Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

У жовтні 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з урахування збільшених позовних вимог до [PERSON] в якому просив зобов`язати відповідача не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] , шляхом надання можливості позивачу проводити спільний відпочинок з сином без присутності відповідача кожного місяця в першу та третю суботу з 13.00 год. до 19.00 год.; кожного місяця в другу та четверту неділю з 13.00 год. до 18.00 год; кожного літа 14 календарних днів під час відпустки батька, в тому числі за межами м. Києва. Зобов`язати відповідача надавати можливість йому проводити спільний відпочинок з сином на вихідних (субота, неділя) кожен перший та останній тиждень кожного місяця за межами м. Києва за адресою: [ADDRESS] без присутності відповідача. Зобов`язати не перешкоджати сину [PERSON] відвідувати гуртки для розвитку, дошкільні тощо, на які записує [PERSON] сина без присутності відповідача.Зобов`язати відповідача повідомляти позивача кожного місяця, починаючи з 01.11.2019р. про використання аліментних коштів на утримання сина, з наданням підтверджуючих документів. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.07.2007р. по 24.04.2017р. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.04.2017р. шлюб розірвано. Від шлюбу мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] Фактично із самого моменту розлучення відповідач почала створювати перешкоди, що призвело до неможливості його спілкування з дитиною. Відповідач категорично не бажає приймає участі позивача у вихованні дитини, провокує сварки, ставить ультиматуми та не бажає йти на компроміс по жодному з питань, що стосується спілкування із сином. Не дивлячись на те, що [PERSON] з відповідачем проживає в одному будинку, знаючи його графік роботи, робить все можливе, щоб він не міг бачити дитину навіть на вулиці. Забирає сина з дитячого садочка або виходить гуляти з дитиною на вулицю в той момент, коли позивач ще не повернувся додому з роботи, а потім звинувачує, що він сам цього не хоче, бо не прийшов коли вона сказала. Позивач вчасно та в повному обсязі виконує свої зобов`язання зі сплати аліментів на утримання сина. Неодноразово до розірвання шлюбу і після розірвання шлюбу пропонував відповідачу, щоб син відвідував гуртки для розвитку. Щоб, син, зокрема, розвинув краще мовлення, читання тощо, також пропонував оплатити ці гуртки. Таким чином, створення перешкод відповідачем у спілкуванні із сином порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.10.2019року провадження у справі відкрито в поряду загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . 01.02.2021 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. Позивач просив задовольнити позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві.. Відповідач заперечувала проти позовних вимог частково. Представник відповідача заперечував частково проти позовних вимог позивача та надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу стосовно того, що відповідач у будь-який спосіб чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. [PERSON] наголошує, що вона ніяким чином ніколи не чинила, не чинить і не збирається на даний момент чинити які небудь перешкоди у спілкуванні дитини зі своїм батьком. Починаючи з дати розірвання шлюбу та до липня місяця цього року батько спілкувався з дитиною тоді, коли йому було це зручно. Візити батька бачили більша половина проживаючих у гуртожитку, де позивач та відповідач мешкають та при необхідності зможуть це підтвердити. Візити батька були короткі (позивач сам встановив час з 20.00 до 21.00) та судячи з поведінки позивача для нього не цікаві. Було таке відчуття, що позивач відбуває цей час «для галочки», під час ігор з дитиною він завжди поглядав на годинник. Бували випадки, коли дитина вередувала або не мала бажання гратися, то позивач йшов від дитини через 30-40 хв. На неодноразову пропозицію відповідача щодо проведення двогодинних зустрічей позивача з сином з 20.00 до 22.00 з невідомих причин була отримана відмова. Під час візитів позивача була відсутня будь-яка зацікавленість життям дитини, батько абсолютно не знає чим дитина живе, його вподобання, таланти, вимоги в харчуванні, поведінку під час сну, специфіки поведінки. Вимога відповідача про зустрічі позивача з дитиною в її присутності є не якоюсь забаганкою відповідача, а обумовлена рядом причин саме в інтересах малолітньої дитини. Найголовніше те, що позивач веде себе агресивно та невріноважено в спілкуванні з відповідачем в присутності дитини. Будучи розлученим, він неодноразово підіймав на відповідача руку в присутності дитини. 10.07.2018р. на усні зауваження відповідача з приводу недоцільного спілкування з дитиною, він накинувся на неї, повалив на підлогу та побив, в результаті чого у відповідача був перелом пальця та порване сухожилля, після чого була перенесена не одна операція. Після ряду обставин дитина почала боятися батька. Ще однією не менш важливою причиною є те, що [PERSON] ніяк не знаходить спільної мови з дитиною, син в його присутності стає некерованим, самостійно справитись з дитиною позивач абсолютно не в силах, доказом того є відео, на якому видно, що позивач веде себе безпорадно і неправильно по відношенню до дитини. Пропозиції звернутися до ОПП для визначення порядку участі батька у спілкуванні з дитиною відповідачу з боку позивача не надходили. [PERSON] відвідує басейн в профілактичних цілях, для зміцнення імунної системи, для зменшення хворобливості, покращення апетиту та сну, відсутність його на заняттях абсолютно неможливо. Проведення спільного відпочинку за межами м. Київ, а саме за адресою: [ADDRESS] є недоцільним. Позивачем подано відповідь на відзив в якому він зазначив, що відповідач посилається на тілесні ушкодження, які ніби то завдавав їй неодноразово та в тому числі 10.07.2018р. При цьому відповідач не наводить жодного доказу, який би її слова підтвердив. Відповідач не зверталася з даного приводу до правоохоронних органів, які мали встановити факт її побиття, встановити винних у цьому осіб та притягнути їх до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування із сином спричинить йому шкоду, не відповідає його інтересам чи перешкоджає нормальному розвиткові дитини не існує. Позивач має вищу освіту, працює головним спеціалістом в одному з відділів Департаменту досліджень і розслідувань ризиків ПЕК та ЖКГ Антимонопольного комітету України. Має загальний трудовий стаж роботи більше 13 років, стаж державної служби більше 10 років. Має гарний стан здоров`я, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не стоїть. Побачень, які пропонує Служба у справах дітей замало для повноцінного спілкування сина з батьком та для виконання батьківських обов`язків щодо його виховання. Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив в яких він пояснив, що 15.01.2020р. о 08.00 год ранку [PERSON] зненацька захотів побачити сина. До цього моменту таке бажання було відсутнє. Дитина категорично відмовилася спілкуватися з батьком. Замість того, щоб налагодити контакт з дитиною, позивач почав агресивно звинувачувати відповідача в тому, що вона налаштувала дитину проти батька. Хоча всім відомо, що в такому віці зробити це практично неможливо. Навіть відмова дитини у спілкуванні не стала для позивача причиною, щоб піти і він наполегливо вимагав спілкування з сином, чим спровокував істерику в дитини. Після цієї ситуації дитину було вкрай важко заспокоїти і відвести в дитячий садок. Син був знервований, засмучений та просився додому. 16.01.2020р. [PERSON] знову прийшов побачити дитину, однак син повторно на відріз відмовився виходити до батька. Своїми вчинками позивач сам налаштував сина проти себе, а зараз просто хоче перекласти вину на матір дитини. Представник Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, просить розглядати справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] /а.с.8/. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.04.2017р. шлюб сторін розірвано/а.с.11/ Судом встановлено, що після розірвання шлюбу батьків дитина залишилася проживати з матір`ю, що не заперечується сторонами у справі. Відповідно до довідки від 12.08.2019р. № 84 виданої [PERSON] в тому , що він дійсно працює на посаді головного спеціаліста Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства та відповідно до виконавчого провадження за № 53461046 аліменти нараховуються в повному обсязі в день виплати заробітної плати на рахунок Святошинського РВДВС м. Київ/а.с.19/. Позивач - [PERSON] має позитивну характеристику за місцем роботи/а.с.14-15/. Відповідно до довідки директора ДНЗ № 587 виданій [PERSON] поо те, що її син - [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує заклад дошкільної освіти № 587 Святошинскього району м. Києва/а.с.42/. Крім того, [PERSON] , відвідує басейн ПрАТ «Наука-спорт» 2 рази на тиждень (по суботах та неділях, що підтверджується довідкою від 23.10.2019р./а.с.43/. Як встановлено судом, між сторонами, після припинення спільного проживання, виник спір щодо порядку участі позивача у вихованні дитини та вільному з нею спілкуванні. При цьому, позивач зазначає, що бажає приймати участь у вихованні сина та піклуватися про нього, проте не може реалізувати своє право, оскільки відповідачка чинить перешкоди . В той же час сторона відповідача заперечує той факт, що вона чинить у будь-який спосіб перешкоди у спілкуванні з дитиною, а наголошує на тому, що сам позивач створив такі умови, що спільний син відмовляється зустрічатися з батьком. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципу 6 "Декларації прав дитини", дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 142 Сімейного кодексу України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно зі статтею 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються, як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. У відповідності до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Згідно з ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає оремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частиною першою статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Таким чином, суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Аналогічний висновок був зроблений Верховним судом у складі колегією суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01.04.2020 справа №686/687/17. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частинами 4 та 5 ст. 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Службою у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації надано висновок від 02.12.2019р. № 107-40/9485 відповідно до якого з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, 27.11.2019р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було рекомендовано визначити способи участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме І та ІІІ субота з 13.00 год. до 19.00 год; ІІ та ІV неділя з 13.00 год. до 18.00 год; 14 днів влітку під час відпустки батька/а.с.62-64/. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Визначаючи конкретний порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд виходить також з положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відтак, враховуючи висновок Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, наданий на виконання ст.19 СК України, суд вважає можливим визначити наступний спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином, а саме не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] шляхом надання можливості [PERSON] проводити спільний відпочинок з сином в присутності відповідача кожного місяця в першу та третю суботу з 13.00 год. до 19.00 год., кожного місяця в другу та четверту неділю з 13.00 год. до 18.00 год. При визначенні такого порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, суд враховує, що відповідно до висновку № 29 від 27.02.2020 року психологічного обстеження малолітнього [PERSON] , [INFO] , складеного Міським центром дитини, у [PERSON] визначена емоційна прив`язаність до матері та співмешканця матері [PERSON] , до її батьків (діда,баби), які забезпечують потреби дитини у турботі, безпеці та комфорті. У дитини виявлено уникаючий тип прив`язаності до батька, через тривалу відсутність батька в житті сина, [PERSON] намагається тримати дистанцію у спілкуванні з ним ; визначений середній рівень внутрішньої тривоги у взаємовідносинах з батьком, дитина потребує підтримки та розуміння з боку батька, висловлює бажання жити в спокої; визначено, що [PERSON] , має потреби у врахуванні його побажань та інтересів, прагне відмежуватися від негативних подій та конфліктів дорослих. Також, у вказаному висновку зазначено, що хлопчик напружено сприйняв появу батька, провів батька поглядом, продовжував малювати, емоційно був стриманим, не відповідав на його привітання, ігнорував запитання. Комунікації не відбулося. Хлопчик демонстрував небажання з ним розмовляти та замовкав при зверненні та батьківських запитаннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з урахуванням позицій сторін, віку дитини та її психоемоційного стану, для ефективного налагодження контакту між дитиною та батьком, суд вважає необхідним встановити зустрічі батька з дитиною у присутності матері та не вбачає підстав для надання можливості для проведення відпочинку з сином за межами м. Києва без присутності відповідача. Такий порядок відповідатиме інтересам дитини, оскільки буде найменш психотравмуючим і сприятиме налагодженню стосунків після наявного конфлікту між сторонами. Суд звертає увагу і на те, що у разі зміни обставин, пов`язаних із віком дитини, при наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог статі 158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дитини або згідно статті 159 СК України звернутись до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини. Щодо зобов`язання відповідача повідомляти про використання аліментних коштів на утримання сина слід зазначити наступне. Позивачем не надано доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування, а саме стосовно нецільового витрачання матір`ю дитини аліментів, які стягуються з позивача. Позивачем у позові не зазначено жодного нормативного акту, який є чинним, стосовно права вимагати від відповідача щомісячного звіту щодо витрачання аліментів. Будь-яка особа має право звернутися до суду з позовом у випадку порушення або невизнання її прав. Позивачем у позові не зазначено, яку норму, якої статті, якого Закону порушила відповідач. Більше того, позивачем не зазначено про конкретні випадки ненадання йому витребуваної інформації та в чому саме проявилася безвідповідальна поведінка відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачем всупереч нормам Закону обрано неправильний порядок захисту його прав. В пункті 2 статті 186 СК України чітко визначено підставу звернення до суду у випадку встановлення нецільового витрачання аліментів. У статті не йдеться про судовий захист прав через зобов`язання отримувача аліментів надавати звіти. На підставі викладеного,

Outcome: partial