Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

В червні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], та про стягнення аліментів на утримання в розмірі1/4 частки з усіх видів прибутку. В обґрунтування позову зазначила наступне. [PERSON], [INFO], є рідною бабою малолітньої [PERSON] Відповідач по справі [PERSON] є матір'ю дитини. Батько дитини, [PERSON] засуджений вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 22.12.2009 року до 10 років позбавлення волі. [PERSON] батьківських обов'язків не виконує. Дитина в даний час проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] нотаріально відмовилася від батьківських прав відносно доньки. У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється та не бажає виконувати свої батьківські обов'язки, не цікавиться життям та здоров'ям доньки, не турбується про її майбутнє, матеріальної та моральної підтримки не надає, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] Позивач та її представник надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позбавлення її батьківських прав не заперечувала. Представник третьої особи Служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області надав суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовну заяву, просив задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, вважає, що заявлені вимоги слід частково задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ч.2 ст.258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних онуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Так, будучи бабою [PERSON], [PERSON] вправі в її інтересах звертатися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав матері відносно дитини. У ч.1 ст.164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. Відповідно до пункту 2 ст.164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Так у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалася на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд зазначає, що ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечення медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних цінностей та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Згідно Акту проживання від 12.04.2018 року батько дитини [PERSON] знаходиться у виконавчій колонії №32 м.Макіївка (а.с.12). Відповідно до вироку Дзержинського міського суду Донецької області [PERSON] засуджено за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі (а.с.21-24) Судом встановлено, що всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. [PERSON] ухиляється від виконання юридичного обов'язку по вихованню доньки, ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; взагалі не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Дані обставини підтверджені встановленими по справі обставинами та дослідженими доказами, зокрема: - характеристикою на відповідача №1105-02 від 05.04.2018 року, з якої слідує, що [PERSON] за місцем свого проживання характеризується негативно, не працює, веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями (а.с.8); - заява [PERSON], в якій вона відмовляється від батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] (а.с.9); - поясненнями [PERSON], [PERSON], [PERSON] в яких зазначено, що вихованням дитини займається бабуся [PERSON], мати участі у житті дитини не приймає (а.с.13,16). Крім цього, з характеристики на [PERSON] слідує, що [PERSON] мало цікавиться навчанням дитини та нехтує своїми обов'язками. Переважно дитиною опікується бабуся (а.с.10). Відповідно до Довідки №135 від 12.04.2018 [PERSON] навчається в 4-б класі ЗЗСО І-ІІІ№8 та знаходиться на неповному державному забезпеченні з 26.09.2014 року по теперішній час (а.с.20). Частина 5 ст.19 СК України покладає на орган опіки та піклування подати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору. З висновку №647 від 29.05.2018 року ВЦА м.Торецька Донецької області слідує, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] має малолітню доньку [PERSON], [INFO], проте дитина з матір'ю не проживає; за інформацією громадської характеристики [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, не займається вихованням доньки, не цікавиться її здоров'ям, не приділяє їй уваги, не проводить з дитиною вільний час, не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, матеріально її не утримує; 05.04.2018 року [PERSON] написала нотаріальну заяву, в якій не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.7). ВЦА м.Торецька Донецької області вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення матері від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Таким чином, проаналізувавши всі обставини справи, суд доходить висновку, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, їх підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач в силу певних поважних причин або інших обставин не може здійснювати свої батьківські обов'язки щодо своєї дитини судом не встановлено. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав відповідача вплине на інтереси дитини, яка не отримує від своєї матері необхідної уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно з ст.169 СК України, відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. За таких обставин суд вважає можливим позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її дитини [PERSON] Щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.166 СК Україн, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Виходячи з цієї норми отримувачем аліментів на дитину має бути інший з батьків або законний представник дитини. Згідно статті 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа. Відповідно до норм ст. 167 Сімейного кодексу України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Стаття 258 встановлює право баби і діда на самозахист внуків. Однак ці норми не визначають, що безумовне представництво за законом здійснюється бабою дитини . Зазначене виключає можливість задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини на користь баби, оскільки вони передчасно заявлені. При цьому суд роз'яснює [PERSON], що вона може звернутись із цими вимогами у випадку, якщо Органом опіки та піклування буде прийнято рішення про встановлення опіки над малолітньою. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704, 80 грн., який був сплачений ним при подачі позову (а.с. 1).

Outcome: partial