Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовними вимогами до відповідачів про визнання нечинним та скасування заповіту від 13 грудня 2017 року, посвідченого Хороцевським сільським старостою Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області [PERSON] , від імені [PERSON] на користь [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла сестра її матері - [PERSON] , яка до дня смерті проживала в с.Хороцево, Верховинського району, Івано-Франківської області. Не задовго до смерті тітки вона приїздила в гості і остання запевняла її, що майно, яке належить їй на праві власності в с.Устеріки, Верховинського району, вона заповідає їй. Однак, після смерті тітки вона дізналася, що померлою за життя було складено заповіт на все майно на користь відповідача, яка здійснювала догляд за [PERSON] Вважає, що заповіт взагалі не укладався [PERSON] , та такий не відповідає дійсній волі заповідача. Також посадовою особою органу місцевого самоврядування порушено процедуру посвідчення оскаржуваного заповіту, оскільки [PERSON] була людиною похилого віку, малограмотною та за станом свого здоров`я та вад зору, не могла самостійно прочитати та підписати заповіт. Крім цього, реєстрація заповіту здійснюється в день його вчинення, чого в даному випадку дотримано не було. З метою захисту її порушеного права позивач змушена звернутись із позовом до суду, просить позов задовольнити. Ухвалою від 20.07.2019 прийнято до провадження та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено за правилами загального позовного провадження з стадії підготовчого засідання. Ухвалою суду від 27.09.2018 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. На підставі ухвали суду від 08.11.2018 призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 17.12.2018 поновлено провадження у справі на час розгляду клопотання експерта. Ухвалою суду від 31.01.2019 частково задоволено клопотання експерта, викладено в новій редакції питання для проведення судової почеркознавчої експертизи визначені ухвалою суду від 08.11.2018, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено. На підставі ухвали суду від 22.05.2019 поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 11.06.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Додатково пояснив, що за життя [PERSON] запевняла [PERSON] про те, що майно в с.Устеріки успадкує вона. Вважає цей факт був загальновідомим і про нього знали всі родичі. Переконаний, що заповіт є нечинним, з тих підстав, що волі заповідача на його укладення на користь відповідача [PERSON] не було, і такий взагалі не складався [PERSON] Також, зазначив, що оскільки заповіт складався та зачитувався уголос в присутності особи, на користь якої складено заповіт, підписаний не заповідачем, а іншою особою, сама заповідач не прочитувала його вголос, а тому такий є нечинним або недійсним. Просить позов задовольнити. Представник Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області, [PERSON] проти позову заперечила. Вказала, що дійсно вона на прохання [PERSON] посвідчувала заповіт від її імені на користь відповідача [PERSON] Заповіт посвідчувався нею в присутності заповідача та [PERSON] , свідки або інші особи присутніми під час цього не були, оскільки [PERSON] заперечувала проти цього. [PERSON] прочитала заповіт та підписала його, так як була письменна та усвідомлювала все, що відбувалося. Також вказала, що за вказівкою заповідача, заповіт також був прочитаний [PERSON] . Крім цього, заповідач підписалася в журналі реєстрації заповітів та оплатила державне мито. Один примірник заповіту залишився в заповідача, а інший вона забрала в сільську раду. Пізніше, протягом місяця заповнила форму про заповіт та надіслала таку разом з іншими заповітами до Івано-Франківського центру Єдиних інформаційних систем. Вважає, позовні вимоги безпідставними, оскільки заповідач заповівши все своє майно на користь [PERSON] , виразила таким чином свою останню волю. Просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечили, вважають позовні вимоги безпідставними. Відповідач [PERSON] пояснила, що вона довгий час доглядала за померлою [PERSON] . Крім цього, здійснювала поховання чоловіка покійної. Позивач ніколи не спілкувалася з тіткою, не приїздила до неї, а тому її посилання на дані обставини є неправдивими. На прохання [PERSON] , вона запросила сільського старосту [PERSON] прийти за місцем проживання [PERSON] та скласти від імені останньої заповіт. При складенні заповіту була присутня заповідач, [PERSON] та сама заповідач. Після складення сільським старостою тексту заповіту, такий за вказівкою [PERSON] спочатку був переданий їй для ознайомлення. Вона прочитала його уголос та передала [PERSON] , яка його переглянула, однак в голос не зачитувала. Після цього, підписала текст заповіту. На час складання заповіту [PERSON] не страждала жодними розладами, була грамотною, її рішення було свідоме і відповідало її волевиявленню. Представник відповідача додатково вказав, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів, оскільки з заявлених позивачем підстав підлягає застосуванню інша норма матеріального права, а не ч.2 ст.1257 ЦК України. Крім цього, вважає, що висновок почеркознавчої експертизи є недопустимим доказом, оскільки експертні дослідження проводили на підставі документів, що містили умовно-вільні зразки підписів заповідача, в той час як у нього є обґрунтовані сумніви, що такі документи підписувалися заповідачем. Переконаний, що такі могли бути підписані її чоловіком. А тому в задоволенні позову просять відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З копії свідоцтва про смерть (а.с.53) вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в с.Хороцево, Верховинського району, Івано-Франківської області, про що вчинено актовий запис №34 від 26.12.2017 року. Згідно з заповітом від 13.12.2017, посвідченого Хороцевським сільським старостою Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області [PERSON] , від імені [PERSON] (а.с.56), остання на випадок своєї смерті зробила розпорядження, а саме все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі 24.01.2018 о 15.50 год. На підставі заяви [PERSON] від 12.03.2018 (а.с.52) про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я. заведено спадкову справу №26/2018 від 12.03.2018. Крім цього, 24.04.2018 до приватного нотаріуса Мартищук О.Я. із заявою (а.с.64) про прийняття спадщини за законом після смерті тітки [PERSON] звернулася [PERSON] Ступінь родинного зв`язку між позивачем та спадкодавцем підтверджується представленими документами, а саме свідоцтвами про народження, про смерть, а також про укладення шлюбу (а.с.5-10). 05.06.2018 позивач [PERSON] повідомила приватного нотаріуса про оскарження в судовому порядку заповіту від імені [PERSON] , у зв`язку із чим свідоцтво про право власності на спадкове майно не видавалося. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, а тому повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для дійсності правочину. Згідно із частинами першою, другою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Спеціальною нормою, яка визначає підстави нікчемності заповіту, є стаття 1257 ЦК України, відповідно до ч.1 якої нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені статтею 1247 ЦК України, а саме: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення (ч.1 ст.1247 ЦК України); заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу (ч.2 ст.1247 ЦК України); заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу (ч.3 ст.1247 ЦК України), заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.1247 ЦК України). Відповідно до ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Стаття 1252 ЦК України визначає інше коло посадових, службових осіб, які мають право на посвідчення заповіту за визначених законом умов. У відповідності до п.10 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 р. №491 реєстраторами Спадкового реєстру щодо заповітів, посвідчених посадовими особами органів місцевого самоврядування; заповітів і спадкових договорів, посвідчених консульськими установами України; заповітів, посвідчених (складених та/або прийнятих на зберігання) і зареєстрованих в іноземних державах згідно з Конвенцією ( 994_678 ), запити про реєстрацію яких в Україні на прохання заповідача подані Мін`юсту, а також змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів є державне підприємство, яке належить до сфери управління Мін`юсту, та його філії. Посадові особи органів місцевого самоврядування вносять до Спадкового реєстру відомості про посвідчені заповіти шляхом подання державному підприємству, яке належить до сфери управління Мін`юсту, або його філіям заяв про реєстрацію (п.8 Порядку). Згідно з п.10 цього Порядку Заяви про реєстрацію подаються (надсилаються) реєстратору: в день вчинення відповідної нотаріальної дії; протягом двох робочих днів після зміни місця зберігання заповіту, спадкового договору (відомості подаються державною нотаріальною конторою або державним нотаріальним архівом, до яких такі документи надійшли на зберігання); протягом двох робочих днів після надходження на зберігання заповітів від осіб, які зазначені в статті 1252 Цивільного кодексу України ( 435-15 ) і частині першій статті 40 Закону України "Про нотаріат" ( 3425-12 ); протягом п`яти робочих днів після задоволення Мін`юстом на підставі Конвенції ( 994_678 ) запиту про державну реєстрацію заповіту, посвідченого (складеного та/або прийнятого на зберігання) в іноземних державах, а також змін до нього та скасування заповіту. Однак, цих вимог Закону щодо форми заповіту дотримано не було. Зокрема, зі змісту оскаржуваного заповіту вбачається, що такий записаний Хороцевським сільським старостою [PERSON] . зі слів заповідача [PERSON] за місцем ї проживання у зв`язку із хворобою заповідачки. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно нею підписаний у присутності [PERSON] о 15.30 год. 13.12.2017. Однак, як вбачається з висновку експерта від 19.04.2019 №СЕ-19/109/09-45ПЧ/19 (а.с.147-162) за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, проведеної за клопотанням позивача, підпис та рукописний текст в графі «Підпис» (внизу аркушу) в двох оригіналах заповіту, посвідченого Хороцівським сільським старостою [PERSON] 13 грудня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №46 (один з яких знаходиться при матеріалах цивільної справи, а інший на 53 аркуші «Справи № Нотаріально-засвідчені документи (договора, заповіт, довіреності, інші) за 2017 рік»); підпис на квитанції про прийняття податків і зборів серія [NUMBER] від 13.12.2017 в графі «Сплатив»; підпис в Журналі вчинення нотаріальних дій Хороцівської сільської ради 04-05, аркуш справи №29, номер нотаріальної дії 46, в графі 7 «Підпис осіб, їх представників, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій» виконані не [PERSON] , а іншою особою. Крім цього, в ході дачі пояснень, як представник третьої особи - [PERSON] , так і відповідач [PERSON] визнали, що при складенні тексту заповіту окрім заповідача та посадової особи органу місцевого самоврядування була лише [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, якій і був переданий заповіт для прочитання уголос одразу після його складення. До того ж, відповідач [PERSON] вказала, що після того, як вона прочитала вголос заповіт, такий був переданий заповідачу, однак остання вголос текст заповіту не читала, а лише проглянула його. Також, з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №51177481 від 12.03.2018 (а.с.60) вбачається, що оскаржуваний заповіт зареєстрований реєстратором Івано-Франківською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи» лише 24.01.2018. В ході дачі пояснень, представник третьої особи визнала, що дійсно через завантаженість у роботі, в день посвідчення заповіту нею не було вжито заходів щодо його реєстрації у спадковому реєстрі, і такі дії були вчинені приблизно через місяць, уже після смерті спадкодавця. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що заповіт не був підписаний заповідачем [PERSON] , а іншою особою без присутності двох свідків та без зазначення про це у тексті самого заповіту із причинами не можливості підписання заповіту заповідачем, а його державна реєстрація у Спадковому реєстрі проведена із порушенням п.10 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 р. №491, а тому є таким, що складений із грубим порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. При цьому, судом не приймаються до уваги доводи відповідачів про недопустимість доказу - висновку почеркознавчої експертизи, оскільки жодних доказів того, що такий висновок ґрунтувався на дослідженнях умовно-вільних зразків почерку та підписів, що не були виконані заповідачем, а її чоловіком, сторона відповідача суду не представила, а їх посилання в цій частині є голослівними припущеннями. В той же час встановлено, що в якості порівняльного матеріалу експертом бралися зразки підписів [PERSON] на таких документах, як відомості №38/2602 на виплату пенсій, заяв про призначення та перерахунок пенсії, що витребувані судом на підставі ухвали суду від 27.09.2018 із Косівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та надані в розпорядження експерту. А посилання сторони відповідача на заяву про призначення опікуна, яка нібито підписана від імені спадкодавця її чоловіком, не має правового значення, поза як вказаний документ не використовувався в ході проведення експертного дослідження. Враховуючи наведене, оскільки судом встановлено, що оскаржуваний заповіт складений з грубим порушенням вимог щодо його форми і посвідчення, і з цих підстав положення ч.1 ст.1257 ЦК України встановлюють його недійсність, а тому такий правочин є нікчемним. Встановлюючи нікчемність заповіту від 13.12.2017 з підстав ч.1 ст.1257 ЦК України, одночасно суд враховує, що дійсно позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним заповіту на підставі ч.2 ст.1257 ЦК України, а саме внаслідок відсутнього вільного волевиявлення заповідача і не відповідності такого волевиявлення його волі. Проте, як зі змісту позовної заяви, так і в ході судового розгляду встановлено, що підставами для визнання заповіту недійсним позивач вважає обставини порушення відповідачем вимог щодо форми заповіту та його посвідчення, а саме, що заповіт особисто не підписувався заповідачем, і було порушено вимоги щодо державної реєстрації заповіту у Спадковому реєстрі. На переконання суду, існування цих обставини не може свідчити про відсутність вільного волевиявлення заповідача або невідповідність такого волевиявлення його волі, оскільки встановлення факту підписання заповіту від імені заповідача іншою особою, в той час як в заповіті зазначено, що такий підписаний особисто заповідачем, виключає саму можливість існування будь-якого волевиявлення особи на укладення відповідного правочину, і має наслідком застосування норми матеріального права щодо встановлення нікчемності такого правочину. При цьому, аналізуючи ст.175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до статті 49 ЦПК України формуються виключно позивачем, і за які у відповідності до статей 13, 264 цього Кодексу суд не може виходити, є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не посилання на певну норму закону. Тому, якщо позивач посилається не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує відповідну норму закону незалежно від того, чи отримано на це згоду позивача, і таке вирішення спору не призведе до порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства. Таким чином, встановивши доведеність обставин щодо порушення вимог закону щодо форми та посвідчення заповіту, суд застосовуючи належну норму матеріального права, частково задовольняє позов встановлюючи нікчемність цього правочину, залишаючи без задоволення вимогу про визнання цього правочину недійсним. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд одночасно не приймає до уваги заявлені позивачем інші підстави недійсності заповіту. Зокрема, позивач заявляючи вимоги про визнання нечинним зазначеного заповіту, також посилається на інші підстави визнання нечинності заповіту - порушення таємниці його складення, оскільки він складався та зачитувався уголос в присутності інших осіб, а саме особи, на користь якої складено заповіт [PERSON] Зазначені обґрунтування не можуть бути взяті судом до уваги, виходячи з наступного. Так, дійсно, нотаріальні дії мають вчинюватися у суворій відповідності з встановленими для даного органу або службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому як потурання відхилення від зазначеного порядку, так і формального скасування нотаріальної дії, коли ці відхилення не вплинули на її вчинення. Зокрема, нотаріальна дія не може бути скасована лише з мотивів недодержання таємниці її вчинення, оскільки за правилами ст. 8 Закону України «Про нотаріат» правовим наслідком такого порушення є притягнення до встановленої законодавством відповідальності винних службових осіб. На думку суду обов`язок дотримання нотаріальної таємниці поширюється на осіб, яким про посвідчення заповіту стало відомо у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків, свідків, та особу, яка підписує заповіт замість заповідача, а не на заповідача. Тому складання заповідачем заповіту в присутності інших осіб не може розцінюватися як порушення таємниці заповіту. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду вираженою в постанові від 10.06.2019 в справі № 727/6176/16-ц. А тому позов слід задовольнити частково, вирішити питання про стягнення з відповідачів у рівних частинах на користь позивача понесені нею та документально підтверджені на час ухвалення рішення судові витрати.

Outcome: partial