Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивач ПАТ «Турбоатом» звернувся до суду з позовом, в якому в остаточних вимогах просив з метою відновлення становища, що існувало до порушення його прав та законних інтересів визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та принижує ділову репутацію, інформацію, автором якої є [PERSON], джерелом якої є [PERSON], та яка 06 листопада 2014 року була розміщена в щоденній інформаційно-політичній газеті «Україна молода» у виданні № 165 (4797) на сторінці 7 у статті під назвою «Міць силової турбіни», а саме: «Про це свідчить той факт, що нинішнє керівництво підприємства за ширмою з дутих економічних показників приховує реальні обсяги падіння виробництва. Тобто, назовні все виглядає ніби добре, а насправді, реалізуючи продукцію підприємствам, що повязані з «посередниками» та «агентами» російської розвідки, «Турбоатом» свідомо втратив свої позиції на міжнародному ринку на користь сусідньої ядерної монополії\~ВАТ «Силові машини», зобовязати відповідачів не пізніше 10 днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати розповсюджену ними 06 листопада 2014 року недостовірну та негативну інформацію про ВАТ «Турбоатом», яка міститься в статті під назвою «Міць силової турбіни» в щоденній інформаційно-політичній газеті «Україна молода» у виданні №165 (4797) в такий самий спосіб, шляхом розміщення в тому ж саме друкованому виданні статті відповідного змісту під заголовком «Спростування», зазначивши, що така інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, а також просить стягнути солідарно з відповідачів завдану моральну шкоду у розмірі 30000 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 06 листопада 2014 року у щоденній інформаційно-політичній газеті «Україна молода» у виданні №165 (4797) була опублікована стаття «Міць силової турбіни», за авторством [PERSON], яка посилаючись на слова [PERSON], зазначила фактичні дані, які не відповідають дійсності, знижують престиж та підривають довіру до господарської діяльності підприємства. Вищевказана інформація є негативною, неправдивою та не підтвердженою жодними обєктивними даними, такою, що принижує ділову репутацію, дискредитує та завдає шкоди ВАТ «Турбоатом». На теперішній час ВАТ «Турбоатом» є стабільно працюючим підприємством, таким, що постійно збільшує обсяги виробництва, своєчасно здійснює бюджетні платежі, платежі до пенсійного та інших позабюджетних фондів, виплату заробітної плати та дивідендів. Від продукції ВАТ «Турбоатом», яка перебуває в державному секторі економіки, залежить розвиток всієї енергетики України та зміцнення її енергетичної безпеки. Позивач є виробником ексклюзивної продукції енергомашинобудівної галузі, що відповідає вимогам постійного підвищення модернізації і інтенсифікації потужностей, та є одним із небагатьох українських підприємств, яке входить до складу світових лідерів у своїй галузі. Однак, колишній перший заступник генерального директора ВАТ «Турбоатом» [PERSON] та інші особи намагаються дестабілізувати роботу підприємства шляхом подання до ЗМІ, зокрема, ПП «Україна молода», народних депутатів, правоохоронних та інших контролюючих державних органів заяв і звернень з викладенням обставин, які не відповідають дійсності. Таким чином, ВАТ «Турбоатом» вважає відомості, розповсюджені відповідачем [PERSON] щодо діяльності підприємства такими, що завдають шкоди його діловій репутації, і підпадають під поняття недостовірної інформації. [PERSON] звернувся з позовом, в якому просив з метою відновлення становища, що існувало до порушення його прав та законних інтересів визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, автором якої є [PERSON], джерелом якої є [PERSON], та яка розміщена ПП «Україна молода» на своєму сайті в мережі Інтернет www.umoloda.kiev.ua та в щоденній інформаційно-політичній газеті «Україна молода» у виданні № 165 (4797) від 06 листопада 2014 року на сторінці 7 у статті «Міць силової турбіни», а саме: «Про це свідчить той факт, що нинішнє керівництво підприємства за ширмою з дутих економічних показників приховує реальні обсяги падіння виробництва. Тобто, назовні все виглядає ніби добре, а насправді, реалізуючи продукцію підприємствам, що повязані з «посередниками» та «агентами» російської розвідки, «Турбоатом» свідомо втратив свої позиції на міжнародному ринку на користь сусідньої ядерної монополії\~ВАТ «Силові машини», зобовязати відповідачів не пізніше 10 днів з дня набрання рішення законної сили спростувати розповсюджену (опубліковану) ними 06 листопада 2014 року недостовірну та негативну інформацію про [PERSON], яка міститься в статті під назвою «Міць силової турбіни» на сайті приватного підприємства «Україна молода» www.umoloda.kiev.ua та в щоденній інформаційно-політичній газеті «Україна молода» у виданні №165 (4797) в такий самий спосіб, шляхом розміщення на тому ж саме Інтернет сайті приватного підприємства «Україна молода» www.umoloda.kiev.ua та друкованому виданні (газеті) статті відповідного змісту під заголовком «Спростування», зазначивши, що така інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, а також просить стягнути солідарно з відповідачів завдану моральну шкоду у розмірі 50000 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 24 квітня 2007 року перебуває на посаді генерального директора ВАТ «Турбоатом». 