Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком - [PERSON] за його місцем проживання та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 гривень щомісячно, з урахуванням індексації до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 26.09.2009 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Бродівського районного управління юстиції Львівської області про що зроблено відповідний актовий запис за № 160 від 26.09.2009 року. Від шлюбу Сторони мають спільну дитину - [PERSON] . [INFO] . Спільне життя з Відповідачем не склалося. Шлюбні відносини Сторони не підтримують досить довгий час. Втрачено духовний та фізичний зв`язки між нами. З 28.07.2017 року Сторони не проживають разом. Тож, фактично шлюбні стосунки припинені, спільного господарства Сторони не ведуть, відсутній спільний бюджет, збереження шлюбу неможливе також і з причини того, що між Сторонами відсутнє почуття любові та взаєморозуміння. У сторін відсутнє обоюдне бажання зберегти сім`ю. Таким чином, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, Позивач вважає неможливим, та таким, що суперечить інтересам Сторін, оскільки, сім`я розпаслась остаточно і шанси її збереження втрачено. Також позивач просить визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] , оскільки сторони до теперішнього часу не дійшли згоди щодо визначення місця проживання сина. Свої позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини позивач мотивує тим, що позивач працює вчителем в загальноосвітній школі № 126 м. Києва, його робочий день триває з 9:00 до 13:15, субота та неділя вихідні дні, відпустка а рік 67 днів, тому він має час відводити дитину до дитячого садочка або школи, займатися із ним, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. Позивач має власне житло та стабільний не малий дохід, яким може у повному обсязі створити всі -обхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В той час, як відповідачка не має власного окремого житла (наразі проживає разом з братом, якому 23 роки та який не є одруженим) та не має можливості приділити увагу син. При цьому, відповідачка має намір змінити місце проживання дитини та відвести сина на постійне місце проживання до її батьків у село. Щодо позивача, то останній має стабільний дохід, графік роботи позивача дозволяє постійно піклуватись про сина, за місцем проживання батька створено кращий комфорт для проживання, виховання та розвитку дитини. Дитина має тісний психо-емоційний зв`язок з батьком. Позивач піклується про здоров`я сина, систематично проводить йому медичне обстеження, в період захворювання дитини, здійснює всі необхідні заходи щодо найшвидшого одужання дитини, перебуває з ним лікарняному, відвідує лікарів. Здійснює підготовку дитини до школи. Таким чином, проживання сина разом з батьком Позивачем у справі заповідає інтересам дитини. Щодо стягнення аліментів, то позивач зазначає, оскільки позивач не приймає участі в утриманні сина, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та враховуючи те, що позивач витрачає на утримання спільної дитини близько 6 000,00 гривень, то з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 3 000,00 гривень. 28 лютого 2019 року відповідач подала до суду зустрічну позовну заяву в якій просила розірвати шлюб укладений 26 вересня 2009 року між [PERSON] , та [PERSON] ; визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання; стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі ј частині від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно. Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що між [PERSON] , та відповідачем [PERSON] 26 вересня 2009 року було укладено шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Бродівського районного управління юстиції Львівської області. Докази підтвердження цих обставин є в матеріалах справи. Від цього шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] . [INFO] . [PERSON] вважає позовні вимоги свого чоловіка - [PERSON] не обґрунтованими (в частині визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини). Так, твердження відповідача що позивачка не піклується про дитину, відвідує нічні клуби, бари, що не відповідає дійсності. Щодо невідповідності санітарно-гігієнічним умовам проживання та виховання дитини за місцем проживання та мешкання мами, то це також не відповідає дійсності, оскільки батьки позивачки (відповідача за первісним позовом) здійснюють у будинку в м. Боратин Бродівського району ремонт, про що свідчать фото оселі. Також в будинку по [ADDRESS] зроблений новий ремонт у всіх кімнатах, підтвердженням чого є фото як кімнат в будинку, так і вигляду помешкання ззовні. Підтвердженням достатнього матеріального забезпечення, добрих житлово- побутових умов, створення належних умов для спільного проживання, навчання та розвитку дитини разом з матір`ю [PERSON] також є Акт обстеження умов проживання матері - [PERSON] , складений комісією служби у справах дітей: Бродівської РДА. Таким чином, позивач просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів з неї на його утримання, беручи до уваги ті обставини, що мають істотне значення, зокрема врахувати інтереси малолітнього сина [PERSON] . Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, то позивач за зустрічним позовом зазначає, що на теперішній час подружні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам, а також, як слідує з первісного позову, [PERSON] не бажає зберегти шлюб і наполягає на його розірванні. Таким чином, позивач (відповідач за первісним позовом) проти розірвання шлюбу не заперечує, подальше спільне проживання вважає, з огляду на вищевказані обставини, неможливе, оскільки в сім`ї склалась психологічна несумісність, що призводить до постійних конфліктів. Позивач (відповідач за первісним позовом) вважає, що надання терміну для примирення є недоцільним. Крім того, позивач за зустрічним позовом також просить визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю за її місцем проживання та посилається на те, що на даний момент, [PERSON] проживає (з жовтня 2017 року) із відповідачем (позивачем за первісним позовом), який усіма можливими способами перешкоджає їй дувати дитину та приймати участь у її житті. Протягом всього періоду, з моменту, коли відповідач (позивач за первісним позовом) забрав їх спільного сина до м. Києва, як він пояснив, лише на період осінніх канікул, позивач (відповідач за первісним позовом) неодноразово зверталася до нього з проханням повернути дитину, надати дозвіл на відвідини дитини, давати йому телефон, коли вона телефонує, надати дозвіл на спілкування з дитиною та приймання участі у його житті. Щодо цих обставин позивач (відповідач за первісним позовом) зверталась до Дніпровського управління поліції ГУНП в місті Києві. Згідно відповіді від 28.11.2017 року за № ЄО 87261, працівниками управління поліції було проведено бесіду з чоловіком позивача, який повідомив, що він не перешкоджає зі свого боку вільному спілкуванню та побаченню сина з матір`ю, також не має заперечень щодо кивання сина з матір`ю, однак лише за умов забезпечення належних умов кивання, через що він і звернувся до суду з заявою про визначення місця проживання спільної малолітньої дитини. [PERSON] , звернулась до служби у справах дітей Бродівської РДА щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] з матір`ю за її місцем проживання. З огляду на вищенаведене, а також на наявність неприязних стосунків сторін, які негативно впливають на розвиток дитини, враховуючи, що мати дитини має постійне е проживання, та джерело існування, також створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини, прошу визначити місце проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . З приводу стягнення аліментів, то позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідач (позивач за первісним позовом) з квітня 2017 року по жовтень 2017 . тобто до того моменту, коли забрав [PERSON] погостювати до м. Києва під час шкільних канікул, не допомагав утримувати дитину, не піклувався про здоров`я дитини. її ший, духовний розвиток, не допомагав підготувати сина до школи, як морально, так і матеріально.За рішенням суду аліменти присуджуються одному з батьків, як правило у грошовій формі. Зважаючи на вищевикладене, позивач (відповідач за первісним позовом) просить призначити аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі !4 частини від і заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного та стягувати їх з [PERSON] , щомісячно, починаючи з подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. 18 травня 2018 року позивачем та представником позивача було подано відгук на зустрічний позов в якому останні просять Залишити позовні вимоги [PERSON] у частині визначення місце проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів без задоволення. Винести рішення про розірвання шлюбу укладеного 26.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого Відділом реєстрації актів цивільного стану Бродівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №160 від 26.09.2009 року. Визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , за його місцем проживання. