Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що 05 вересня 2016 року Ананьївським районним судом Одеської області було розірвано шлюб між нею та відповідачем по справі. Від даного шлюбу є одна неповнолітня донька - [PERSON] , [INFO] , яка в даний час проживає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Батько [PERSON] не надає підтримки матеріального характеру їхній неповнолітній дитині. Як зазначає позивачка в позовній заяві, що відповідач має офіційне місце роботи, працює в Ананьївському професійному аграрному ліцеї у якості майстра, отримує стабільну заробітну платню та відповідно має можливість і згідно чинного законодавства зобов`язаний утримувати їхню неповнолітню дитину, крім того, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для повноцінного розвитку їхньої неповнолітньої доньки. Відповідно до позовної заяви позивачка в даний час змушена самостійно піклуватися про доньку, купувати необхідні для життєдіяльності дитини речі, такі як одяг, продукти харчування, а також оплачувати інші витрати, пов`язані із побутом, вихованням та навчанням їхньої дитини. Також позивачка вказує, що в травні місяці 2018 року відповідач надав їй 5000 гривень на лікування доньки, зі вказаного часу останній жодного разу більше не надсилав їй в якості аліментів грошових коштів на утримання дитини, котра часто хворіє та потребує матеріальної допомоги зі сторони батька. В ситуації, яка склалася позивачка змушена звернутись до суду з даною позовною заявою, так як її не влаштовує те, що всі витрати по утриманню їхньої неповнолітньої доньки, фактично вона, як мати несе самостійно, відповідач зі своєї сторони не пропонує підтримки матеріального характеру, як батько їхньої неповнолітньої дитини. З урахуванням наведеного позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить винести рішенням, котрим: - стягнути аліменти з [PERSON] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] , на її користь на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з дня пред`явлення позову; - стягнути з відповідача по справі понесені нею витрати, пов`язані із зверненням до суду з даною позовною заявою, згідно представлених документів. 20 липня 2020 року було відкрито провадження у справі, про що головуючим суддею було постановлено відповідну ухвалу (а.с.24-25). При цьому, в ухвалі про відкриття провадження було вирішено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, що передбачено приписам пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України. В ухвалі про відкриття провадження роз`яснено відповідачеві про його процесуальні права, в саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2020 року відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву з доданими до неї документи. При цьому, 09 грудня 2020 року відповідач скориставшись своїми процесуальним правами, котрі були роз`яснені йому в ухвалі про відкриття провадження у справі подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву (а.с.56-57). В відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] висловив свою думку щодо позовної заяви та просить суд призначити до стягнення аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу). Судові витрати у справі просить стягнути з позивача. У судове засідання 01 лютого 2021 року сторони по справі не з`явилися. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення була повідомлена належним чином (а.с.54). Проте, суд бере до уваги, що разом з позовною заявою позивачкою [PERSON] було подано до суду заяву від 24 червня 2020 року, в якій вона просить розглядати справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає (а.с.16). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був повідомлений належним чином (а.с.53). Однак, 09 грудня 2020 року відповідач надав через канцелярію суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутність, та просить при винесенні рішення врахувати ті аргументи, які викладені ним у поданому відзиві на позовну заяву, позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, судові витрати у справі стягнути з позивача(а.с.55). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, наявність заяв в яких вони висловлюють свою позицію щодо позовних вимог, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників судового процесу. При цьому, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Так, при розгляді справи встановлено: Позивачкою у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Новоолександрівка, Ананьївського району Одеської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 27 березня 2012 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.4). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Романівка, Ананьївського району Одеської області, та зареєстрований за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Ананьїв - Другий, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 02 лютого 2004 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.5), та довідкою про зареєстроване місце проживання відповідача виданої 16 липня 2020 року Ананьївською Другою сільською радою Ананьївського району Одеської області за №309 (а.с.23). Судом встановлено, що виконавчим комітетом Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області було 26 листопада 2011 року зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем. Проте, відповідно до наявної в матеріалах справи копії рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 05 вересня 2016 року, зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.9). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданої 25 грудня 2012 року вбачається, що позивач та відповідач мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Як зазначає позивачка в позовній заяві, їхня з відповідачем неповнолітня донька - [PERSON] , [INFO] , в даний час проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Батько [PERSON] не надає підтримки матеріального характеру їхній неповнолітній дитині. Згідно довідки №139 виданої 16 червня 2020 року Романівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, позивачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , донька - [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні (а.с.8). З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачка просить стягнути аліменти з [PERSON] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] , на її користь на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з дня пред`явлення позову. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею статті 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до частини 1 та 2 статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У відповідності до частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову. При цьому, у відзиві на позовну заяву, що поданий 09 грудня 2020 року до суду відповідач не погоджується з думкою позивача про те, що він має можливість утримувати їхню доньку, сплачуючи аліменти саме у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу). Частиною 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, в відзиві на позовну заяву відповідач просить при винесенні рішення по даній справі, врахувати наступні обставини, що він дійсно працює та отримує заробітну плату. Разом з тим, заробітна плата є єдиним джерелом його доходу. Зараз він перебуває у шлюбі з [PERSON] , котра наразі не працює, здійснюючи догляд за їхньою малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . Отож, його заробітна плата є єдиним джерелом доходу його сім`ї, окрім того її розмір фактично дозволяє йому лише сплатити всі необхідні комунальні послуги та придбати предмети першої необхідності. Враховуючи те, що також повинен дбати й про матеріальне забезпечення своєї дружини та їхньої доньки, вважає, що стягнення з нього того розміру аліментів, який просить позивач є для нього непосильним для виконання та призведе до крайнього погіршення стану його сім`ї, в плані матеріального забезпечення. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 26 січня 2020 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрував шлюб із [PERSON] , [INFO] , яка після укладення шлюбу обрала прізвище « [PERSON] » (а.с.58). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 07 жовтня 2020 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), відповідач [PERSON] та [PERSON] мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.59). Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, суд дослідивши докази, які були надані сторонами по справі, приходить до висновку, що цілком співмірним, обґрунтованим та розумним є призначення до стягнення з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь позивачки [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня пред`явлення позову 24 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто 24 червня 2020 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивачка у справах звільнена від сплати судового збору та враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] в прибуток держави судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок, та стягнути з відповідача на користь позивачки витрати понесені нею на професійну правничу допомогу в розмірі 800 гривень 00 копійок, згідно наданих до позовної заяви підтверджуючих документів, які відповідають вимогам ст.137 ЦПК України. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial