~розраховувати на\~безпечні умови\~праці.\~Адже,\~як випливає\~з Акту\~ф.П-4\~компетентною комісією\~встановлені причини\~профзахворювання Позивача,\~якими є\~тривала робота\~(впродовж\~29\~років 9\~місяців)\~в шкідливих\~умовах праці\~ недосконалість\~технологічних процесів\~та конструктивніи\~недоліки обладнання,\~робота в\~умовах впливу\~підвищеного фізичного\~навантаження,\~перебування в\~незручній позі\~понад нормативний\~час. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Наданими стороною позивача доказами підтверджується причинний зв`язок між працею позивача в АТ «ПІВДГЗК», ушкодженням його здоров`я та спричиненням останній моральної шкоди. Відповідач доказів відсутності його вини у заподіянні позивачеві моральної шкоди суду не надав. Водночас, суд вважає слушною думку представника відповідача про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має відповідати співмірності та розумності в бути достатнім для розумного задоволення потреб Позивача. Тому, визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд враховує вищезазначені обставини, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність, та довготривалість наслідків, що наступили, тривалість роботи Позивача на підприємстві Відповідача в шкідливих умовах, і, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає співмірною моральним стражданням позивача суму моральної шкоди у розмірі 115 000 грн. Також при визначенні розмірі моральної шкоди суд враховує судову практику у справах зазначеної категорії, зокрема у справі № 132/3235/16-ц, по який Верховний Суд 30.102019 визнав домірним грошове відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу ушкодженням здоров`я, у сумі 120 000 грн. за умови безстрокової втрати ним 30 % професійної працездатності. Водночас визначений судом розмір моральної шкоди, на думку суду, не є обтяжливим для такого великого промислового підприємства як АТ «ПІВДГЗК». З огляду на вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь держави, від сплати яких згідно з законом позивач звільнений.

Outcome: partial