Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

В травні 2018 року до суду надійшов позов, в якому [PERSON] просила: визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням [ADDRESS] та позбавити [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позову зазначала, що її колишній чоловік [PERSON], не проживає у належному їй житловому приміщенні з червня 2010 року. В добровільному порядку зніматися з реєстраційного обліку не бажає, чим створює перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вона змушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг. Позиція відповідача на час розгляду справи не відома. 10.07.2018 року у справі відкрите провадження. 24.07.2018 року закрите підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті. 25.09.2018 року в судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились. Третя особа звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Відповідач причини неявки суду не повідомив, в зв'язку із чим суд проводитив заочний розгляд справи. В ході судового розгляду, судом встановлене наступне. Згідно ордеру на житлове приміщення № 0510 від 22.06.2004 року позивач має право на зайняття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки про місце проживання та склад сім'ї № 2545 від 08.05.2018 року виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради у належній позивачу кімнаті окрім неї зареєстрований відповідач та ряд інших осіб. Згідно актів від 07.08.2018 року (а. с. - 6,8) відповідач не проживає у приміщенні за адресою: [ADDRESS] з червня 2010 року. Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ч. 2 ст. 71 ЖК України якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Будь-яких доказів, що спростовують встановлені судом обставини в матеріалах справи відсутні. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації понад шість місяців без поважних причин, тому вимоги позовної заяви про визнання його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням підлягають до задоволення. Водночас, в частині позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням [ADDRESS] суд відмовляє, оскільки позивачем фактично заявлено дві тотожні за своїм змістом позовні вимоги, а визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням достатньо для ефективного захисту порушених прав позивача. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 704,80 грн. Одночасно, суд роз'яснює, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі викладеного та

Outcome: partial