Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, уточнивши в ході розгляду справи заявлені вимоги, просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки відповідача, [PERSON], [INFO], в розмірі 700 грн щомісяця, вказуючи, що є бабусею неповнолітньої, дитина проживає разом з нею і перебуває на її утриманні, мати ухиляється від надання матеріальної допомоги. Рішенням від 23 березня 2017 року Коропський районний суд у задоволенні позову [PERSON] відмовив. В апеляційній скарзі [PERSON], вважаючи оскаржуване рішення незаконним, просить скасувати його та постановити нове, яким задовольнити її позов в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що до вагітності та пологів відповідач не працювала, отже, і у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років перебувати не може, а перебування у такій відпустці не звільнює особу від обов'язку утримувати дитину. Заявник вказує, що посилання суду на отримання дитиною аліментів від батька є необґрунтованим, оскільки в суму сплачених аліментів включена заборгованість за попередній час, коли він ухилявся від їх сплати. Стверджує, що одержувану державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям відповідач витрачає на власні потреби, а питання її ухилення від обов'язків по утриманню дочки неодноразово було предметом розгляду виконкомом сільської ради та органу опіки та піклування. Крім того, суд залишив поза увагою її уточнені вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження того, що відповідач має доходи, з яких можливо стягнути аліменти, а зобов'язати особу, яка має дитину до трьох років, працювати для отримання заробітку, неможливо. Також суд врахував добровільність виходу неповнолітньої [PERSON] з утримання матері та отримання дитиною аліментів від батька. Однак, з таким висновком районного суду не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного. У справі встановлено, що відповідач [PERSON] являється матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 2). Дитина проживає разом зі своєю бабусею, [PERSON], позивачем у справі, що підтверджується довідкою Рождественського старостату Коропської селищної ради від 01 лютого 2017 року (а.с. 3) та судовим рішенням від 1 лютого 2017 року, ухваленим у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно положень ст. 182 СК України та роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення із [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки неповно з'ясував всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи. Так, визначений у ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язок батьків утримувати свою дитину є безумовним і беззастережним. Відповідно до положень ст. 188 цього кодексу батьки можуть бути звільнені від такого обов'язку за лише за рішенням суду у визначених законом випадках, проте відповідач з відповідним позовом до суду не зверталась. Рішенням від 01 лютого 2017 року Коропський районний суд відмовив у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав (а.с. 27-28). Однак, не зважаючи на такий висновок суду, під час розгляду справи був встановлений факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітньої дочки [PERSON], зокрема, витрачання не за призначенням отримуваної державної соціальної допомоги, у зв'язку з чим виплату вказаних коштів було тимчасово призупинено. Вказана обставина стороною відповідача не заперечувалась. Посилання районного суду, як на одну з підстав відмови у задоволенні вимог про стягнення аліментів, на вищезазначене судове рішення в частині добровільного вибору дитини щодо її місця проживання у бабусі, є необґрунтованим, оскільки законодавець не пов'язує відсутність для батьків обов'язку утримання дитини з визначенням нею самою місця проживання. Звертаючись з позовом, [PERSON] просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів її доходів. Під час розгляду справи позивач надала заяву, в якій, уточнивши свої вимоги, просила визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 700 грн (а.с. 29). Відповідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не працює, але є працездатною, земельної ділянки та земельної паю у приватній власності не має, веде селянське господарство, доглядає іншу дитину віком до трьох років (а.с. 30). Неповнолітня [PERSON] має хронічне захворювання (а.с. 5), навчається у ДПТНЗ Конотопському професійному аграрному ліцеї, проживає разом з [PERSON], отримує стипендію (а.с. 18) та аліменти від батька (а.с. 19) З урахуванням наведеного та викладених обставин справи, колегія суддів вважає вимоги [PERSON] про стягнення аліментів обґрунтованими, а відповідача такою, що зобов'язана надавати неповнолітній дочці матеріальну допомогу. Разом з тим, апеляційний суд, вирішуючи даний спір, вважає необхідним зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON], до 500 грн щомісяця, оскільки враховує факт отримання дитиною аліментів від батька і стипендії та наявність у відповідача ще однієї малолітньої дитини на утриманні. Враховуючи, що за положеннями абз. 2 ч. 2 ст. 179 Сімейного кодексу України, неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України, [PERSON] слід визначити отримувачем аліментів, як про це просила позивач, звертаючись до суду з даним позовом. Відтак,

Outcome: partial