Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заробітної плати в розмірі 3990 гривень, середнього заробітку за час затримки виплати зазначених сум за період з 23.12.2013 р. по 01.12.2014 р. в сумі 64507,50 гривень та відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 гривень.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона працювала в ТОВ «Ромакс Плюс» на посаді бармена з 12.08.2013 р.по 22.12.2013 р. На момент її звільнення 22.12.2013 р. підприємство заборгувало їй заробітну плату в розмірі 5490 гривень за період з 25.11.2013 р. по 22.12.2013 р. На її звернення до директора підприємства щодо виплати їй заборгованості по заробітній платі, директором була видана розписка, відповідно до якої він зобов»язався погасити зазначену заборгованість в сумі 5490 гривень, однак на момент розгляду справи вона отримала грошові кошти в сумі 1500 гривень. В зв»язку з чим позивач, на підставі положень ст.ст.116, 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку. Крім того, позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 2000 гривень. В ході судового розгляду позивач та її представник позовні вимоги і обґрунтування позову підтримала в повному обсязі та просили суд позов задовольнити, з підстав, викладених в позовній заяві, оскільки підприємство у визначені законом строки не виплатило їй заробітну плату, хоча юридично їх правовідносини не були оформлені, однак факт її роботи в ТОВ «Ромакс Плюс» доводиться письмовими доказами. Представник відповідача - директор підприємства, в судовому засіданні не заперечував проти наявності трудових правовідносин між позивачем і ТОВ «Ромакс Плюс», не заперечував, що на момент звільнення існувала заборгованість по заробітній платі, однак зазначив, що затримка виплати заробітної плати сталась в зв»язку із тяжким фінансовим становищем на підприємстві. Також представник відповідача пояснив, що на момент розгляду справи підприємство фактично не здійснює діяльності, у нього відсутні доходи, і у разі задоволення позову заборгованість не може бути погашена. Вислухавши сторони, дослідивши матерьіали цивільної справи, суд вважає. що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в ТОВ «Ромакс Плюс» з 12.08.2013 р. по 22.12.2013 р. на посаді бармена. Хоча наявність трудових відносин між сторонами і не було оформлено у визначений законом спосіб, шляхом укладання трудового договору, однак в ході розгляду справи представник відповідача не заперечував зазначених обставин. Як встановлено судом і зазначені обставини були визнані представником відповідача в ході розгляду справи, позивач на момент звільнення не отримала заробітну плату в розмірі 5490 гривень, про що директор підприємства видав письмову розписку. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивач посилається на те, що з моменту звільнення і до моменту її звернення до суду підприємство погасило частину заборгованості по заробітній платі в розмірі 1500 гривень, в зв»язку з чим станом на день розгляду справи сума заборгованості становить 3990 гривень. Згідно ст.117 КЗпПУ, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в стати 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організацій повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки станом на час розгляду справи судом відповідачем не виплачено в повному обсязі кошти, належні позивачеві при звільненні, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.12.2013 р. по 01.12.2014 р. (згідно заявлених позовних вимог). При визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню з підприємства в зв»язку з затримкою виплати заробітної плати, суд керується положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Наданий представником позивача розрахунок середнього заробітку ґрунтується на положенням постанови Кабінету Міністрів України № 100, не спростований відповідачем, а тому може бути взятий судом до уваги. З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 гривень, виходячи з наступного. На підставі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Однак, суд вважає, що позивач на на стадії звернення до суду, ні в ході розгляду справи не довела свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в зв»язку з чим вони не підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у справі пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial