Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.08.2021 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу) і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а після досягнення нею повноліття стягувати в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) і до досягнення повноліття молодшою дитиною. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.07.2021 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільні діти сторін проживають разом з позивачем, та знаходяться на її утриманні, відповідач не надає допомогу на утримання дітей, тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Посилаючись на ст.ст. 150, 155, 180, 181, 182, 184 СК України, просила заявлені позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в судовому засідання пояснив, що дітям допомагає частково, оскільки сам хворіє. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 30.01.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.07.2021 року шлюб між сторонами було розірвано ( а.с. 5). Від шлюбу у сторін народились спільні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 3-4). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Таким чином, судом встановлено, що відповідач який є батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , хоч і проживає разом з позивачем, проте кошти на утримання дітей не надає, а тому є доцільним стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення ними повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial