Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом, в якому просив стягнути солідарно заборгованість [PERSON] та [PERSON], а також у рахунок зобов'язання щодо оплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою у процесі здійснення виконавчого провадження, з вартості якого підлягає сплаті заборгованість за кредитним договором № 11241167000 від 25.10.2007 року в розмірі 561551,88 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 25.10.2007 року АКІБ «УКРСІББАНК» уклав із [PERSON] договір про надання споживчого кредиту № 11241167000, за яким остання отримала від банку грошові кошти у розмірі 50000 дол. США зі строком повернення до 25.10.2017 року зі сплатою 13,4 відсотків річних за користування кредитом. 25.10.2007 року між АКІБ «УКРСІББАНК» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, який передбачає надання квартири [ADDRESS] в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором. Внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 561551,88 грн. Представник ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не з'явилася, подала заяву про підтримання позовних вимог з проханням розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову, подала письмові заперечення проти позову та зустрічний позов. В останнє судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. 04.12.2014 року подала до суду заяву, в якій заперечувала проти первісного позову, зустрічний позов підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності. У своїх запереченнях проти позову відповідач посилалася на те, що до кінця 2010 року вона добросовісно сплачувала платежі за кредитним договором, усього на суму 19852 грн., у зв'язку з чим сума заборгованості має бути зменшена на фактично сплачену нею суму. Крім того, [PERSON] зазначила, що у квартирі, яка є предметом іпотеки, проживають та зареєстровані шестеро осіб, з них четверо малолітніх дітей. Зазначена квартира є єдиним їхнім житлом та місцем проживання. При цьому ні [PERSON], ні поручителі не відмовляються від погашення заборгованості. У своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати кредитний договір № 11241167000 від 25.10.2007 року; зменшити суму заборгованості за договором на розмір фактично сплачених нею коштів, що в еквіваленті становить 19852 дол. США, а також розстрочити сплату заборгованості на 120 календарних місяці рівними частинами, посилаючись на наступні обставини. При укладенні зазначеного договору вона виходила з того, що кон'юнктура ринку грошових ресурсів не зміниться, проте виконання договору на умовах збільшення плати за користування наданим кредитом внаслідок росту курсу іноземної валюти, значно порушує співвідношення майнових інтересів сторін. [PERSON] сумлінно виконувала свої зобов'язання за кредитним договором до 2009 року. На день укладання договору курс іноземної валюти становив 5,05 грн., а на день подання зустрічної позовної заяви 11,7 грн. Таким чином, відповідач вважає, що все це є істотною зміною обставин, якими вона керувалася при укладенні договору. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судові засідання не з'являлися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подали. Представники Державної реєстраційної служби України та Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у судові засідання не з'являлися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Вивчивши первісну та зустрічну позовні заяви, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов ПАТ «Дельта Банк» належить задовольнити частково, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 25.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11241167000, за умовами якого АКІБ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 50000 доларів США на особисті споживчі цілі з терміном погашення не пізніше 25.10.2017 року. Згідно з п. 1.1 цього договору вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 252500 грн. за курсом НБУ на день укладення договору. Відповідно до п. 1.1.2 договору позичальник обов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів у розмірі 760 дол. США в день сплати ануїтетного платежу. Згідно з п. 1.3.1 цього договору за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процента ставка встановлюється в розмірі 13,4 % відсотків річних. Крім того, згідно з п. 8 договору у випадку порушення зобов'язання позичальником в частині не сплати чергового ануїтетного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплаті у розмірі, меншому ніж передбачений цим договором, на прострочену суму основного боргу банк нараховує підвищені проценти в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної на 6,7 %. Нарахування підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу; на суму прострочених процентів банк може нараховувати пеню починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дня виникнення прострочених процентів. Відповідно до п. 10.1 кредитного договору № 11241167000 у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором, відшкодування заборгованості перед банком за цим договором проводиться шляхом стягнення з поручителя/гаранта (у разі їх наявності), чи шляхом звернення стягнення на заставлене майно, що є забезпеченням за даним договором та/або активи (кошти і майно) позичальника на вибір банку. 25.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого є надання в іпотеку квартири [ADDRESS], яка належить в рівних частках [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування від 19.10.2007 року, в порядку забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 11241167000 від 25.10.2007 року. За відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області 11.02.2009 року [PERSON] змінила прізвище на «Козаченко». Крім того, виконання зобов'язання за укладеним кредитним договором було забезпечено порукою [PERSON]. За умовами договору поруки № 152927 від 25.10.2007 року поручитель бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов вищезазначеного кредитного договору у повному обсязі. При цьому поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком. На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», до останнього перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору № 11241167000 та договору іпотеки і договору поруки. Судом встановлено, що [PERSON] не належним чином виконувала свої зобов'язання по договору, не сплачувала ануїтетні платежі у визначеному сторонами розмірі, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом, яка згідно з довідкою в матеріалах справи складає станом на 15.07.2013 року загальну суму у розмірі 70255,46 дол. США, що згідно курсу НБУ (100 дол. США - 799,3 грн.) становить 561551,88 грн., у тому числі тіло кредиту - 45475,62 дол. США, що в еквіваленті складає 365644,74 грн.; проценти - 24509,84 дол. США, що в еквіваленті складає 195907,15 грн.; з них прострочена заборгованість за тілом кредиту - 15953,15 дол. США, що в еквіваленті складає 127513,53 грн. та за відсотками - 11955,79 дол. США, що в еквіваленті складає 95562,63 грн. Позивач направляв на адресу відповідачів листи з досудовою вимогою про погашення простроченої заборгованості. Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли із приводу надання кредиту, забезпечення його порукою та іпотекою і відступлення права вимоги за договором факторингу і регулюються главою 71 ЦК України, загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір, а також главою 73 ЦК України та Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України , поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іподекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Задовольняючи первісний позов частково, суд виходить з того, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві. При цьому задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. І навпаки, задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся з одночасними вимогами про стягнення солідарно суми заборгованості з позичальника та поручителя та про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є недопустимим. Суд наголошує на тому, що позивач, забезпечивши виконання зобов'язання двома способами (порука та іпотека), може спочатку вдатися до застосування одного з них з метою погашення заборгованості за кредитом, і лише у разі виявлення безрезультатності цього способу позивач може застосувати другий спосіб забезпечення. Враховуючи викладене, зважаючи на ступінь виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині стягнення суми заборгованості солідарно з позичальника та поручителя. Що стосується зустрічних позовних вимог, то суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Враховуючи положення ч. 2 ст. 652 ЦК, суд виходить з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому згідно з п. 10.13 кредитного договору № 11241167000 від 25.10.2007 рокупідписання даного договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього та перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, банк виконав положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808. Оскільки, валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, суд не вбачає законних підстав для розірвання укладеного між сторонами кредитного договору. Що стосується зустрічної позовної вимоги про зменшення суми заборгованості за договором на розмір фактично сплачених нею коштів, що в еквіваленті становить 19852 дол. США, а також розстрочення сплати заборгованості на 120 календарних місяці рівними частинами, суд вважає зазначені вимоги незаконними та необґрунтованими. Оскільки як вбачається з довідки про суму заборгованості, остаточна сума заборгованості була розрахована позивачем з урахуванням сплачених [PERSON] сум ануїтет них платежів. Стосовно вимоги про розстрочення сплати заборгованості, то суд наголошує, що вирішення зазначеного питання може відбуватися на розсуд сторін договору у визначеному ними порядку та суд не може втручатися у сферу договірних правовідносин сторін. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial