Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, де просить стягнути з відповідача на її користь: - грошові кошти у відшкодування заподіяних їй збитків (упущеної вигоди) за період з 01 лютого 2012р. по 01 лютого 2015 року у розмірі 10 800 грн.; - доходи відповідача від неправомірного використання належного їй торговельного павільйону за період з 01 квітня 2012 року по 01 лютого 2015 року у розмірі 21 762,00 грн.; - грошові кошти у відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.; - вартість сплаченого судового збору у розмірі 425,62 грн.. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 4 лютого 2004 року, вона на підставі договору купівлі - продажу кіоску придбала у [PERSON] сталевий торговельний павільйон, який розташований по вул. Червоноармійській в м. Олександрія на території ринку «Айсберг». В квітні 2004 року зареєстрована як фізична особа підприємець, на даний час підприємницька діяльність нею припинена, про що отримане повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за вих. № 340/19 від 03 травня 2012 року. 01 лютого 2008 року між нею та відповідачем був укладений договір оренди нежитлових приміщень та торгових місць з розвиненою інфраструктурою ринку «Айсберг» № 90, на підставі п. 1.1. якого відповідач передав, а вона прийняла у строкове платне користування облаштоване торгове місце з розвиненою інфраструктурою (фундамент з облаштованим майданчиком та підведеними комунікаціями, системами водовідведення й водостоку, системами електрозабезпечення, охорони, місцями для реклами та асфальтно-бетонним покриттям для покупців та підвезення товарів) (додаток №3 до договору) для обслуговування та проведення підприємницької діяльності у магазині - контейнері. Строк дії договору закінчувався 31.12.2008 року. 23 січня 2009 року вона письмово звернулася до ТОВ «Айсберг» з заявою про припинення договору, в якій просила узгодити дату та повернення обєкта оренди. У той самий час належний їй металевий павільйон був звільнений від товару та торговельного обладнання та підготовлений до демонтажу. Листом за вих. № 12 від 25 березня 2009 року відповідач підтвердив факт припинення договору оренди та повідомив їй про зняття з себе відповідальності за збереження її приватної власності, розташованої на території ринку. Проте, дата та умови повернення торгівельного майданчика їй запропоновані не були. Період переписки з приводу демонтажу павільйону тривав з 23 січня 2009 року по 01 червня 2012 року, а саме до моменту повідомлення про те, що з 28 березня 2012 року директором ТОВ «Айсберг» було прийняте рішення про комісійне відкриття її павільйону та передачу його в оренду. Враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу (з лютого 2009 року) чинив їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, вона 26.07.2012 року звернулася до Олександрійського міськрайонного суду з позовом про усунення ТОВ «Айсберг» перешкод у користуванні майном, а саме металевим павільйоном. 14 березня 20014 року Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області прийняв рішення яким задовольнив її вимоги та зобовязав ТОВ «Айсберг» надати їй безперешкодний доступ до металевого торговельного павільйону та не чинити перешкоди у володінні і користуванні ним. 10 червня 2014 року Апеляційний суд Кіровоградської області відхилив апеляційну скаргу ТОВ «Айсберг» та залишив рішення Олександрійського міськрайонного суду від 14.03.2014 року без змін. Таким чином, рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 14.03.2014 року про усунення перешкод у користуванні майном, встановлено факт заволодіння відповідачем її металевим павільйоном без належної правової підстави. Вважає, що дата заволодіння починається з 28 березня 2012 року, а саме з дня прийняття директором ТОВ «Айсберг» рішення про комісійне відкриття павільйону та передачу його в оренду (лист ТОВ «Айсберг» за вих. № 46 від 01 червня 2012р). З цього часу відповідач отримує орендну плату (дохід) від володіння належним їй майном. 06 квітня 2009 року між нею та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди торговельного павільйону, на підставі якого вона зобов'язалася передати у строкове сплатне користування ФОІІ [PERSON] на умовах оренди належний їй торговельний павільйон, а останній - прийняти його в оренду та щомісячно сплачувати на її користь 300 грн. орендної плати та 468 грн. витрат в оплату торговельного майданчика, на якому він розташований. Посилаючись на ч.1 ст. 1166, ч.1 ст.22, ч.1 ст. 1212, ч.1 ст.1213, ч.1 ст.1214 ЦК України вважає, що якби ТОВ «Айсберг» не було порушене її законне право на володіння, користування та розпорядження належним їй торговельним павільйоном, вона б здала його в оренду та з квітня 2009 року отримувала орендну плату у розмірі 300 грн. на місяць. З огляду на зазначене, з урахуванням встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, вона вправі предявити вимогу про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди за період з 01 лютого 2012р. по дату ухвалення судового рішення. Станом на день звернення з даним позовом до суду, сума не отриманої нею за зазначений період орендної плати становила би 10 800 грн. Проте, через протиправні дії відповідача вона не отримала зазначеного доходу, при цьому сам відповідач передав належне їй майно в оренду та отримує дохід від цього. Виходячи з викладеного, вважає, що є всі підстави для стягнення з ТОВ «Айсберг» на її користь завданих їй збитків у вигляді упущеної вигоди та доходів, одержаних відповідачем від користування чужим майном. Як вбачається з виданого ТОВ «Айсберг» фіскального чеку на внесення орендної плати за грудень 2012 року, на даний час орендна плата за користування торговельним павільйоном на ринку становить 702грн. на місяць. Враховуючи наведене відповідачем за період з 01.04.2012 р. по 01.11.2014р. отримано дохід від неправомірного використання належного їй торговельного павільйону у загальній сумі 21 762 грн. До того ж, стаття 41 Конституції У країни передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями ст., ст. 317, 319, п.1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неправомірні дії відповідача призвели до глибоких переживань, розпачу та депресії, оскільки кошти, які могли бути нею виручені з орендної плати торгового павільйону, вона б спрямувала на потреби сім'ї. Згідно статті 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до статті 23 ЦК України - розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням характеру заподіяних фізичних та моральних страждань, інших негативних наслідків. Таким чином вважає, що відповідачем спричинено їй моральну шкоду, котру оцінює в 10000,00 грн., так якнеправомірні дії відповідача призвели позивача до глибоких переживань, розпачу та депресії, оскільки кошти, які могли бути виручені з орендної плати торгового павільйону, вона спрямувалися б на потреби сім'ї. 13.01.2016 року позивачкою було подано заяву про уточнення позовних вимог, де позивачка просить стягнути з відповідача на її користь: - грошові кошти у відшкодування заподіяних їй збитків (упущеної вигоди) за період з 01 лютого 2012р. по 01 лютого 2016 року у розмірі 14\~400,00 грн.; - доходи відповідача від неправомірного використання належного їй торговельного павільйону за період з 01 квітня 2012 року по 01 лютого 2016 року у розмірі 33696,00 грн.; - грошові кошти у відшкодування моральної шкоди у розмірі 15.000,00 грн.; - вартість сплаченого судового збору у розмірі 630,96 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов з уточненими вимогами в повному обсязі з підстав зазначених в ньому. Відповідач на розгляд справи не зявився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, з врахуванням думки позивачки та її представника ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст., ст. 224 226 ЦПК України. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідност.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Частиною 1ст.16 ЦК України \~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено. 01 лютого 2008 року між позивачкою та відповідачем був укладений договір оренди нежитлових приміщень та торгових місць з розвиненою інфраструктурою ринку «Айсберг» № 90, на підставі п. 1.1. якого відповідач передав, а вона прийняла у строкове платне користування облаштоване торгове місце з розвиненою інфраструктурою (фундамент з облаштованим майданчиком та підведеними комунікаціями, системами водовідведення й водостоку, системами електрозабезпечення, охорони, місцями для реклами та асфальтно-бетонним покриттям для покупців та підвезення товарів) (додаток №3 до договору) для обслуговування та проведення підприємницької діяльності у магазині - контейнері. Строк дії договору закінчувався 31.12.2008 року. 23 січня 2009 року вона письмово звернулася до ТОВ «Айсберг» з заявою про припинення договору, в якій просила узгодити дату та повернення обєкта оренди, переписка з приводу демонтажу павільйону тривала з 23 січня 2009 року по 01 червня 2012 року, а саме до моменту повідомлення її про те, що з 28 березня 2012 року директором ТОВ «Айсберг» було прийняте рішення про комісійне відкриття її павільйону та передачу його в оренду. Враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу (з лютого 2009 року) чинив їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, вона 26.07.2012 року звернулася до Олександрійського міськрайонного суду з позовом про усунення ТОВ «Айсберг» перешкод у користуванні майном, а саме металевим павільйоном. 14 березня 20014 року Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області прийняв рішення яким задовольнив її вимоги та зобовязав ТОВ «Айсберг» надати їй безперешкодний доступ до металевого торговельного павільйону та не чинити перешкоди у володінні і користуванні ним, яке ухвалою Апеляційний суд Кіровоградської області від 10 червня 2014 року залишено без змін. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 22 ЦК Українивстановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 2 ч.2 ст.22 ЦК України, на який посилається позивач, обґрунтовуючи позов в частині стягнення на її користь збитку у виді упущеної вигоди, передбачає право особи на відшкодування збитків лише у разі доведення того, що вона могла б реально одержатипевні доходи за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Перебіг розгляду справи судом свідчить, що доводи позивачки були зведені до посилань на умови договору оренди від 06 квітня 2009 року укладеного між нею та ФОП [PERSON], з визначенням розміру щомісячної орендної плати на її користь 300 грн. та 468 грн. витрат в оплату торговельного майданчика, на якому розташований торгівельний павільйон. При цьому строк дії договору оренди, копію якого додано до матеріалів справи, становить 9 місяців. Позивач зазначає, що якби ТОВ «Айсберг» не було порушене її законне право на володіння, користування та розпорядження належним їй торговельним павільйоном, вона б здала його в оренду та з квітня 2009 року отримувала орендну плату у розмірі 300 грн. на місяць, а тому з урахуванням встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, зазначає, що вправі предявити вимогу про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди за період з 01 лютого 2012р. по дату ухвалення судового рішення. Тобто позивачка посилається на можливість отримання такої ж орендної плати у тому випадку, якби ТОВ «Айсберг» не було порушене її законне право на володіння, користування та розпорядження належним їй торговельним павільйоном. Проте, як вбачається з рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.03.