Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

ПАТ КБ "Приват Банк" (далі- банк) звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що 31.03.2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № PLUWGA0000000001, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 59150,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.03.2023 року. Цього ж дня між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок з господарсько-побутовими спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,4774 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Сторонами обумовлена ціна предмету іпотеки, яка дорівнює 72 000 грн. 05.04.2013 року [PERSON] було направлено письмове повідомлення, з попередженням про необхідність виконання взятого на себе зобов'язання перед банком. Однак [PERSON] належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань, в зв'язку з чим станом на 26.03.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 249194,57 грн. Просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLUWGA0000000001 від 31.03.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на будинок загальною площею 91,10 кв.м., житловою площею 43,90 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ( на підставі договору іпотеки № PLUWGA0000000001 від 31.03.2008 р.) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул.. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570), з укладенням від мені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних дій для продажу предмету іпотеки. Виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки, розташованому за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання, призначене на 16.01.2017 р. не з'явився, від нього до суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також представник [PERSON] в судових засіданнях позов не визнали, посилаючись на пропущення позивачем строку позовної давності, а також на ту обставину, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25.05.2011 р. та рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2011 р. вже було стягнуто заборгованість по вказаному кредитному договору із відповідача [PERSON] Крім того, враховуючи обставини справи та інтереси неповнолітніх дітей, просили зменшити розмір неустойки, заявлений ПАТ КБ «Приват Банк». Відповідачі повідомили, що під час розгляду справи сторонами не узгоджена вартість предмета іпотеки, в зв»язку із чим судом була призначена будівельно-технічна експертиза. Представники третіх осіб надали заяви про розгляд справи без їх участі, у вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази установив, що 31.03.2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № PLUWGA0000000001, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 59150,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.03.2023 року (т.1 а.с.18-22). Цього ж дня між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок з господарсько-побутовими спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,4774 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Сторонами обумовлена ціна предмету іпотеки, яка дорівнює 72 000 грн. (т.1 а.с.26-30). 05.04.2013 та 31.12.2008 р. року [PERSON] було направлено письмове повідомлення, з попередженням про необхідність виконання взятого на себе зобов»язання перед банком (т.1 а.с. 14,24). Згідно довідки Филенківської сільської ради № 247 від 30.05.2014 р. відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS]. За цією ж адресою зареєстровані також відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 53). Відповідно до ст.526 ЦК України, - зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як вбачається з розрахунку заборгованості внаслідок неналежного виконання зобов'язання взятих на себе відповідачем [PERSON] за кредитним договором станом на 26.03.2014 року має заборгованість - 249194,57 грн., яка складається з наступного: 52683,90 грн. - заборгованість за кредитом; 72518,09 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2365,24 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 109522,84 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 250 грн. штраф (фіксована складова) та 11854,50 грн. - штраф (процентна складова). ( т.1 а.с.12-13). Згідно оновленого розрахунку заборгованості станом на 09.12.2016 р. сума боргу відповідача значно збільшилась вже до 447616,65 грн. Суд не може взяти до уваги посилання представника відповідача [PERSON] на ту обставину, що вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню в зв»язку із тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2011 р. та Октябрського районного суду м. Полтави від 25.05.2011 р. вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення тіла кредиту, процентів,пені та штрафів вже були задоволені виходячи із наступного. Згідно п.24 Договору іпотеки у випадку порушення кредитного договору Позичальником або цього договору Іпотекодавцем Іпотекодерждатель направляє Іпотекодавцю і Позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. В даній справі таку вимогу було направлено відповідачу [PERSON] 05.04.2013 р. За умовами вищевказаного договору (п.24) якщо протягом тридцяти денного строку вимога Іпотекодержателя залишиться без задоволення, Іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет Іпотеки. Як встановлено в ході судового розгляду боржник [PERSON] вищевказані рішення судів не виконала та повідомила суду, що погашення боргу здійснювала лише до 2009 року, а потім в з'язку із скрутним матеріальним становищем не змогла сплачувати заборгованість по кредиту. За змістом укладеного договору іпотеки (п.18.8.1 та 24) позивач має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані. Враховуючи вкладене, суд вважає, що в зв'язку із невиконанням відповідачем [PERSON] умов договору щодо погашення кредитної заборгованості позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Як вбачається із договору іпотеки (п.35.3) предметом іпотеки є житловий будинок з господарсько побутовими спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,4774 га. в [ADDRESS]. Згідно п 35.4 договору іпотеки у відповідності до ст.. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється поширюється на земельну ділянку площею 0,1326 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер [NUMBER], на земельну ділянку площею 0,3448 га. для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер [NUMBER], на яких розташований предмет іпотеки. За вимогами ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються у тому числі: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки або застосування процедури продажу, встановленою статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 07.11.2016 р. (т.2 а.с.101-113) ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] складає 114440 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації становить для вищевказаного будинку згідно експертної оцінки - не менше 114440 грн. Сторони визначили, що експертна оцінка земельної ділянки, на якій розташований предмет іпотеки (житловий будинок): земельної ділянки площею 0,1326 га. становить 9189,18 грн., а земельної ділянки площею 0,3448 га. - 1688,01 грн. Інших доказів стосовно вартості даних земельних ділянок суду не надано, а тому при визначенні початкової ціни реалізації цих земельних ділянок, на яких розташований предмет іпотеки (житловий будинок), суд виходить із оцінки, погодженої сторонами у договорі. За нормами частин першої, другої статті 39 цього Закону, в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. З вищенаведених норм, слідує, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Тобто, за змістом цих норм, особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Вказана правова позиція висловлена в Постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року по справі №6-1049цс15, та від 07 жовтня 2015 року по справі №6-1468 цс15, яка у відповідності з вимогами ст. 360-7 ЦПК України, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що [PERSON] набула права власності на будинок та земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого в установленому законом порядку 29.01.2008 року та державних актів на право власності на земельну ділянку, виданих Филенківською сільською радою 17.03.2008 року, тобто не за рахунок отриманих кредитних коштів. Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для виселення відповідачів з спірного будинку без надання іншого житла відсутні, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню, із відповідача [PERSON] (боржника по кредитному договору та іпотекодавця) на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2491 грн. 95 коп. Витрати [PERSON] на проведення експертизи відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають, оскільки позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. На підставі наведеного та

Outcome: partial