06 листопада 2014 року у щоденній інформаційно-політичній газеті «Україна молода» у виданні №165 (4797) та на Інтернет сайті ПП «Україна молода» була опублікована стаття «Міць силової турбіни», за авторством [PERSON], яка посилаючись на слова [PERSON], зазначила фактичні дані, які не відповідають дійсності. Вищевказана інформація є негативною, неправдивою та відверто спрямована на приниження його честі, гідності та ділової репутації як директора підприємства. На теперішній час ВАТ «Турбоатом» під його керівництвом стабільно працює та збільшує обсяги виробництва, своєчасно здійснює бюджетні платежі, платежі до пенсійного та інших позабюджетних фондів, виплату заробітної плати та дивідендів. Однак, колишній перший заступник генерального директора ВАТ «Турбоатом» [PERSON] та інші особи намагаються дестабілізувати роботу підприємства шляхом подання до ЗМІ, зокрема ПП «Україна молода», народних депутатів, правоохоронних та інших контролюючих державних органів заяв і звернень з викладенням обставин, які не відповідають дійсності. Таким чином, [PERSON]Г вважає відомості, розповсюджені відповідачем [PERSON] щодо діяльності підприємства такими, що завдають шкоди його діловій репутації, а також честі та гідності керівництву і підпадають під поняття недостовірної інформації. Представник позивачів [PERSON], який діє на підставі довіреностей у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позови задовольнити у повному обсязі, та зобовязати відповідачів не пізніше одного місяця з дня набрання рішення законної сили спростувати розповсюджену ними недостовірну та негативну інформацію про [PERSON] та ВАТ «Турбоатом», при цьому пояснив про обставини, викладені вище. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судові засідання неодноразово повторно не з'являлись, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи маються відповідні підтвердження, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Представник відповідача ПП «Україна молода» [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином, на адресу суду надала письмові заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що вважає його безпредметним, оскільки позивач ВАТ «Турбоатом» не довів порушення, невизнання або оспорювання відповідачами свого права (права на повагу до ділової репутації), за захистом якого звернувся до суду та не надав відповідних доказів, зокрема: обрахування гудвілу, зниження його показників, причинно-наслідкового звязку між опублікуванням оспорюваної статті і зниженням вартісних показників гудвілу. Крім того, зазначила, що позивач не навів доказів, що поширена інформація ганьбить його ділову репутацію і що він на момент подачі позовної заяви зазнав репутаційних втрат, які б виразилися у матеріальних збитках. Натомість, поширена інформація стала підставою для відкриття кримінального провадження, яке на сьогодні не тільки не закрите, але й активно розслідується. Зазначає, що оспорюваний фрагмент статті, а саме: «Про це свідчить той факт, що нинішнє керівництво підприємства за ширмою з дутих економічних показників приховує реальні обсяги падіння виробництва» не стосується позивача ВАТ «Турбоатом» як юридичної особи, а стосується його керівництва фізичних осіб, наділених право- і дієздатністю для самостійної реалізації права на звернення до суду за захистом їх власних особистих немайнових невідчужуваних прав. Позивач не навів доказів, що він я юридична особа має спільні із своїм керівництвом немайнові права, охоронювані законом і буцімто порушені відповідачами; що інформація про керівництво ВАТ «Турбоатом» є інформацією про самого позивача; що позивач є законним представником свого керівництва, що дозволяло б йому вчиняти позов щодо спростування названого оспорюваного фрагменту; що шкода діловій репутації керівництва позивача, яка нібито має місце, безпосередньо наносить шкоду діловій репутації ВАТ «Турбоатом». Що стосується другого фрагменту, то як вбачається із долучених документів, продаж на експорт відбувався, зокрема, через фірму «Енергопласт» (м. Бєлгород РФ) і не на підставі тендеру. Із зазначеного випливає, що фірма має російське розташування, проте офіційно не представляє російський ринок, такий продаж не дозволяє при участі у офіційних тендерах заносити таку інформацію в офіційні тендерні документи як приклад поставки обладнання позивача у треті країни. За таких умов викликають сумнів показники щодо офіційного зростання експорту позивачем у 2014 році, оскільки не йдеться про офіційну поставку до РФ. ВАТ «Турбоатом» втратив індійський ринок експорту, і частково- російський. З-поміж інших, цей ринок освоїло ВАТ «Силові машини». Крім того, вказує, що посилання позивача на те, що про нього було поширено «негативну інформацію» не підлягає правовій оцінці, оскільки законодавство України більше не оперує таким поняттям та не встановлює презумпцію недостовірності такої інформації. В своїх заперечення представник відповідача також посилається на ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 34 Конституції України та прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Вважає, що оспорювана стаття має під собою достатнє підґрунтя аби вважатися допустимою, зокрема: достовірність і вірогідність поширеної інформації доводять докази, долучені самим позивачем, присутній факт наявності кримінального провадження, відповідачами не було порушено меж допустимого втручання у права позивача при поширенні оспорюваної інформації, так само як відповідачами було забезпечено належний баланс між конституційним правом на свободу вираження поглядів та правом на повагу до ділової репутації інших осіб. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 листопада 2014 року в мережі Інтернет на офіційному сайті ПП «Україна молода» та у щоденній інформаційно-політичній газеті «Україна молода» у виданні №165 (4797) опублікована стаття під назвою «Міць силової турбіни». Розміщення зазначеної статті підтверджується наданою позивачем роздруківкою з мережі Інтернет та примірником щоденної інформаційно-політичної газети. Як вбачається зі змісту зазначеної статті, її автором є [PERSON] Зі змісту вищевказаної спірної статті вбачається, що джерелом викладеної в ній інформації є, зокрема, колишній генеральний директор заводу [PERSON]. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону України «Про пресу» редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Таким чином, з огляду на те, що у вищевказаній статті йдеться посилання на [PERSON] як на джерело інформації, він на рівні з засновником засобу масової інформації та автором статті є належним співвідповідачем. Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно положень \~ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене\~ст.277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця). У відповідності до\~ст. 94 ЦК України\~юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до\~глави 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до \~ст. 34 Господарського кодексу України \~дискредитацією субєкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, повязаних із особою чи діяльністю субєкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації субєкта господарювання. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», визначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Враховуючи принцип свободи, думки і слова, вільного вираження своїх поглядів і переконань, закріплений статтею 34 Конституції України, виходячи з тексту статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тлумачень цієї статті Європейським Судом з прав людини, викладених в рішеннях «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1996 року та «Українська прес-група проти України» від 29 березня 2005 року, суд розмежовує оціночні судження та твердження про факти. Відносно свободи масової інформації на території України діє ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до ч.1 якої кожна людина має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Разом з тим, у ч.2 цієї статті Конвенції зазначено, що здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або санкцій, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням або злочинам, для охорони здоров'я і моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. При цьому положення даної норми повинні тлумачитися у відповідності з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, що виражена і його рішеннях. Преса не повинна переступати межу, встановлену з метою захисту репутації інших осіб, проте вона повинна повідомляти інформацію та ідеї з політичних питань так само, як і з питань, що становлять громадський інтерес. Не лише преса має завдання повідомляти таку інформацію, але й громадськість має право її отримувати (Рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року та рішення у справі «Українська прес-група проти України» від 29 березня 2005 року). З урахуванням наведеного, особа, яка бере участь в обговоренні питань загального значення, маючи право на певний рівень перебільшення, провокацію чи навіть нестримних висловлювань, все ж таки не повинна переступати межі стосовно поваги до репутації та прав інших. Натомість, аналіз поширеної відповідачами інформації в контексті загального змісту вказує на те, що інформація містить не лише оціночне субєктивне судження щодо діяльності позивачів, а й твердження про чітко висловлені факти. Так, у поширеній інформації, а саме: «Про це свідчить той факт, що нинішнє керівництво підприємства … приховує реальні обсяги падіння виробництва. Тобто, назовні все виглядає ніби добре, а насправді, реалізуючи продукцію підприємствам, що повязані з «посередниками» та «агентами» російської розвідки, «Турбоатом» свідомо втратив свої позиції на міжнародному ринку на користь сусідньої ядерної монополії\~ВАТ «Силові машини», автор статті висловлював не оціночне субєктивне судження щодо діяльності позивачів, а стверджував про наявність чітко висловлених фактів, зокрема, щодо господарської діяльності підприємства, та діяльності [PERSON] як керівника підприємства, які можуть бути перевірені. При цьому, відповідачами не було надано суду жодного належного та допустимого доказу обєктивності вказаної інформації. Вищенаведена інформація в цілому сприймається як негативна та така, що направлена на дискредитацію ТОВ «Турбоатом» та формування негативного образу посадових осіб ТОВ «Турбоатом», зокрема, генерального директора [PERSON] Таким чином, суд доходить висновку, що зазначена інформація ганьбить ділову репутацію ТОВ «Турбоатом» як субєкта господарювання та честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] як керівника підприємства, та не може вважатися оціночним судженням автора. Доводи позивачів щодо того, що поширена відповідачами інформація є негативною підтверджується також висновком спеціаліста дослідження писемного мовлення №3836 від 27 липня 2015 року, виконаного судовим експертом ХНДІСЕ імені проф. [PERSON], згідно якого у тексті статті «Міць силової турбини», опублікованої у щоденній інформаційно-політичній газеті «Україна молода» №165 (4797) від 06 листопада 2014 року міститься негативна інформація про відкрите акціонерне товариство «Турбоатом» та його генерального директора [PERSON], яка виражена у тому числі у формі тверджень про факти. Виходячи з вищенаведеного, суд не погоджується з доводами представника відповідача ПП «Україна молода», що оскаржувана стаття містить оціночні судження щодо діяльності ТОВ «Турбоатом» в розумінні положень Закону України «Про інформацію». Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Аналогічне положення містив Закон України «Про інформацію» в редакції закону, що діяв на момент публікації статті. Згідно ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обовязків вважається юридична особа, у якій вона працює. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Таким чином, враховуючи, що відповідачами не надано доказів, що опубліковані відомості відповідають дійсності, порушене особисте немайнове право позивачів підлягає захисту шляхом зобовязання ПП «Україна молода» спростувати поширену недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. Підстав для покладення обовязку спростування недостовірної інформації на [PERSON] та [PERSON] судом не встановлено, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Такі ж права має юридична особа відповідно до ст. 94 ЦК України. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує положення ст. 23 ЦК України та розяснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру морального відшкодування, обставини справи, характер правовідносин, зміст поширюваної відповідачем інформації. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі та ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязана позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових чи інших обовязків. Під діловою репутацією юридичної особи, зокрема підприємницьких товариств, фізичних осіб підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їхньої підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Питання відшкодування шкоди врегульоване Главою 82 ЦК України, де закріплено порядок компенсації у тому числі моральної шкоди, як спосіб захисту цивільних прав, також судовий захист поширено на ділову репутацію. Підприємство чи організація мають право вимагати відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 31 Закону України «Про інформацію». Доводи позивачів про спричинення їм діями відповідачів щодо поширення негативної інформації моральної шкоди підтверджуються змістом листів трудового колективу ВАТ «Турбоатом», Дніпропетровського інженерного технічного центру «Контакт» від 14 січня 2015 року, ТОВ «ВО «ОСКАР»», з яких вбачається негативний вплив публікації оскаржуваної статті на роботу трудового колективу та приниження ділової репутації позивачів серед підприємств партнерів. Таким чином, виходячи з принципу розумності та справедливості, а також того, що розповсюджена відповідачами негативна інформація була конкретною, мала негативний вплив на особисті немайнові права позивачів, а також заподіяна внаслідок спільних намірів і дій відповідачів, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 9000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь ВАТ «Турбоатом», а також 9000 гривень моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачів на користь [PERSON] Позовні вимоги в частині визнання висловів «за ширмою з дутих економічних показників» недостовірною інформацією, такою, що не відповідає дійсності та принижує ділову репутацію позивачів та зобовязання спростувати зазначену інформацію задоволенню не підлягають, оскільки аналіз зазначеної інформації в контексті змісту статті в цілому вказує критичну оцінку діяльності позивача, що є вираженням субєктивної думки і поглядів автору, така інформацію має характер субєктивного припущення. Суд вважає викладення інформації з використанням вищевказаного вислову особливою формою викладення з метою забезпечення сильного впливу на читача, а тому автор таких висловів не може вважатися таким, що перевищив межі своєї свободи вираження через обрання такої форми. Суд погоджується з доводами представника відповідача ПП «Україна молода» про оціночний характер вищевикладеного вислову. На підставі викладеного,

Outcome: partial