Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач звернулася з цивільним позовом до відповідача, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зняти його з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу є власником садового будинку. Після укладення договору купівлі-продажу власник будинку, яка його відчужила позивачу, виїхала з будинку та була знята з реєстрації. Проте у будинку також був зареєстрований [PERSON] Оскільки у будинку залишається бути зареєстрованим відповідач, що перешкоджає позивачу повноцінно користуватись та розпоряджатись своїм майном, а також змушує нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, вимушена звернутись в суд із позовною заявою. Позивач в судове засідання не зявилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, однак зявилась її представник, яка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольни, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом розміщення відповідного оголошення у засобі масової інформації. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №117, укладеного між позивачем та [PERSON], належить садовий будинок, що розташований у садівничому кооперативі власників «Салют» в с. Солонка, вул. Салютна, 1, Пустомитівського району, Львівської області. Встановлено, що у вказаному вище садовому будинку, згідно будинкової книги для прописки громадян, зареєстрований [PERSON]. Із актів обстеження житлово-побутових умов садового будинку, що розташований у садівничому кооперативі «Салют» в с. Солонка, вул. Салютна, 1, Пустомитівського району, Львівської області від 10.06.2015 року, від 13.07.2015 року та від 07.09.2015 року вбачається, що відповідач, за вказаною адресою не проживає більше року, комісія яка склала відповідні акти рекомендує зняти останнього із реєстрації. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1-2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його правё хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. А тому, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири), а тому, позовні вимоги у частині визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підставні та підлягають задоволенню. Крім цього, згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Заявлена позивачем вимога про зняття з реєстраційного обліку відповідача задоволенню не підлягає виходячи з наступного, оскільки в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р., № 1382-IV зняття з реєстраційного обліку місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Із наведеної норми слідує, що вимога позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку є безпідставною, так як для зняття відповідача з реєстрації за зареєстрованим місцем проживання достатньо визнання останнього таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Також позивачем не представлено суду доказів того, що органи уповноважені на здійснення функцій щодо зняття з реєстрації за місцем проживання фізичних осіб не виконують вимоги закону. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути документально підтверджені понесені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору оплаченого позивачем. На підставі наведеного та

Outcome: partial