Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає. Тому просила стягувати з [PERSON] аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, та додаткові витрати на щорічний літній відпочинок на оздоровлення доньки у розмірі 3000 гривень. Позивач в судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що працює в Обласній клінічній лікарні на посаді лаборанта з патологоанатомічних досліджень патологоанатомічного відділення. Розмір його заробітної плати становить 2000 гривень. Крім того, відповідач має на утриманні малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлено що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживає дитина. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9). Неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю і знаходиться на її вихованні та утриманні,що сторонами не оспорюється (а.с.4). Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач працює офіціантом у ФОП [PERSON], має заробітну плату у розмірі 1500 гривень,що сторонами не оспорюється. Відповідач працює в Обласній клінічній лікарні на посаді лаборанта з патологоанатомічних досліджень патологоанатомічного відділення. Розмір його заробітної плати становить 2000 гривень. Також, відповідач має на утриманні малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 вересня - 1455 гривен. Враховуючи,що обов»язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, стану здоров»я дитини, потреб дитини у розвитку та навчанні, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, та стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 700 гривень, щомісячно, починаючи з 28.09.2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витрат на дитину, що викладені особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Враховуючи,що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин,що неповнолітня дитина у зв»язку із хворобою потребує щорічного оздоровлення та розмір витрат на оздоровлення, суд вважає,що заявлені вимоги в частині стягнення додаткових витрат на утриманні дитини до задоволення не підлягають. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 487,20 гривень судового збору в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів»,

Outcome: partial