Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом № 22-к від 31.01.2018 року прийнята на роботу до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на посаду сторожа з 01.02.2018 року. Наказом Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» № 165-к від 06.12.2018 року звільнилася з посади сторожа за власним бажанням. Згідно наказу Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» № 28/18 від 02.07.2018 року виконувала роботу без звільнення від основної роботи обов`язків прибиральника службових приміщень, з доплатою за суміщенням в розмірі 70% від посадового окладу прибиральника службових приміщень. За період з 02.02.2018 року по 30.04.2020 року виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 54 065 грн. 22 коп., яку позивачка просить стягнути в судовому порядку. Також позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 75 439, 63 грн. В позовній заяві зазначено, що у зв`язку з невиплатою заробітної плати, позивачка зазнала душевні страждання, внаслідок яких стало погіршення його фізичного та духовного стану, внаслідок чого позивачка просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 4723 грн. Також позивачка просить покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.06.2020 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 24.06.2020 року за вх. № 16617 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву. У відзиві відповідач вказує, що проти позову не заперечує. Просить провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження, в прийнятті рішення полягає на розсуд суду. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що відповідно до наказу № 22-к від 31.01.2018 року позивачка прийнята на роботу до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на посаду сторожа з 01.02.2018 року /а.с.9/. Відповідно до наказу № 165-к від 06.12.2018 року позивачка звільнилася з посади сторожа за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України /а.с.10/. Наказом Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» № 28/18 від 02.07.2018 року позивачка виконувала роботу без звільнення від основної роботи обов`язків прибиральника службових приміщень, з доплатою за суміщенням в розмірі 70% від посадового окладу прибиральника службових приміщень /а.с.22/. Відповідно до довідки № 57 від 04.03.2019 року, виданої Державним проектно-вишукувальним та науково-дослідним інститутом «Укренергомережпроект», за період з лютого 2018 року по грудень 2018 року включно сума заборгованості по заробітній платі перед позивачкою, яка працювала на посаді сторожа, становить 34516 (тридцять чотири тисячі п`ятсот шістнадцять) грн. 28 коп. /а.с.11/. Згідно з довідкою № 45/5 від 30.04.2020 року, виданою Державним проектно-вишукувальним та науково-дослідним інститутом «Укренергомережпроект», за період з липня 2018 року по червень 2019 року включно сума заборгованості по заробітній платі перед позивачкою, яка працює на посаді прибиральниці службових приміщень, становить 19548 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок вісім) грн. 94 коп., кількість відпрацьованих днів - 156 /а.с.21/. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Підтвердженням суми наявності заборгованості по заробітній платі може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. п. 2.1, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Наказом Держкомстату України від 05.12.2008 р. № 489 затверджено та введено в дію типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій: № П-1 «Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу». № П-3 «Наказ (розпорядження) про надання відпустки». № П-4 «Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту)». № П-5 «Табель обліку використання робочого часу». № П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника». № П-7 «Розрахунково-платіжна відомість (зведена)». На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі з боку відповідача позивачкою надано довідку № 57 від 04.03.2019 року, згідно якої заборгованість Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» перед позивачкою, яка працювала на посаді сторожа, за період з лютого 2018 року по грудень 2018 року включно становить 34516 (тридцять чотири тисячі п`ятсот шістнадцять) грн. 28 коп.; довідку № 45/5 від 30.04.2020 року, згідно якої заборгованість Державного проектно-вишукувальним та науково-дослідним інституту «Укренергомережпроект» перед позивачкою, яка працює на посаді прибиральниці службових приміщень, за період з липня 2018 року по червень 2019 року включно становить 19548 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок вісім) грн. 94 коп. Загальна сума заборгованості 54 065 (п`ятдесят чотири тисячі шістдесят п`ять) грн. 22 коп.Саме визначений розмір заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Разом з тим, відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Частинами 6, 7 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Підстави для звільнення позивача від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні. В позовній заяві позивачка надає розрахунок, за яким просить стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 75 439, 63 грн., але вказаний розрахунок не містить періоду, за який позивачка просить стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, дані розрахунку не відповідають довідкам № 57 від 04.03.2019 року, № 45/5 від 30.04.2020 року. В зв`язку з наведеним, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 75 439 (сімдесят п`ять тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн. 63 коп., оскільки нею не надано розрахунок середнього заробітку на які він посилався в обґрунтування позову. Згідно зі ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» № 4 від 31.03.1995 р. роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема, невиплати йому грошових сум), яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п. 13). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 25.04.2012 р. у справі № 6-23цс12 - захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Аналогічна позиція міститься у п. 5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1389/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права". Позивачка в позовній заяві зазначає, що внаслідок неправових дій відповідача їй завдано моральну шкоду, яка призвела до моральних страждань, бо позивачка втратив життєві зв`язки, змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, хворіла, не було коштів, щоб купити ліки. Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для присудження моральної компенсації. Визначаючи розмір такого відшкодування, суд, враховує вищезазначене, фактичні обставини справи, в тому числі тривалість порушення прав позивача, характер порушення прав позивача, обсяг душевних страждань, ступінь тяжкості вимушених змін у житті, здійснення додаткових зусиль для організації власного життя, зусиль, вжитих для відновлення порушених прав, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, тобто 4723 (чотири тисячі сімсот двадцять три) грн. Крім того, у відповідність до положень ч.1 п.2ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах виплати позивачу заробітної плати за один місяць. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З відповідача на користь позивачки підлягає стягнення судовий збір у розмірі 840, 80 грн., а на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial