Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], в інтересах неповнолітньої особи цивільні відповідачі [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана неповнолітньою особою в результаті скоєння злочину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.11.2013 року близько о 22.30 год. неповнолітній [PERSON], [INFO], який є сином відповідачів, неподалік будинку [ADDRESS] безпідставно наніс йому кілька ударів кулаком в обличчя, а після його падіння продовжував побиття ногами в область голови, спричинивши йому ушкодження у вигляді забою м»яких тканин обличчя, синців і садна обличчя, струсу головного мозку, що згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до легких тілесних ушкоджень. За даним фактом було порушено кримінальне провадження № 12013160240000736 від 16.11.2013року за ч.1 ст.125 КК України, яке було закрито постановою слідчого СВ Казанківського РВ УМВС України в Миколаївській області від 26.12.2013року у зв'язку з тим, що винна особа у вчинені злочину [PERSON] не досягла 16 років тому не є суб'єктом даного злочину. У результаті противоправних дій неповнолітнього [PERSON] позивачу спричинена матеріальна та моральна шкода, яка до теперішнього часу не відшкодована. За час лікування він зберіг квитанції про придбання ліків. Крім матеріальної, йому спричинено і моральну шкоду, яка виразилася в тому, що в результаті отриманих тілесних ушкоджень, позивач змушений був знаходитися на лікуванні, переніс фізичний біль від отриманих травм, відчував стрес та хвилювання. Внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень, йому спричинено фізичний біль, і він переніс душевні страждання, оскільки відносно нього застосовані протиправні дії. Постійні виклики до слідчого, додавали багато незручностей. Оскільки [PERSON] є неповнолітнім, навчається у школі, самостійного заробітку не має, тому у відповідності до ч.2 ст.1179 ЦПК України, відповідальність за завдану шкоду повинна бути покладена на його батьків - відповідачів за даною справою. Просить стягнути з батьків [PERSON] спричинену йому моральну шкоду, яку він оцінює в 5000,00 грн., матеріальну шкоду в розмірі 2411,00грн., та витрати на правову допомогу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що викладені в обґрунтуванні позову. Представник позивача позов підтримала з мотивів викладених у ньому, просила його задовольнити. Зазначила, що з відповідачами мирової угоди не досягнуто, просила постановити рішення. Неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні підтвердив обставини вчинення протиправних дій по відношенню до позивача, зазначив, що наразі він навчається у школі, самостійного доходу не має. Відповідачі - батьки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, в частині матеріальної шкоди, не визнали розмір моральної шкоди, вважають його завищеним. Вказували, що після подій 15.11.2013року звертались до позивача з пропозиціями відшкодувати йому шкоду, однак останній відмовився вирішувати питання в позасудовому порядку. Суд, вислухавши сторін, їх представників, дослідивши у сукупності матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.ст.1166, 1167 ЦК України у випадку заподіяння шкоди особа, винна в її заподіянні, повинна відшкодувати заподіяні цим матеріальні та моральні збитки. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст..1179 ЦК України, яка передбачає відшкодування шкоди, завданої неповнолітньою особою. Частина 2 статті 1179 ЦК України передбачає, що у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Аналогічні роз'яснення містяться в п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх». Судом встановлено, що 16 листопада до ЧЧ Казанківського РВ УМВС України в Миколаївській області надійшло повідомлення від фельдшера Казанківської ЦРЛ [PERSON] про те, що за медичною допомогою звернувся [PERSON], мешканець м. Кривого Рогу, у зв'язку з ушкодженнями, які він отримав внаслідок бійки з [PERSON] в с. Михайлівка Казанківського району Миколаївської області. За вказаним фактом СВ Казанківського РВ УМВС України в Миколаївській області до ЄРДР за № 12013160240000736 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, ознаками якого є умисне легке тілесне ушкодження. В ході досудового розслідування встановлено, що приблизно о 22год.30хв., коли [PERSON] проводив [PERSON] додому, вони зустріли місцевих мешканців, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Між [PERSON] та [PERSON] почалася розмова з приводу того, що в останнього неприязні відносини з [PERSON] та він її ображає. Під час розмови виник конфлікт, в ході якого [PERSON] наніс [PERSON] 3 удари кулаком по обличчю, не менше 1-го удару правовою ногою в область голови, чим спричинено [PERSON] тілесні ушкодження, які згідно акту Криворізького міжрайонного відділення Дніпропетровского обласного СМЕ відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров»я. Однак, [PERSON], 18.08.1998р.н., тобто не досяг 16-ти річного віку, у зв'язку з чим не є суб'єктом кримінальної відповідальності за ст. 125 КК України. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження № 12013160240000736 від 16.11.2013року за ч.1 ст.125 КК України закрито постановою слідчого СВ Казанківського РВ УМВС України в Миколаївській області від 26.12.2013року (а.с. 3). Згідно висновку спеціаліста № 3109 від 12.12.2013р.-13.12.2013р. у [PERSON], [INFO]., виявлені ушкодження у вигляді: забою м»яких тканин обличчя, синців і садна обличчя, струсу головного мозку, які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів) і за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров»я (а.с. 4-5). З виписки із медичної карти стаціонарного хворого №У-14845 вбачається, що з 16.11.2013 року по 26.11.2013 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні КЗ Криворізької міської клінічної лікарні № 2 ДОР з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій, садна м»яких тканин голови, забій носа (а.с.7). На період перебування на стаціонарному лікуванні позивач перебував на лікарняному, про що свідчить відповідний лікарняний лист серії АГМ № 753760 (а.