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно. Пояснюючи наступне, [PERSON] вважає, що перебування сина в сім`ї позивачки за зустрічнім позовом негативно впливає на його розвиток, виховання та здоров`я. позивачка за зустрічнім позовом не може дати дитині ні належного виховання розвитку, ні матеріального забезпечення, не може і забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання. Графік роботи позивачки за зустрічним позовом не дозволяє приділити достатньо часу дитині. Вона не може належним чином здійснювати догляд та піклування про дитину. Тож, проживання дитини з позивачкою за зустрічнім позовом не відповідає інтересам дитини. Разом з [PERSON] хоче дати дитині гідну освіту і добробут, також хоче залишитись і надалі проживати разом із батьком. Враховуючи вищевикладене, вважаю, що проживання сина разом з батьком [PERSON] відповідає інтересам дитини. При цьому, відповідач за зустрічним позовом гарантує, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування позивачки за зустрічнім позовом із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування матері. За таких умов дитині буде краще залишитись проживати разом із батьком, позивачем у справі. Оскільки, дитина наразі проживає разом із татом, вважаю, позовні вимоги позивачки за зустрічнім позовом щодо стягнення аліментів з дати подання позову з [PERSON] передчасними та необґрунтованими. Позивач та його представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, наполягали на її задоволенні з підстав викладених позовній заяві, у відгуку на зустрічний позов та наявних у матеріалах справі доказів. Щодо задоволення зустрічного позову заперечували в повному обсязі, просили відмовити у його задоволенні. Відповідач та її представник в судовому засіданні первісну позовну заяву не визнали, щодо її задоволення заперечували в повному обсязі, на задоволенні зустрічного наполягали в повному обсязі, просили його задовольнити на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Третя особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подали заяву про слухання справи у їх відсутність. Третя особа Служба у справах дітей Бродівської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року позовну заяву залишено без руху. 28 грудня 2017 року представником позивача було подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 січня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року клопотання представника відповідача про призначення судово-психологічної експертизи задоволено та провадження по справі на час проведення експертизи зупинено. 30 січня 2019 року на адресу суду надійшло клопотання про неможливість надання висновку. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року поновлено провадження по справі та призначено у підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2019 року клопотання представника позивача за первісним позовом [PERSON] про призначення судово-психологічної експертизи задоволено частково. Провадження по справі зупинено. 05 грудня 2019 року на адресу суду надійшов висновок експертів за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи від 25 листопада 2019 року № 9840/9841/19-61. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року поновлено провадження по справі та призначено у підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року клопотання відповідача [PERSON] про витребування у Органу опіки та піклування Дніпровської РДА висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] було задоволено. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року підготовче засідання по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, що 26.09.2009 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва пр. шлюбу (а.с.16). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.17) Судом встановлено, що з липня 2017 року відповідач змінила місце проживання та почала проживати окремо від чоловіка разом з малолітньою дитиною у Львівській області м. Броди, що не оспорюється сторонами. В серпні 2017 року сторони намагалися примиритися та поїхали разом відпочивати до м. Одеса, але примирення не відбулося. Після відпочинку подружжя [PERSON] остаточно поживає окремо. [PERSON] після фактичного припинення шлюбних відносин залишився проживати в [ADDRESS] (т.1 а.с.18). Працює вчителем фізичної культури середньої загальноосвітньої школи № 126 з 01.09.2008 року по теперішній час (т.1 а.с.19). Відповідач [PERSON] після фактичного припинення шлюбних стосунків переїхала проживати у [ADDRESS] (т.1 а.с.94) та з 10.10.2017 року влаштувалась на роботу монтером кабельного виробництва в ТОВ «Електроконтакт Україна» (т.1 а.с. 104). На сьогодні працює на посаді фахівця з раціоналізації виробництва в ТОВ «Електроконтакт Україна» ( т.2 а.с.28). Судом встановлено, що 13.10.2017 року [PERSON] забрав малолітнього сина та перевіз проживати до свого помешкання в м. Київ, де дитина проживає і до теперішнього часу. Даний факт сторонами на оспорюється. Рішення про зміну місця проживати дитини позивачем було прийнято одноособово. З цього часу між сторонами існує спір з приводу місця проживання дитини. Після того, коли позивач забрав дитину до м. Києва, 25.10.2017 року [PERSON] звернулась до завідуючого ДНЗ № 443, який відвідував її син [PERSON] в м. Києві, з заявою в якій просила відрахувати її сина [PERSON] , [INFO], з 2 групи, у зв`язку з переїздом в інше місто для відвідування школи (т.1 а.с. 177). З висновку про результати розгляду рапорту від 20.11.2017 року вбачається, що 25.10.2017 року до Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві надійшло звернення від [PERSON] з приводу конфлікту з чоловіком через спільну дитину. У своєму зверненні повідомила, що приїхала в м. Київ, щоб побачити дитину, проте при прибутті до місяця мешкання чоловіка, двері ніхто не відчинив. [PERSON] повідомив, що з його боку не перешкоджає вільному спілкуванню та побаченням матері зі спільним сином і не має заперечень щодо проживання сина з матір`ю, за умови забезпечення дитини належними умовами проживання, через що він звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини (т.1 а.с.139). 01.11.2017 року [PERSON] знову звернулась до Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві з заявою з приводу конфлікту з чоловіком через спільну малолітню дитину (т.1 а.с.138). Розпорядженням Голови Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 315 від 18.04.2019 року визначено участь матері [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у формі спілкування з малолітнім сином у перші та треті вихідні місяця з 10-00 години суботи до 16-00 години неділі, у канікулярний час - влітку один місяць на відпочинок, весняні та осінні канікули у парні роки та зимові канікули у непарні роки з матір`ю [PERSON] , у непарні весняні та осінні канікули та у парінь роки зимові канікули з батьком [PERSON] (т.2 а.с.75). З даних доказів вбачається, що між сторонами існує реальний спір з приводу місця проживання дитини, мати дитини має перешкоди в спілкуванні з дитиною, створені батьком дитини. Також судом встановлено, що під час спільного проживання в місті Києві між [PERSON] та свекрухою [PERSON] виникали конфлікти доказом чого є неодноразові звернення [PERSON] до нацполіції. Так, з висновку від 04.01.2014 року, складеного ст. дільничним інспектором міліції Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві з приводу виїзду на адресу [ADDRESS] , вбачається, що 29.12.2013 року надійшла заява [PERSON] про те, що за місцем помешкання її свекруха погрожувала фізичною розправою. З [PERSON] було проведено профілактичну роботу про недопущення вчинення будь-яких протиправних дій відносно [PERSON] (т.1 а.с.136). З висновку від 25.03.2016 року, складеного інспектором поліції Дніпровського УП ГУНП України в м. Києві з приводу виїзду по виклику на даресу [ADDRESS] , вбачається, що 20.03.2016 року було здійснено виїзд нарядом поліції за вказаною вище адресою. В процесі перевірки було встановлено, що по прибуттю наряду поліції за вказаною адресою звернулась із заявою [PERSON] , яка повідомила, що між нею та свекрухою [PERSON] за місцем мешкання виник конфлікт під час якого остання вела себе не адекватно та не пускала до квартири на зауваження не реагувала, просить прийняти міри до доньки. При неодноразових виходах за вказаною адресою двері квартири ніхто не відчинив, залишені повідомлення звернутись до ОВС були проігноровані, при телефонній розмові [PERSON] повідомила, що на даний час поїхала на дачний будинок в Черкаську область, ніяких конфліктів у сім`ї не булою (т.1 а.с.137). За вимогами ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 08.12.2017 року [PERSON] , звернулась до начальника служби у справах дітей Бродівської РДА з заявою про визначення місяця проживання дитини з нею в м. Броди. В заяві зазначила, що причиною її звернення є те, що її чоловік [PERSON] проживає в м. Києві, забрав дитину і не допускає її до неї. Неодноразово намагалась забрати дитину, але він їй в цьому перешкоджає (т.1 а.с.117). Актом обстеження умов проживання [PERSON] складеного співробітниками Служби у справах дітей Бродівської районної державної адміністрації Львівської області за адресою місця проживання матері дитини [PERSON] [ADDRESS] встановлено, що будинок належить на праві власності дідові малолітнього [PERSON] [PERSON] , який фактично проживає в селі Боратин. У будинку зареєстровані чотири особи: [PERSON] (дід ), [PERSON] (баба) [PERSON] (мати дитини) та [PERSON] (рідний дядько дитини). Фактично проживають у будинку 2 особи: [PERSON] та [PERSON] Будинок цегляний, складається з 3-х кімнат, кухні, коридору, ганку, ванна та туалет. Побутові умови добрі: будинок облаштовано у достатній кількості новими меблями та побутовою технікою, зроблено сучасний ремонт. Для проживання дитини відведено окрему житлову кімнату. У будинку діє газове опалення. [PERSON] працює в ТОВ «Електромонтаж Україна», середньомісячний дохід становить 8728 грн 78 коп, за місцем роботи характеризується позитивно. При спілкування з членами родини, які зареєстровані за даною адресою з`ясовано, що всі члені сім`ї висловили бажання, щоб дитина проживала разом із матір`ю за місцем її проживання в м. Броди. [PERSON] має намір повернути дитину на проживання у м. Броди та забезпечити продовження навчання у Бродівському загальноосвітньому закладі. Комісія, яка здійснила обстеження місця проживання [PERSON] , врахувавши її достатнє матеріальне забезпечення, добрі житлово-побутові умови, бажання матері та її родини на проживання дитини разом з матір`ю, прийшла до висновку про те, що дитині [PERSON] створено всі належні умови для спільного проживання, навчання та розвитку разом з матір`ю [PERSON] (т.1 а.с.95). З довідки № 193 від 22.02.2018 року, яка видана Пониквянською сільською радою Бродівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , [PERSON] з 2008 року дійсно проживають в [ADDRESS] без реєстрації (т.1 а.с.101). 28.02.2018 року Бродівська районна державна адміністрація Львівської області виготовила висновок, в якому врахувавши акт обстеження умов проживання [PERSON] , взявши до уваги бажання матері повернути сина для спільного проживання та виховання за адресою її проживання, її особисту прихильність до дитини та достатнє матеріальне становище, можливість забезпечення належним та безпечних житлових умов, прийшла до висновку, про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] за адресою проживання матері [PERSON] .. Також рекомендувала батькам дитини звернутися до дитячого психолога для проходження психологічного консультування при вирішення проблеми проживання [PERSON] з одним із батьків (т. 1 а.с.132-133). Актом обстеження умов проживання № 28 від 21.03.2018 року, складеного співробітниками служби у справах дітей Дніпровської районні в місті Києві державної адміністрації вбачається, що квартира [ADDRESS] розміщена на першому поверсі 3 поверхового будинку, складається з двох кімнат, загальною площею 55,7 кв.в., квартира не приватизована. Умови проживання добрі. В квартирі чисто прибрано, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: дитина проживає в кімнаті з батьком (окреме ліжко, шафа для одягу, комод для іграшок, стіл для навчання, іграшки, книги, особисті речі). За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] (бабуся дитини), [PERSON] (батько дитини), [PERSON] . Стосунки в сім`ї теплі, існує взаємопорозуміння, повага. Батько дитини бажає, щоб дитина проживала з ним, займатися його вихованням та утриманням (т.1 а.с.162). Поряд із цим актом обстеження умов проживання до матеріалів справи позивачем долучено інший акт обстеження умов проживання № 1 від 11.01.2020 року з якого вбачається, що в квартирі проживає [PERSON] , дитина [PERSON] , цивільна дружина [PERSON] та її малолітній син [PERSON] , [INFO] [PERSON] проживає в кімнаті з сином цивільної дружини [PERSON] 27.01.2020 року Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією складено висновок органу опіки та піклування про визначення місяця проживання дитини, відповідно до якого вбачається. Малолітній максим з 2017 року проживає з батьком , який займається його вихованням та утриманням. Спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї проведено обстеження умов проживання. В ході обстеження було встановлено, що в квартирі наявні необхідні меблі, речі побуту та вжитку, створено всі належні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини. Батько дитини працює вчителем фізичної культури в середній школі № 126, має стабільний дохід, та створив всі умови для фізичного та розумового розвитку дитини. Малолітній [PERSON] навчається в школі №126, мати дитини до школи жодного разу не приходила, шкільним життям сина та його успіхами не цікавиться, батьківські збори не відвідує. Батько виховує сина самостійно. [PERSON] має всі необхідне для навчання, забезпечений шкільним приладдям та одягом. Мати дитини проживає в м. Броди, бажає щоб дитина проживала з нею. [PERSON] , зазначила, що має постійне місце роботи, стабільний дохід та в змозі створити умови для фізичного, духовного та розумового розвитку дитини. Розпорядженням голови Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.04.2019 року № 315 [PERSON] було визначено години спілкування з сином. Приймаючи до уваги викладене у висновку, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком (т.2 а.