Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

В провадження Рівненського міського суду 04.12.2014 року надійшла позовна заява Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне до [PERSON] про стягнення коштів на суму 3 617 грн. 80 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що [PERSON] із 10.07.2009 року отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до норм Постанови ПФУ від 25.11.2005 року №22-1 пенсіонер, зобов'язувався повідомити орган, що призначає та виплачує пенсію про прийняття на роботу, реєстрації, як суб'єкта підприємницької діяльності, звільнення із роботи, зміни в складі сім»ї, зміну місця проживання та інші обставини, що можуть вплинути на його пенсійне забезпечення. Про зобов'язання відповідача повідомити управління про працевлаштування свідчить і заява про призначення пенсії разом із пам'яткою пенсіонеру від 04.01.2011 року. На підставі заяви від 04.01.2011 року а також копії трудової книжки позивачу виплачувалась пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, як непрацюючому пенсіонерові. Із 01.02.2011 року відповідач працевлаштувався у ТзОВ «Будівельно-монтажне управління «Промжитлобуд -13» та при цьому одержував пенсію по інвалідності, як непрацюючий, проте не повідомив даний факт УПФ в м. Рівне. Відповідно довідки МСЕК, що міститься в матеріалах справи строк інвалідності встановлений до 01.06.2012 року. Листом від 22.04.2013 року управління з координації та контролю за виплатою пенсії ГУ ПФУ в Рівненській області повідомило позивача про факт безпідставної виплати пенсії за період із 01.02.2011 року по 30.11.2011 року в сумі 5 226,42 грн., у зв'язку із працевлаштуванням. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи із 01.01.2012 року розпочато утримання надміру виплачених сум по 20% від пенсії. Утримання припинено із 01.06.2012 року, у зв'язку із не походженням [PERSON] чергового переогляду МСЕК. У цьому зв'язку сума невідшкодованих відповідачем зайво отриманих коштів пенсійного забезпечення становить 3617,80 грн., яка підлягає до стягнення на підставі ст.ст. 1212, 1214,1215 ЦК України, ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 50,106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з метою захисту інтересів держави в особі пенсійного управління. Відповідач [PERSON] подав заперечення на позовні вимоги, в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за наступних підстав: у зв'язку із відсутністю належних доказів та розрахунку зазначеної позовом суми заборгованості; посилання позивача на заяву і пам'ятку, якою він ніби був повідомлений про обов'язок повідомити орган, що призначає та виплачує пенсію, про прийняття на роботу, реєстрації, як суб'єкта підприємницької діяльності, звільнення із роботи, зміни в складі сім»ї, зміну місця проживання та інші обставини, що можуть вплинути на його пенсійне забезпечення, не підтверджені доказами; із позовної заяви вбачається, що переплата із 01.01.2012 року частково стягнута в сумі /5226,42 грн. - 3617,80 грн./ 1608,62 грн., в той же час у зазначений період йому була призначена та виплачувалась пенсія по інвалідності із 01.02.2011 року по 31.05.2012 року, не до «30.11.2013 року», як вказано позовною заявою. Працював він тільки за період із 01 лютого 2011 року по 01 липня 2011 року, що стверджується трудовою книжкою, що не відповідає твердженню позивача; не підлягає до задоволення прохання позивача про поновлення строку звернення до суду «у разі необхідності», оскільки відповідне клопотання позивачем не заявлене, поважні причини пропущеного строку не вказані, таких не може бути, оскільки підприємство перераховувало страхові внески із його заробітної плати, як фізичної особи, чим саме був повідомлений позивач. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги. Додатково пояснила, що такий розрахунок переплати наданий позивачу в квітні 2013 року управлінням з координації та контролю за виплатою пенсії ГУ ПФУ в Рівненській області, з цього часу позивачу достовірно стало відомо про порушене право та відраховуються строки звернення до суду. У зв'язку із виявленням та утриманням переплати пенсійних коштів із пенсії відповідача із 01.01.2012 року до 01.06.2012 року, про що відповідач знав і не заперечував, перебіг строку позовної давності звернення до суду за стягненням заборгованості перерваний, та тече заново з моменту припинення стягнення. Нарахування переплати пенсійних коштів відповідачу із 01.02.2011 року до часу його виявлення 30.11.2011 року, в той час як трудові стосунки відповідача тривали до 01.07.2011 року, пояснює тим, що відповідач не повідомляв органи, що здійснюють нарахування і виплату пенсії, як про прийом його на роботу так і про звільнення із роботи. Пояснити вказану в листі позивача на ім.»я відповідача № 20140/07 від 15.02.2013 року суму залишку заборгованості переплачених коштів в розмірі 1001,55 грн. 01.02.2011 року по 01.07.2011 року вона не може. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги, підтримав заперечення. Проте пояснив, що стягнення із нього коштів переплати пенсії із січня по червень 2012 року він з'ясував в посадових осіб позивача і не оспорював, погодившись, що винен в неповідомленні позивача про зміни у виді працевлаштування в його житті. Залишок заборгованості згідно листа позивача № 20140/07 від 15.02.2013 року він не заперечував, проте не мав змоги платити. Станом на теперішній час він не розуміє і не може погодитись із розрахунком заборгованості. В задоволенні позовних вимог просить відмовити. Оцінюючи пояснення, досліджені надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення підлягають частково за таких підстав. Сукупністю досліджених в справі доказів, які визнані судом достовірними встановлено, що [PERSON] перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Рівне та отримував пенсію із 10.07.2009 року по інвалідності ІІІ групи пізніше ІІ групи загального захворювання, згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до 31 травня 2012 року. При призначенні пенсії своєю заявою про призначення пенсії, яка досліджена судом, разом із пам'яткою пенсіонеру від 04.01.2011 року [PERSON], відповідно до норм Постанови ПФУ від 25.11.2005 року №22-1, зобов'язувався повідомити орган, що призначає та виплачує пенсію про прийняття на роботу, реєстрації, як суб'єкта підприємницької діяльності, звільнення із роботи, зміни в складі сім»ї, зміну місця проживання та інші обставини, що можуть вплинути на його пенсійне забезпечення. Про зобов'язання відповідача повідомити управління про працевлаштування. На підставі заяви від 04.01.2011 року а також копії трудової книжки позивачу виплачувалась проіндексована пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, як непрацюючому пенсіонерові місячна сума індексації становить понад 500,00 грн. Відповідно дослідженої судом трудової книжки позивача в оригіналі, що відповідає наданим позивачем відомостям персоніфікованого обліку УПФУ, встановлено що 01.02.2011року відповідач працевлаштувався у ТзОВ «Будівельно-монтажне управління «Промжитлобуд-13», де працював до 01.07.2011 року /записи №№ 27-28 сторінка 17 трудової книжки/ проте не повідомив даний факт УПФ в м. Рівне та при цьому одержував проіндексований розмір пенсії по інвалідності, як непрацюючий. Таким чином, відповідно протоколу від 03.11.2011 року №ОР 812412, який не оспорюється відповідачем по суті нарахованих і виплачених сум, фактично за період роботи відповідача ним зайво одержані пенсійні кошти в лютому 2011 року 518,51 грн., в березні 2011 року 518,51 грн., в квітні 2011 року 518,58 грн., в травні 2011 року 518,58 грн. та в червні 2011 року 518,58 грн., а всього кошти на суму 2 633 грн.66 коп. Нарахована, згідно листа від 22.04.2013 року управління з координації та контролю за виплатою пенсії ГУ ПФУ в Рівненській області сума безпідставно виплаченої пенсії за період із 01.02.2011 року по день виявлення факту працевлаштування 30.11.2011 року в сумі 5 226,42 грн., у зв'язку із неповідомленням відповідачем про працевлаштування, не може бути прийнятою до уваги суду, оскільки є завищеною та безпідставно нарахованою за період із 01.07.2011 року по 30.11.2011 року. Покликання позивача на неповідомлення відповідачем про звільнення є безпідставними, оскільки невиконання відповідачем зобов'язання про працевлаштування не стало перешкодою у визначенні переплати, яка повинна нараховуватись за дійсний фактичний період безпідставно отриманих коштів індексації пенсії, як непрацюючому. В добровільному порядку відповідачем [PERSON] шляхом стягнення переплати в розмірі 20% пенсії за період із 01.01.2012 року по 31.05.2012 року повернуто надміру отримані кошти, які визначаються шляхом розрахунку орієнтовно в сумі /5226,42 грн. - 3617,80 грн./ 1608,62 грн. Згідно частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Таким чином, стягнення надміру виплаченої суми пенсії з пенсіонера можливе лише за умови, коли переплата виникла внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Аналізуючи наведене, враховуючи положення спеціального Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який має переважне значення для вирішення даного спору, суд вважає, що оскільки пенсія відповідачу виплачена в завищеному розмірі з вини відповідача, внаслідок невиконання зобов'язання про повідомлення органу, що здійснює нарахування і виплату пенсії, про його працевлаштування із 01.02.по 01.07.2011 року, то наявні законні підстави для стягнення надміру виплаченої суми пенсії, яка не була утримана із відповідача в розмірі 1001,55 грн., як це зазначено листом позивача на ім»я відповідача №2040/07 від 15ю03.2013 року. Вищевказані кошти пенсійного фонду переплачені відповідачем по його вині підлягають поверненню відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, як безпідставно набуте майно /кошти/. Відповідно ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі, як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізично або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. З урахуванням наведеної норми закону та встановленої недобросовісності відповідача, як набувача, що не спростовано в суді, зайво одержані кошти пенсійного фонду підлягають до стягнення. Покликання відповідача з приводу пропущеного строку позовної давності для звернення до суду за стягненням переплати коштів пенсійного фонду вважається безпідставним, оскільки такий строк переривався в порядку ст.264 ЦК України, у зв'язку із визнанням і добровільним погашенням шляхом стягнення із пенсії переплати за згодою відповідача в січні-травні 2012 року. За таких обставин, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення на суму залишку фактичної переплати. Судовий збір в сумі 243,60 грн. на підставі ст.88 ЦПК України покладається на відповідача На підставі викладеного,

Outcome: partial