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області позов позивачки про усунення перешкод в користуванні належним їй металевим павільйоном, який розташований на ринку «Айсберг» було задоволено. Як в рішенні вищевказаних суддів так і у позові, позивачка вказує на те, що період переписки з відповідачем з приводу демонтажу павільйону тривав з 23 січня 2009 року по 01 червня 2012 року, а саме з моменту повідомлення про те, що з 28 березня 2012 року директором ТОВ «Айсберг» було прийняте рішення про комісійне відкриття її павільйону та передачу його в оренду. Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивачки на втрату можливості отримання такої ж орендної плати у тому випадку, якби відповідач не перешкоджав їй у демонтажу павільйону, оскільки переписка велась саме щодо демонтажу павільйону, а не в усуненні перешкод щодо укладення договору оренди. Доказування, згідно ч.4ст.60 ЦПК України, не може ґрунтуватися на при припущеннях. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання ТОВ «Айсберг» своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті позивачем для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Суд вважає, що позивачем не доведено, що у період 01 лютого 2012р. по 01 лютого 2016 року вонамала можливість здавати торговий павільйон в оренду та отримувати орендну плату в розмірі 300 грн. за місяць., так як позивачкою не надано жодних доказів як щодо укладення між нею та потенційними орендарями договорів оренди щодо належного їй павільйону, що розташований на території ринку «Айсберг» в спірний період з визначенням в них конкретних розмірів орендної плати. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди у зв'язку з тим, що відсутній причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача, яка б полягала в незаконному користуванні приміщенням та розміром завданих позивачеві збитків. При цьому, відповідно до засад захисту права власності, визначених ст..386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст.390 ЦК України \~власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. \~\~\~ Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачених ч.2 ст.1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, згідно зазначеним положенням закону тягар доказування відсутності вини у спричиненні майнової шкоди покладено не на позивача, а на самого відповідача. Як убачається із матеріалів справи, попередніми судовими рішеннями, які набрали законної сили, було зобовязано ТОВ «Айсберг» надати позивачу безперешкодний доступ до металевого торговельного павільйону та не чинити їй перешкоди у володінні і користуванні ним, факт повідомлення ТОВ «Айсберг» про прийняте ним рішення про комісійне відкриття павільйону у передачу його в оренду, в підтвердження чого було надано копії договорів оренди, акти приймання передачі майна в оренду та інші документи, відповідачем не заперечувався, що є підставою для звільнення від доказування цих обставин згідно положень ч.ч. 1, 3 ст.61 ЦПК України (а.с. 10 -16). Положення ч. 1 ст.390 ЦК України визначають підстави відповідальності недобросовісного набувача у випадку незаконного володіння майном за умови не тільки одержання доходів від цього майна, але й можливості одержання таких доходів. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які необхідно стягнути з відповідача, суд приймає до уваги те, що з виданого ТОВ «Айсберг» фіскального чеку на внесення орендної плати за грудень 2012 року орендна плата за користування торговельним павільйоном на ринку становила 702 грн. на місяць (а.с. 21). А тому, враховуючи наведене відповідачем за період з 01.04.2012 р. по 01.02.2016 р.( відповідно до позовних вимог) отримано дохід від неправомірного використання належного їй торговельного павільйону у загальній сумі 32292,00 грн. (розрахунок: 702 грн. х 46 міс.), який підлягає стягненню на користь позивачки. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені ст.1167 ЦК України, згідно ч. 1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч.ч. 1, 2ст.23 ЦК України \~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року \~№ 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків . При цьому, заслухавши у судовому засіданні всі доводи позивача та його представника, суд дійшов висновку, що вимога позивачки щодо розміру відшкодування моральної шкоди є\~\~значно завищеною.\~\~ Сума відшкодування у розмірі 15 000 грн., на думку суду, не відповідає тому рівню страждань, які мав позивач у зв'язку із порушенням його прав. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд, згідно зі ст. 23 ЦК України, враховує глибину та тривалість душевних страждань позивача, а також виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що в цій частині позов підлягає частковому задоволенню, а тому розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача повинен скласти 5 000 грн.. Згідно ст.88 ЦПК України \~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позивачем заявлено позовні вимоги на загальну суму 55458,00грн., а задоволено - на суму 37 292,00 грн., тобто на 67,24%, з відповідача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 424,26 грн. (розрахунок: 630,96 грн. х 67,24%, = 424,26 грн.)

Outcome: partial