с.121-122). Крім того суду надані наступні письмові докази. Характеристика на [PERSON] , який є учнем 2-в класу середньої загальноосвітньої школи № 126 міста Києва. В характеристиці зазначено, що мати дитини до школи жодного разу не приходила. Шкільним життям сина та його успіхами не цікавиться, батьківські збори не відвідує. Батько дитини приймає активну участь у навчально-виховному процесі: відвідує батьківські збори, активно допомагає в прибиранні та оформленні кабінету. (т.2 а.с.100). З відповіді КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 26.02.2018 року запит адвоката відповідача вбачається, що будинок по [ADDRESS] не визнаний аварійним, але він входить до переліку будинків, які підлягають знесенню (т.1 а.с.140). З відповіді Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дніпровського району м. Києва» від 28.02.2018 року на запит адвоката відповідача вбачається, що дитина [PERSON] проживає разом з батьком, з народження спостерігається дільничним лікарем амбулаторії № 1 Центру. 30.10.2017 року, 08.11.2017 року, в грудні 2017 року, 15.01.2018 року, 19.02.2018 року був оглянутий лікарями Центру (т.1 а.с.141). З відповіді Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дніпровського району м. Києва» від 10.11.2017 року на запит адвоката позивача вбачається, що дитина проживає разом із батьком. Перебуває на обліку у дільничного лікаря з народження. Малолітній [PERSON] особливого догляду, який може надати саме мати, не потребує. Профілактичний огляд та обстеження проведено в жовтні 2017 року. [PERSON] не було рекомендовано вступ до школи, дитина відвідує дошкільний заклад. Батько піклується про стан дитини. На амбулаторних прийомах у дільничного лікаря батько супроводжує малолітнього [PERSON] (т. а.с.178). [PERSON] відвідує спортивну секцію карате-до (т.1 а.с.180), навчається в студії танцю «Індіго-денс» з 01.09.2018 року (т.2 а.с.14) [PERSON] звернувся до доктора психологічних наук, доцента, завідувача лабораторії когнітивної психології Інституту психології імені Г.С. Костюка НАПН України Рудницької С.Ю. , з запитом на проведення психологічного обстеження [PERSON] з метою визначення психоемоційного стану дитини та емоційної прихильності хлопчика до членів родини в зв`язку з визначенням місця проживання дитини та надання рекомендацій щодо періодичності зустрічей з матір`ю [PERSON] Психологічна робота включала в себе: діагностику психоемоційного стану дитини та рівня його емоційної прихильності до батьків; консультацію з батьком та консультацію з бабусею [PERSON] . З висновку психологічного обстеження вбачається, що виявлений міцний емоційний зв`язок хлопчика з батьком. Батьком дитини є центром захищеності, безпеки, стабільності та комфорту. Розповідаючи про свої почуття до батьків, хлопчик повторює: « Хочу жити з татом удома…» До матері в хлопчика амбівалентні почуття. З одного боку він відчуває образу на неї, небажання розмовляти з нею по телефону, небажання жити з нею. З іншого - її присутність у родині для нього є важливою, проти тільки за умови, що батько і матір будуть жити разом. Враховуючи нестабільний психоемоційний стан, міцну емоційну прихильність дитини до батька та неоднозначне ставлення до матері ( у зв`язку з її поведінкою), небажання жити з нею, рекомендовано: визначити місце проживання дитини разом із батьком; батькам пройти курс сімейної медіації з метою вирішення конфліктних ситуацій та налагодження конструктивної комунікації між ними для майбутнього виховання та розвитку їх дитини; курс корекційних занять психолога з дитиною з метою стабілізації психоемоційного стану хлопчика після розлучення батьків та конфліктів, свідком яких він був; поступове налагодження стосунків дитини з матір`ю шляхом регулярних зустрічей 1 раз на тиждень (т.1 а.с.163-165). З довідки № 84 від 14.03.2019 року, виданої Бродівською спеціалізованою загальноосвітньою школою № 2 з вивченням англійської мови з 1 класу вбачається, що [PERSON] буде зараховано до 1 класу школи при наявності особової справи та медичної картки з попереднього місяця навчання (т.2 а.с.27). В судовому засіданні за клопотанням сторін були допитані свідки. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, в судовому засіданні пояснила, що між нею на [PERSON] завжди виникали конфлікти. Коли її син пішов в АТО сварки почали виникати частіше. З червня 2015 року і по сьогодні вона не спілкується з відповідачем. Відповідач переїхала в м. Броди коли вона була в селі. В червні 2015 року вона придбала будинок в селі, в якому проживала з червня по жовтень 2015 року, з жовтня 2015 року по березень 2016 року проживала в Києві. Починаючи з березня 2016 року постійно проживає в селі. Також пояснила, що має постійну роботу консьєржем в Київпастранс, працює по змінах сутки через троє. В інтересах дитини їй краще проживати з батьком. Одночасно пояснила, що [PERSON] не погана мати та дитина нуждається в матері. З довідки від 12.04.2018 року, виданої Нехайківською сільською радою Драбіївського району Черкаської області вбачається, що [PERSON] проживає, але не зареєстрована за адресою [ADDRESS] (т.1 а,с.208). З даної довідки неможливо встановити чи постійно проживає за вказаною адресою [PERSON] та з якого часу вона там проживає. Свідок [PERSON] , яка є співмешканкою [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] вона познайомилась в вересні 2018 року. З червня 2019 року вона разом із своїм сином проживає однією сім`єю з позивачем в його квартирі. Дитина дуже добре до нею відноситься навіть називає її мамою. Він відвідує школу, гуртки, гарне спілкується з батьком та здружився з її сином. Під час дачі пояснень в судовому засіданні свідок малолітнього [PERSON] не називає по імені, а називає його лише «дитина». Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, в судовому засіданні пояснила, що під сумісного проживання [PERSON] іноді бив її дочку, також насильство було і з боку його матері. Коли дитині виповнилося 1 рік і 4 місяця її дочка вимушена була піти працювати, оскільки не вистачало грошей. Відносини між позивачем та відповідачем зіпсувалися після того, як [PERSON] повернувся з АТО. З червня 2017 року позивач та відповідач проживають окремо. До серпня 2017 року позивач не приїжджав до дитини. 12.10.2017 року [PERSON] приїхав до ним в гості з метою побачити дитину. Вранці 13.10.2017 року позивач, відповідач разом з дитиною поїхали в м. Броди і коли [PERSON] в той день пішла на роботу позивач забрав дитину і більше не повернув. З того часу вона може спілкуватися з дитиною лише тоді, коли [PERSON] приїздила до онука в Київ. Під час спілкування з нею онук каже, що батько йому сказав, що з мамою не можна спілкуватись. На сьогодні онук заляканий. Вважає, що [PERSON] примушують називати іншу жінку «мамою». За клопотанням представника позивача по справі було призначено судово-психологічну експертизу. З висновку експертів за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи № 9840/9841/19-16 від 25.11.2019 року вбачається, що [PERSON] з огляду на його вік, не може самостійно визначити з ким він хоче проживати, так як не володіє достатньою зрілістю для прийняття самостійного рішення. Розлука дитини [PERSON] з його матір`ю не впливає на здатність самостійно приймати рішення та висловлювати власну думку щодо визначення свого місця проживання з одним з батьків та щодо прихильності дитини до одного із батьків. [PERSON] виявляє відкриті та приховані побажання проживати як з татом і його співмешканкою так і з мамою разом. За своїми індивідуально-психологічними властивостями обидва батьки здатні створити умови для розвитку та виховання дитини. Більш сприятливі психологічні умови може створити [PERSON] . З психологічної точки зору виключні обставини, які потенційно зумовлюють можливість розлучення дитини [PERSON] зі своєю матір`ю і необхідність проживання дитини з батьком, відсутні. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» Європейського суду з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. Аналізуючи докази суд вважає, що жоден з висновків про доцільність визначення місця проживання дитини із батьком та із матір`ю, складені органами опіки і піклування, не може бути покладений в основу рішення суду, оскільки не містить обґрунтування наявності обставин, які не дають змогу визначити місце проживання дитини з кожним із батьків. Кожний орган опіки та піклування склав відповідний висновок формально виконуючи вимоги ст.19 СК України, але без обґрунтування інтересів дитини. Оцінюючи докази по справі суд приходить до висновку, що матеріально-побутове забезпечення обох батьків, їх ставлення до дитини, позитивні характеристики з місця роботи дають підстави прийти до висновку, що кожний із батьків здатний створити умови для розвитку та виховання дитини. Основним документом, що підлягає ретельному дослідженню є висновок комісійної судової психологічної експертизи № 9840/9841/19-16 від 25.11.2019 року. Так, з описової частини висновку вбачається, що аналізуючи ситуацію, яка склалась у колишнього подружжя [PERSON] експерти прийшли до наступного: чоловік перешкоджає колишній дружині спілкуватись з дитиною (зі слів [PERSON] ), у дитини [PERSON] сформоване амбівалентне відношення до матері, що пов`язано з розлученням з нею. [PERSON] емоційно виснажена боротьбою за дитину, відчуває себе відстороненою від життя сина. Колишній чоловік [PERSON] проживає з новою жінкою, яка має свою дитину. Шляхом психологічного заміщення [PERSON] називає нову жінку батька матір`ю, однак вона не задовольняє його потреби в материнській ласці і сприймається дитиною як неемоційна та критична по відношенню до нього. Дитина вважає, що має друзів, але крім імен більше нічого про них не знає, що може свідчити про те, що [PERSON] видає бажане за дійсне. В школі дитину кривдять інші діти (зі слів [PERSON] [PERSON] не приховує, що може вдаватись до глузувань над вадами сина, що звісно, не є сприятливим для розвитку дитини. [PERSON] не може себе захистити від глузувань батька та дітей у школі, що сприяє формуванню у нього страху, тривоги, обережності, сором`язливості. Сором`язливість [PERSON] пов`язана з низькою самооцінкою. Низька самооцінка проявляється, в тому, що дитина оцінює свої можливості і здібності нижче, ніж вони є насправді. Дитина не володіє достатньою зрілістю для прийняття самостійного рішення. Сором`язливість, низька самооцінка пов`язані з тим, що ситуація, яка сталась сім`ї пригнічує дитину. Дитина з огляду на її вік не може самостійно визначити з ким вона хоче проживати так як не володіє достатньою зрілістю для прийняття самостійного рішення. В певній мірі відображає позиції і відношення найближчого оточення, зокрема - батька. Аналізуючи анамнез хвороб дитини і сімейну ситуацію, яка склалась у сім`ї, дитина дуже сильно психологічно травмована від розлучення батьків, що призводить до психосоматичних розладів та занурення у світ фантазій. Ускладнює ситуацію поява нової «мами» разом з дитиною у сім`ї. Від нової мами (співмешканка батька на ім 'я [PERSON] дитина психологічно відгороджується, жінка не задовольняє потреби дитини в материнській ласці. З рідною мамою у дитини розірваний емоційний зв`язок. По відношенню до неї наявне амбівалентне відношення. Взаємодія між дитиною та матір`ю проходить позитивно, дитина не відмовляється від спілкування з нею, мати проявляє ласку тепло. [PERSON] висловлює, що хоче проживати з батьком та співмешканкою [PERSON] і з матір`ю [PERSON] одночасно. Під впливом батька, сформоване небажання переїжджати до Львівської області, боїться більше не повернутись до Києва. До батька дитина ставиться позитивно, але іноді поведінка батька дуже сильно лякає дитину, що призводить до психосоматичних розладів. Отже вирішуючи питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] суд виходить з наступного. [PERSON] самовільно розлучив [PERSON] з малолітньою дитиною поза будь-які об`єктивні домовленості. Внаслідок переїзду до м. Києва та тривалого проживання з батьком дитина має сталі соціальні зв`язки та місце навчання, але все це дитина може отримати проживаючи із матір`ю. [PERSON] перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, займається будуванням нових стосунків зі співмешканкою, що впливає на взаємостосунки з сином. Дитина переживає внутрішню тривогу та пошук безпеки, що обумовлено страхом бути покинутим. Більш оптимальні умови може створити [PERSON] , вона проживає в приватному будинку з ремонтом, де є 3 кімнати. Таким чином, у [PERSON] буде своя кімната і свій простір, що він не має зараз, так як проживає в кімнаті з бабою та іншою дитиною, яку знає не досить давно і яка є сином співмешканки батька. Враховуючи інтереси малолітньої дитини, її психологічний стан, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд приходить до висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю [PERSON] , що відповідає найкращому забезпеченню інтересів [PERSON] . Суд зауважує, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , разом з його матір`ю не позбавляє батька дитини піклуватися про нього, бачитись з ним, спілкуватись, брати участь в його житті, проявляти батьківську любов. Таким чином суд задовольняє вимоги [PERSON] , визначає місце проживання дитини із матір`ю і відмовляє [PERSON] у задоволенні аналогічних позовних вимог в повному обсязі. Що стосується вимоги позивача про розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України) Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні достовірно встановлено, що із-за неправильної поведінки сторони втратили довіру та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують з липня 2017 року, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім`ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Щодо вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 с. 182 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, норми статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", якою встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Виходячи з вище викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 28.02.2018 року і до досягнення повноліття. Згідно ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial