Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», звернулося до суду з позовом, про стягнення з [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 39 888,88 грн., збитки від інфляції у розмірі 2 831,90 грн., три проценти річних в розмірі 1 637,78 грн., та судовий збір в розмірі 3 002,90 гривень, що складаються із сплаченого судового збору в розмірі 2 102,00 грн., та витрат на правову допомогу у сумі 900,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач як власник квартири [ADDRESS] , отримує від позивача житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території на підставі Договору б/н від 22 червня 2011 року про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] , а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором. Однак, у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за надані послуги за період з серпня 2016 року по квітень 2020 року на загальну суму 44 355,56 грн., що є предметом позовних вимог з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі, а також трьох процентів річних від простроченої суми боргу. 09 грудня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з частин 1-2 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. 16 лютого 2021 року [PERSON] подав до суду відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що 22 червня 2011 року між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та [PERSON] укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, однак відповідач наразі не має можливості сплатити всю суму заборгованості в зв`язку з погіршенням фінансового стану, але 15 лютого 2021 року відповідачем сплачено 7 000,00 гривень в рахунок сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги, станом на 15 лютого 2021 рік заборгованість складає 30 000,00 грн., відповідач зобов`язується сплатити всю суму заборгованості впродовж наступних 12 місяців, сплачуючи 2 500,00 грн., до 15 числа кожного місяця. 25 лютого 2021 року Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» подало відповідь на відзив, з викладенням своїх міркувань по суті відзиву з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, додатково зауважив, що для реструктуризації заборгованості споживач має право у самостійному порядку звернутися до обслуговуючої організації для укладення відповідного договору. Жодних доказів щодо звернення відповідача до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» із заявою про намір його укладення відповідачем не надано, тому, оскільки відповідач починаючи з серпня 2016 року не здійснює сплату поточних платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі на загальну суму 44 355,56 грн., що є предметом позовних вимог з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі, а також трьох процентів річних від простроченої суми боргу. Крім того твердження відповідача, щодо не врахування сплаченої суми заборгованості в розмірі 2 888,88 грн., позивач зазначив, що оскільки розрахунок заборгованості здійснений станом на 01 травня 2020 року, а сплата відповідача здійснена 20 травня 2020 року після складання розрахунку заборгованості тому дана сума не врахована, оскільки здійснена після складання розрахунку заборгованості. 10 березня 2021 року [PERSON] подав до суду заперечення на відповідь на відзив, з викладенням своїх міркувань, щодо предмету позову та просив застосувати строк позовної давності. 18 березня 2021 року Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» подало додаткові пояснення щодо окремих питань спору, та додаткової зазначило, що оскільки строк оплати послуг за договором встановлений до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, то перебіг позовної давності починається з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, я якому надані відповідні послуги, позивач звернувся із позовною заявою до суду 21 листопада 2020 року, тому вимоги позивача в частині стягнення боргу за щомісячними платежами нарахованих за період з листопада 2017 року по квітень 2020 року заявлені з додержанням строку позовної давності. У відповідності до ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до п. 2.1 Статуту Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», первинно затвердженого розпорядженням КМДА від 19 липня 2000 року із подальшими змінами та перереєстрацією, Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових території, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій. Наказом Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації № 270 від 21 жовтня 2003 року, житловий будинок по [ADDRESS] передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс». Відповідно до п. 2.2 Статуту Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», є надання житлово-комунальних послуг споживачам. 22 червня 2011 року між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту фонду «Житло-сервіс» та [PERSON] укладено Договір №б/н про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно ст. 179 Житлового кодексу України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. За правилами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно положень пунктів 1, 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно ст. 4 ЦК України, актами цивільного законодавства, серед іншого, є постанови Кабінету Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), пунктами 17, 18, 20, 21, 23 яких визначено, що послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання. За несвоєчасну оплату послуг споживач сплачує пеню в установлених законом та договором розмірах. Згідно пункту 30 Правил споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України). Таким чином, суд приходить до висновку, що в межах даного спору Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» правомірно пред`явлено вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованість за послуги утримання будинку та прибудинкової території в сумі 39 888,88 гривень. Вирішуючи питання про розмір стягнення заборгованості за надані житлово - комунальні послуги, суд враховує заяву відповідача про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.. 261 Цивільного кодексу України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.. 261 ЦК України). Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. В такому разі слід дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові за № 6-43цс17 від 22 березня 2017 року. Як вбачається з розрахунку суми боргу за послуги з утримання будинку та прибудинкової території по житловому приміщенню (квартири) [ADDRESS] , позивачем нараховано заборгованість за період з серпня 2016 року по квітень 2020 року на загальну суму 39 888,88 грн. З огляду на викладене, зважаючи, що позивач звернувся з даним позовом до суду 23 листопада 2020 року (дата реєстрації позовної заяви в канцелярії суду), суд з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності, вважає вимоги позивача про стягнення заборгованості по утриманню будинку та прибудинкової території за період з серпня 2016 року по квітень 2020 року на загальну суму 39 888,88 грн., такими, що пред`явлені зі спливом строку позовної давності, установленої нормами статті 257 Цивільного кодексу України. Враховуючи загальний порядок обрахування строку позовної давності, останній має обраховуватися з 23 листопада 2017 року по 01 травня 2020 року (в межах заявлених позивачем позовних вимог), тому заборгованість відповідача за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території складає в розмірі 31 498,34 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Суд критично відноситься до розрахунку заборгованості по утриманню будинку та прибудинкової території, які долучено представником позивача Братищенко Ю.О. до додаткових пояснень щодо окремих питань (вх.№19700 від 18 березня 2021 року), оскільки наданий розрахунок заборгованості має інший період заборгованості, який визначено з серпня 2016 року по лютий 2021 року, та визначено іншу суму заборгованості в розмірі 39 395,37 гривень, що виходить за межі заявлених вимог позивачем, крім того представник позивача не скористався процесуальним правом подати заяву про збільшення розміру позовних вимог відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України. Крім того, при вирішенні даного спору по суті, суд не бере до уваги надані відповідачем квитанції про часткову сплату заборгованості, а саме квитанцію №С4Е6-8ССН-6В2Т-5В4К від 20 травня 2020 року в розмірі 2 888,88 гривень та квитанцію №С4Н1-5642-Р124-57Х3 від 15 лютого 2021 року, оскільки проплата здійснена поза межами спірного періоду, виходячи з позовних вимог позивача. Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] збитки від інфляції в розмірі 2 831,90 гривень та три процента річних у розмірі 1 634,78 гривень, суд приходить на наступного. Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц. Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18) Оскільки сума боргу по утриманню будинку та прибудинкової території становить 31 498,34 гривень, суд застосовує наступну методику для розрахунку 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, яка має розраховуватись наступним чином: (сума боргу) х 3%/365 х (днів прострочення виконання грошового зобов`язання), тому виходячи з методики для розрахунку 3% за період 23 листопада 2017 року по 30 квітня 2020 року) три процента річних складає в розмірі 1 093 грн. 00 коп. Розмір боргу з урахуванням інфляційної складової обраховується шляхом множення суми боргу на сукупний індекс інфляції за період прострочення боргу. Сукупний індекс інфляції обраховується за формулою ІІ ср. = ІІ1 х ІІ2 ...х ІІХ/100^n, де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць заборгованості; ІІ2 індекс інфляції за другий місяць заборгованості; ІІХ індекс інфляції за останній місяць заборгованості; n - кількість місяців заборгованості За період з 23 листопада 2017 року по 30 квітня 2020 року сукупний індекс інфляції склав: грудень 2017 року - 100,9; грудень 2017 року - 101,0; лютий 2018 року - 101,5; лютий 2018 року - 100,9; березень 2018 рок - 101,14 квітень 2018 року - 100,8; травень 2018 року - 100,0; червень 2018 року - 100,0; липень 2018 року - 99,3; серпень 2018 року - 100,0; вересень 2018 року - 101,9; жовтень 2018 року - 101,7; листопад 2018 року - 101,4; грудень 2018 року - 100,8; січень 2019 року - 101,0; лютий 2019 року - 100,5; березень 2019 року 100,9; квітень 2019 року - 101,0; травень 2019 року - 100,7; червень 2019 року - 99,5; липень 2019 року - 99,4; серпень 2019 року - 99,7; вересень 2019 року - 100,7; жовтень 2019 року - 100,7; листопад 2019 року - 100,1; грудень 2019 року - 99,8; січень 2020 року - 100,2; лютий 2020 року - 99,7; березень 2020 року - 100,8; квітень 2020 року - 100,8, а тому інфляційна складова на суму боргу в розмірі 766428,36 гривень за цей період становить 2 408,95 грн. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наявність заборгованості у відповідача [PERSON] по утриманню будинку та прибудинкової території в розмірі 31 498,34 гривень, позивачем правомірно заявлено вимоги про нарахування сум передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, тому суд присуджує стягнути з [PERSON] інфляційні втрати в розмірі 2 408,95 гривень та 3 % річних 1 093,00 гривень, за період з 23 листопада 2017 року по 30 квітня 2020 року. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» уклало з Адвокатським об`єднанням «Шенлі» Договір про надання правничої допомоги № 174-19 від 01 лютого 2019 року. Відповідно до п. 2.1, 6.1, 6.2 Договору, виконавець забезпечує надання послуг згідно з переліком, наведеним нижче, зокрема: представництво інтересів замовника у судах всіх інстанцій під час здійснення цивільного, господарського та адміністративного судочинства; надання правової допомоги у суді та державній виконавчій службі щодо стягнення боргів за житлово-комунальні послуги; організація та здійснення претензійної-правової роботи за матеріалами, підготовленими 600 000,00 грн. Вартість окремих послуг визначається сторонами у Додатку № 1 до даного Договору. Згідно Акту виконаних робіт за листопад 2019 року по Договору про надання правничої допомоги № 174-19 від 01 лютого 2019 року, у вказану суму гонорару включено: підготовка і подання позовної заяви про стягнення боргу з [PERSON] на користь Клієнта за житлово-комунальні послуги (на загальну суму 900 грн.). Відповідно до Виписки по безготівковому платежу КП «Житло-Сервіс» 02 січня 2020 року здійснено оплату витрат на правничу допомогу у розмірі 128 700,00 грн. згідно Договору про надання правничої допомоги № 174-19 від 01 лютого 2019 року, Додатку № 1 до цього Договору, Додатку № 1 до Акту виконаних робіт. Крім того 02 лютого 2021 року між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» та Адвокатським об`єднанням «Шенлі» укладено Договір про надання правничої допомоги № 17-21. Відповідно до п. 2.1, 6.1, 6.2 Договору, виконавець забезпечує надання послуг згідно з переліком, наведеним нижче, зокрема: представництво інтересів замовника у судах всіх інстанцій під час здійснення цивільного, господарського та адміністративного судочинства; надання правової допомоги у суді та державній виконавчій службі щодо стягнення боргів за житлово-комунальні послуги; організація та здійснення претензійної-правової роботи за матеріалами, підготовленими 2 100 000,00 грн. Вартість окремих послуг визначається сторонами у Додатку № 1 до даного Договору. Відповідно до Детального опису робіт (надання послуг) у справі № 755/17844/20, зазначено, що вартість правничої допомоги з підготовки та надання відповіді на відзив буде включена до акту виконаних робіт за лютий 2021 р. та сплачена КП «Житло-Сервіс» протягом п`яти банківських днів з дня його підписання та у будь-якому разі протягом 181 календарних днів. Таким чином, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені витрати на правничу допомогу згідно Договору про надання правничої допомоги від 01 лютого 2019 року № 174-19 у сумі 900,00 грн., - що є правомірним розподілом витрат з огляду на задоволення позову в повному обсязі, в іншій частині відмовити, оскільки не надано підтверджені витрати на правничу допомогу згідно Договору про надання правничої допомоги від 02 лютого 2021 року № 17-21 в розмірі 1 200,00 грн В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 102 гривень 00 копійок, який сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи викладене та

Outcome: partial