Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

В грудні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача збитки у сумі 86274,2 грн. за неповернення у обумовлений строк грошових коштів по депозитних договорах і користування цими коштами відповідачем, за порушення вимоги від 30.06.2011 року про переказ коштів, по депозитних договорах стягнути 10 % пені від загальної суми переказу у сумі 86952,4 грн., 3 % річних в сумі 50141,43 грн., за період прострочення виплати та інфляційну компенсацію в сумі 80056,8 грн. за неповернення у обумовлений строк грошових коштів по трьох депозитних договорах. В обґрунтування позову вказав на те, що 20 грудня 2007 року між ним та структурним підрозділом - ВАТ КБ «Надра» був укладений Договір № 744061/04-Д строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий вклад для фізичних осіб», згідно якого позивач передав, а Банк прийняв золото 999,9 проби номіналом 650 грам, що складає 20,90 тройських унцій, на строк вкладу 18 місяців (548 днів), з процентною ставкою в розмірі 5 % річних, з умовою виплати банком вкладу та відсотків по вкладу шляхом видачі через касу банку зливків банківських металів. Термін дії договору закінчився 20.06.2009 року. 01 серпня 2008 року між позивачем та структурним підрозділом - ВАТ КБ «Надра» був укладений Договір № 863823/04-Д строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий вклад для фізичних осіб», згідно якого позивач передав, а Банк прийняв золото 999,9 проби номіналом 600 грам, що складає 19,29 тройських унцій, на строк вкладу 18 місяців (549 днів), з процентною ставкою в розмірі 5 % річних, з умовою виплати Банком вкладу та відсотків по вкладу шляхом видачі через касу Банка зливків банківських металів. Термін дії Договору закінчився 01.02.2010 року. 15 вересня 2008 року між позивачем та структурним підрозділом ВАТ КБ «Надра» було укладено Договір № 863824/04-Д, строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий вклад для фізичних осіб», згідно якого позивач передав, а Банк прийняв золото 999,9 проби номіналом 537 грам, що складає 17,27 тройських унцій, на строк вкладу 18 місяців (546 днів), з процентною ставкою в розмірі 5 % річних, з умовою виплати Банком вкладу та відсотків по вкладу шляхом видачі через касу Банка зливків банківських металів. Термін дії Договору закінчився 15.03.2010 року. По закінченню терміну Договору № 744061/04-Д, а саме 21.06.2009 року, Банк відмовився від виконання своїх зобов'язань по Договору № 744061/04-Д та не повернув позивачу депозитний вклад золота 650 грам 999,9 проби та відсотки по вкладу 48,75 грам 999,9 проби, чим порушив п.п. 3.4.3. Договору та п.п. 3.1.2. Згідно до п. 2.3. Договору датою повернення вкладу є 20.06.2009 року. Позивачем 10 червня 2009 року на адресу Банку (тимчасовому адміністратору ВАТ КБ «Надра») було надіслано лист про намір отримати депозит та проценти за Договором в повному обсязі в день закінчення вкладу - 20 червня 2009 року. 21 червня 2009 року (в день закінчення строку Договору) Банк письмові відповіді на вказаній лист не надав, але усно повідомив позивача, що в Банку діє мораторій на задоволення вимог кредиторів. На неодноразові звернення позивача до відповідача, останній в листах № № 1125-1126 від 16.09.2009 року запевняв, що він не відмовляється від своїх зобов'язань по Договору, але повернути депозит в даний час (після закінчення строку Договору) відмовляється і пообіцяв дати можливість отримати доступ до коштів позивача у грудні 2009 року. У грудні, свої обов'язки по договору відповідач не виконав. 09 квітня 2010 року позивач отримав письмову відповідь, в якій відповідач повернути депозит відмовився, відмову про видачу депозиту пояснив тим, що він захищає інтереси вкладників, свої кошті позивач може розмістити на депозит (отримавши 5-10% від своїх коштів), а доступ до своїх коштів отримає після 2010 року. 25 лютого 2011 року позивач отримав письмову відповідь, в якій відповідач повернути депозит відмовився, відмову про видачу депозиту пояснив тим, що він захищає інтереси вкладників, а свої кошти позивач може розмістити на депозит або розраховуватися карткою необхідні товари та послуги в торговельних мережах, тобто продавати золото за курсом приблизно на 15 % нижче ринкового. 29 червня 2011 року позивач відкрив рахунок в банківських металах у VAB Банку. 30 червня 2011 року позивач звернувся на адресу Банку (начальник відділення № 15 філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ ВАТ КБ «Надра») з заявою про переказ коштів на його рахунок у VAB Банку. Банк не здійснив переказ коштів. Після великої кількості дзвінків в НБУ та зустрічей-переговорів в Дніпропетровському регіональному управленні банку досягли компромісу: видача тіла депозитів рівними частинами за 3 рази в валюті вкладу, а відсотки коли-небудь пізніше. 04 листопада 2011 року позивач отримав 600 грам, що складає 19,30 тройських унцій. 13 січня 2012 року позивач отримав 1170 грам, що складає 37,62 тройських унцій. 24 січня 2012 року позивач не стерпів та погодився на чергову пропозицію банку: отримати залишок 151,78 грам, що складає 4,88 тройських унцій, в гривні за курсом НБУ. За Договором № 744061/04-Д від 20.06.2009 року відповідач мав виплатити позивачу вклад у розмірі 650 грам золота 999,9 проби та нараховані відсотки у розмірі 48,75 грам золота 999,9 проби, насправді ж 04.11.2011 року відповідач виплатив лише частину у розмірі 600 грам золота 999,9 проби, тобто відповідач прострочив зобов'язання в частині 600 грам золота 999,9 проби на 2 роки 4 місяці 14 днів, тобто сума компенсації за прострочення виконання зобов'язань за договором і спричинені цим збитки, які виникли в результаті знаходження грошових коштів у відповідача складає 31636,31 грн. Також за Договором № 744061/04-Д залишок, який становить 98,75 грам золота 999,9 проби, які відповідач виплатив 13.01.2012 року, чим прострочив зобов'язання на 2 роки 6 місяців 23 дні, тобто сума компенсації за прострочення виконання зобов'язань за договором і спричинені цим збитки, які виникли в результаті знаходження грошових коштів у відповідача складає 5370,3 грн. За Договором № 863823/04-Д виплата за яким настала 01.02.2010 року, відповідач мав виплатити позивачу вклад у розмірі 600 грам золота 999,9 проби та нараховані проценти у розмірі 45 грам золота 999,9 проби. Фактично відповідач зробив виплату 13.01.2012 року, чим прострочив зобов'язання на 1 рік 11 місяців 12 днів, тобто сума компенсації за прострочення виконання зобов'язань за договором і спричинені цим збитки, які виникли в результаті знаходження грошових коштів у відповідача складає 26639,25 грн. За Договором № 863824/04-Д від 15.03.2010 відповідач мав виплатити позивачу вклад у розмірі 537 грам золота 999,9 проби та нараховані відсотки у розмірі 40,03 грам золота 999,9 проби, насправді ж 13.01.2012 року відповідач виплатив лише частину у розмірі 426,25 грам золота 999,9 проби, тобто відповідач прострочив зобов'язання в частині 426,25 грам золота 999,9 проби на 1 рік 9 місяців 28 днів, тобто сума компенсації за прострочення виконання зобов'язань за договором і спричинені цим збитки, які виникли в результаті знаходження грошових коштів у відповідача складає 16 556,67 грн. Також за Договором № 863824/04-Д залишок, який становить 151,78 грам золота 999,9 проби, які відповідач виплатив 26.01.2012 року, чим прострочив зобов'язання на 1 рік 10 місяців 8 днів, тобто сума компенсації за прострочення виконання зобов'язань за договором і спричинені цим збитки, які виникли в результаті знаходження грошових коштів у відповідача складає 6071,67 грн. Крім того, відповідно до офіційного курсу вартості банківських металів на 08.11.2011 року пеня за відмову у переказі коштів, які належать позивачу і знаходились у користуванні відповідача, у розмірі 10 % від вартості склала 86952,4 грн. Також, в силу ст.625 ЦК, позивач просить стягнути з відповідача компенсаційні виплати у вигляді 3 % річних від простроченої суми і індекс інфляції за весь строк находження грошових коштів у відповідача. Загальна сума по трьох договорах 3 % річних складає 50141,43 грн. Загальна сума інфляційної компенсації по трьох договорах складає 106779,22 грн. Позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача збитки у сумі 86299,79 грн. за неповернення у обумовлений строк грошових коштів по депозитних договорам і користування цими коштами відповідачем, за порушення вимоги від 30.06.2011 року про переказ належних відповідачу коштів, по депозитних договорах стягнути 10 % пені від загальної суми переказу у сумі 81346,89 грн., 3 % річних в сумі 51768,50 грн., за період прострочення виплати. Ухвалою суду позовні вимоги позивача в частині стягнення з ПАТ КБ «Надра» на його користь інфляційну компенсацію в сумі 80056,80 грн. за неповернення у обумовлений строк грошових коштів по трьох депозитних договорах - були залишені без розгляду. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2014 року задоволено частково позов [PERSON] до ПАТ «Комерційний банк «Надра» про захист прав споживача, стягнення збитків, пені та 3 відсотків річних. Стягнуто із ПАТ «Комерційний банк «Надра» на користь [PERSON] 3% річних за період прострочення виплати по трьох депозитних договорах в сумі 37235,77 грн., а також в дохід держави судовий збір в розмірі 372,36 грн. 36 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись із рішенням суду, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом норм матеріального права: не застосування вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.22 ЦК України, а тому просив постановити нове рішення, яким стягнути із відповідача завдані збитки, пеню, а також інший розмір трьох відсотків річних. Не погодившись із рішенням суду, ПАТ «Комерційний банк «Надра» подало апеляційну скаргу, в якій посилалося на порушення судом норм матеріального права: відсутність підстав для стягнення трьох відсотків річних, а тому просило постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, а рішення суду необхідно частково скасувати із наступних підстав. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що 20 грудня 2007 року між [PERSON] та відповідачем був укладений Договір № 744061/04-Д строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий вклад для фізичних осіб», згідно якого позивач передав, а Банк прийняв золото 999,9 проби номіналом 650 грам, що складає 20,90 тройських унцій, на строк вкладу 18 місяців (548 днів), з процентною ставкою в розмірі 5 % річних. Дата повернення вкладу - 20.06.2009 року (а.с.167). 01 серпня 2008 року між [PERSON] та відповідачем був укладений Договір № 863823/04-Д строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий вклад для фізичних осіб», згідно якого позивач передав, а Банк прийняв золото 999,9 проби номіналом 600 грам, що складає 19,29 тройських унцій, на строк вкладу 18 місяців (549 днів), з процентною ставкою в розмірі 5 % річних. Дата повернення вкладу - 01.02.2010 року (а.с.168). 15 вересня 2008 року між [PERSON] та відповідачем був укладений Договір № 863824/04-Д, строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий вклад для фізичних осіб», згідно якого позивач передав, а Банк прийняв золото 999,9 проби номіналом 537 грам, що складає 17,27 тройських унцій, на строк вкладу 18 місяців (546 днів), з процентною ставкою в розмірі 5 % річних. Дата повернення вкладу - 15.03.2010 року (а.с.169). За умовами п. 3.4.6 вказаних договорів, повернення вкладу та сплата нарахованих відсотків по вкладу здійснюється шляхом видачі через касу Банка зливків банківських металів. Згідно п. 4.4. цих договорів сплата нарахованих процентів за користування вкладом здійснюється в кінці строку Договору або в дату дострокового отримання вкладу (п.4.5 цього Договору), Банк видає Вкладнику суму нарахованих процентів зливками банківського золота вагою не менше 20 грамів. Залишок від суми нарахованих процентів, що не є кратним 20 грамам, Банк сплачує в гривнях за офіційним (обліковим) курсом банківських металів НБУ на дату сплати процентів. Посилаючись на положення ст.ст.526,629,1060 ЦК України, суд зазначав про обов'язковість виконання договорів сторонами. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення депозитів та процентів по вказаним вище договорах № 744061/04-Д від 20.12.2007 року, № 863823/04-Д від 01.08.2008 року та № 863824/04-Д від 15.09.2008 року, строк дії яких закінчився 20.06.2009 року, 01.02.2010 року та 15.03.2010 року відповідно, що підтверджується наданими копіями заяв позивача до відповідача (а.с.11, 13, 15, 19, 21, 23, 25, 27, 31). Однак, за твердженням позивача, відповідачем Вклад повернутий у зливках банківських металів в порушення строку за умовами вказаних вище договорів частинами: 04.11.2011 року - 600 грам золота, що складає 19,30 тройських унцій; 13.01.2012 року - 1170 грам, що складає 37,62 тройських унцій. 24.01.2012 року - позивач отримав залишок 151,78 грам золота, що складає 4,88 тройських унцій, в гривні за курсом НБУ. Дані обставини відповідачем не спростовані. За курсом НБУ на момент повернення Вкладу у перерахунку на гривні на 24.01.2012 року складає : 133829,15:10:31,1= 430,31 грн. - вартість 1 грама золота (а.с.41). Отже, залишок вкладу 151,78 грам золота отримано позивачем в перерахунку на гривні у сумі - 65312 грн. 45 коп. Оскільки позивач отримав свій вклад та грошові кошти з порушенням строку повернення Вкладу, на підставі ст. 625 ЦК України за прострочення відповідачем виконання своїх зобов'язань за договорами він зобов'язаний сплатити 3 % річних, які суд стягнув по трьох договорах на загальну суму 37235 грн. 77 коп. Що стосується вимог позивача про стягнення із відповідача на його користь збитків у сумі 86299,79 грн. за неповернення у обумовлений строк грошових коштів по депозитних договорам і користування цими коштами відповідачем, то суд їх не задовольнив, посилаючись на вимоги ст.ст.11, 22 ЦК України, ст. ст. 10, 59, 60 ЦПК України. Оскільки позивачем не надано належних доказів, в установленому законом порядку, в обґрунтування спричинення збитків їх розміру, тому у вимогах про стягнення збитків у сумі 86299,79 грн. суд відмовив. Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 10 % пені від загальної суми переказу у сумі 81346,89 грн., згідно п. 32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», то в цій частині вимог також суд відмовив. Суд вказав, що цей Закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні. Поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Дія вказаного Закону не розповсюджується на правовідносини які виникли між сторонами за умовами укладених між ними вищезазначених договорів строкового банківського Вкладу в банківських металах. Позивачем не надано належних і допустимих доказів надання відповідачеві документів складених у відповідності до вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» на переказ готівки, а тому вимоги щодо стягнення 10 % пені від загальної суми переказу, у сумі 81346,89 грн. задоволенню не підлягають. Але із висновками суду в частині стягнення на користь позивача трьох відсотків річних, та в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені за прострочення платежу погодитись не можна, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до положень статей 524, 533, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад) зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). Водночас Законом України "Про банки і банківську діяльність" поняття вкладу (депозиту) визначається як кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на певний строк зберігання. Загальний порядок залучення банками України банківських металів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року N 516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за N 1256/8577. Згідно із цим Положенням операції банків з банківськими металами здійснюються або з фізичною поставкою банківських металів, або без фізичної поставки банківських металів відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань здійснення операцій з банківськими металами (пункт 1.1 Положення); банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у банківських металах, якщо вкладний (депозитний) рахунок відкритий у банківських металах, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - у національній валюті (пункт 1.6 Положення). З огляду на те, що у справі, за умовами укладених сторонами договорів банківського вкладу були відкриті вкладні рахунки у банківському металі, відповідно банк взяв на себе зобов'язання сплатити вкладнику суму вкладу й нараховані за ним проценти в банківському металі, а не в грошових одиницях, слід дійти висновку, що таке правовідношення не є грошовим зобов'язанням, тому до спірних правовідносин не застосовуються положення статті 625 ЦК України. В зв'язку із чим рішення суду в цій частині необхідно скасувати та відмовити у задоволенні позову. Що стосується позовних вимог про стягнення 10 % пені за прострочення платежу, то згідно п. 32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Як вбачається із матеріалів справи 29 червня 2011 року позивач відкрив рахунок в банківських металах у VAB Банку. 30 червня 2011 року позивач звернувся на адресу Банку (начальник відділення № 15 філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ ВАТ КБ «Надра») з заявою про переказ коштів на його рахунок у VAB Банку, із зазначенням суми платежу банківського золота (т.1 а.с.29,33-35). Банк відразу не здійснив переказ коштів. Лише 04.11.2011 року позивач отримав 600 грам, що складає 19,30 тройських унцій. 13.01.2012 року позивач отримав 1170 грам, що складає 37,62 тройських унцій. 24.01.2012 року позивач отримав залишок 151,78 грам, що складає 4,88 тройських унцій, в гривні за курсом НБУ. На час подання заяви позивачем про переказ коштів сума платежу складала 1920,78 грам банківського золота за трьома договорами із врахуванням процентів (650 грам та 48,75 грам, 600 грам та 45 грам, 537 грам та 40,03 грам). Зазначена сума в тройських унціях складає величину 61,7545046 унцій (1920,78 грам : 31,10348 грам). Станом на 23 квітня 2014 року офіційний курс банківського золота становить 14 776,7430 гривень за 1 унцію золота. Таким чином, сума 10 процентів пені, яку необхідно стягнути на користь позивача, становить 91 253,04 гривень (61,7545046 унцій х 14 776,7430 гривень : 10). Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України із відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 912 гривень 53 копійки. Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення збитків доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд неправильно застосував норми матеріального права. При обчисленні розміру упущеної вигоди значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на позивача. Породжуючи настання цивільних прав та обов'язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки. Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Суд першої інстанції правильно застосував ці норми матеріального права, ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення упущеної вигоди. Покладення на відповідача відповідальності у формі відшкодування збитків за нездійснення свого права суперечить в цілому принципам юридичної відповідальності, що настає за порушення саме зобов'язань. Тому підстави для стягнення на користь позивача упущеної вигоди відсутні. Таким чином, рішення суду першої інстанції необхідно частково скасувати, та постановити нове рішення, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Outcome: partial