с. 10). У подальшому позивач перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом ЗЧМТ, струс мозку, у період з 28.11.2013 по 06.12.2013р. перебував на лікарняному, що підтверджується лікарняним листом серії АГМ № 708465 (а.с. 11). Витрати на придбання ліків на період лікування підтверджені позивачем належними та допустимими засобами доказування - оригіналами квитанцій з медичних установ та чеками на придбання ліків, які за часом придбання співпадають з періодом перебування на лікуванні (а.с. 13-14), а необхідність їх придбання підтверджується довідкою лікарні, в якій позивач перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 8, 9). Позивачем доведено розмір матеріальної шкоди на суму 1214,00грн. У судовому засіданні встановлено, що відповідач не має самостійного доходу, заробітку, знаходиться на повному матеріальному забезпеченні у батьків (відповідачів у справі), є учнем 10 класу Михайлівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Казанківської районної ради Миколаївської області (а.с. 40, 41, 42). Оскільки неповнолітній [PERSON] є учнем 10 класу Михайлівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Казанківської районної ради Миколаївської області, та самостійного заробітку не має, перебуває на утриманні батьків, тому у відповідності до ч.2 ст.1179 ЦПК України, відповідальність за завдану шкоду повинна бути покладена на його батьків - відповідачів за даною справою. Таким чином, з відповідачів солідарно слід стягнути матеріальну шкоду у розмірі 1214грн., яку позивач поніс у зв'язку з лікуванням від спричинених [PERSON] ушкоджень. Крім того, згідно з ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як вбачається з матеріалів справи, позивач офіційно працевлаштований (а.с. 12), перебував на стаціонарному лікуванні з 16.11.2013 року по 26.11.2013 року, у зв'язку з чим видано лікарняний лист серії АГМ № 753760, та перебував на амбулаторному лікуванні у період з 28.11.2013 по 06.12.2013р., у зв'язку з чим видано лікарняний лист серії АГМ № 708465 (а.с. 10, 11). За період непрацездатності [PERSON] нарахована допомога по тимчасовій непрацездатності у розмірі 60% - 1796,40грн., різниця між 100% нарахуванням допомоги по тимчасовій непрацездатності складає 1197,60грн. (а.с.12). Вказана різниця має бути стягнута солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. 1195 ЦК України. Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди, який підлягає до відшкодування [PERSON], становить 2411,00 (дві тисячі чотириста одинадцять) грн.. В частині вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. На правовідносини, які виникають у зв'язку із заподіянням моральної шкоди злочинними діями неповнолітніх, поширюються загальні правила цивільного законодавства України. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Загальні підстави для відшкодування шкоди визначені ст. 1167 ЦК України. Визначаючи розмір моральної шкоди суд ураховує роз'яснення, надані у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Таким чином суд робить висновок, що внаслідок протиправної поведінки [PERSON] позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю від нанесених тілесних ушкоджень, внаслідок чого було порушено нормальний спосіб його життя, оскільки він змушений докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров'я. На думку суду позивачем доведено перенесення моральних страждань у зв'язку із спричиненням йому легких тілесних ушкоджень а також, неправомірних дій зі сторони неповнолітнього [PERSON] Суд, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, їх тривалість та негативні наслідки, які настали для нього у зв'язку із вчиненням по відношенню до нього злочинних дій, вік та ступінь вини [PERSON], обставини за яких вчинено протиправні дії, а саме їх безпричинність і надуманість,, також те, що, батьки [PERSON] мають на утриманні окрім [PERSON] ще трьох неповнолітніх дітей (а.с. 39), їх майновий стан (а.с. 44), вимоги розумності і справедливості і визначає моральну шкоду в розмірі 2000 грн., тобто по 1000грн. з кожного відповідача - [PERSON] та [PERSON], відповідно. Що стосується вимоги Позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає їх обґрунтованими з таких підстав. Відповідно до п. 2 ч.3 ст. 79 ЦПК України - до судових витрат належать витрати на правову допомогу. Частина 1 ст.88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документи, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу, уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI, від 20.12.2011р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Витрати Позивача на правову допомогу підтверджені документами: свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №0269; витягом з договору про надання юридичних послуг № 37; ордером серії ДП № 000021, квитанціями №№ 655866, 655900, безпосередньою участю адвоката у судовому засіданні, розрахунком виконаних робіт /а.с. 13, 34-38/. На підставі вищевказаних письмових доказів, суд приходить до висновку, що адвокат [PERSON] надавала правову допомогу позивачу. На підставі ст. 88 ЦПК України дані витрати підлягають повній компенсації, оскільки не виходять за межі витрат за розгляді даної цивільної справи, в сумі 700 грн., що не перевищує граничного розміру , передбаченого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», з урахуванням часу перебування [PERSON] в судовому засіданні, та вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Вказану суму витрат на правову допомогу суд стягує з [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах - по 350грн. з кожного. Крім того, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає на підставі ст. 88 ЦПК України за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь держави судовий збір за розгляд вимог майнового і немайнового характеру (ставки судового збору відповідно - 243,60грн. та 243,60грн.), а саме по 243,60грн. з кожного відповідно. На підставі ст.ст.23, 1166, 1167, 1179, 1195 ЦК України,

Outcome: partial