Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 20 червня 2018 року між ним та відповідачкою [PERSON] , було розірвано шлюб за рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області. Цим же рішенням з нього було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Після розлучення батьків і до кінця 2019 року донька проживала за місцем постійного проживання матері в с. Мирча Великоберезнянського району. З січня 2020 року донька звернулася до нього з проханням про те, що вона має намір проживати разом зі ним, оскільки мати [PERSON] більшість часу проводить за кордоном. Враховуючи, що донька, починаючи з січня 2020 року проживає разом із ним, він просить суд про визначення місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] разом із батьком [PERSON] та стягнути з [PERSON] аліменти на його користь на утримання доньки в твердій грошовій сумі розміром 2500 грн. 12 серпня 2020 року ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області замінено на належну третю особу у справі Служба в справах дітей Перечинської райдержадміністрації. 24 листопада 2020 року позивачем [PERSON] до суду подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме,позивач просить суд звільнити його від обов`язку сплати аліментів на користь [PERSON] , згідно рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області в справі № 298/796/18. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився,однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася про причини неявки суд не повідомила хоча була належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи. Відзив на позов не подала. У судове засідання представник органу опіки та піклування Перечинської РДА також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечують. Надали суду висновок. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що у сторін по справі [PERSON] , та [PERSON] є дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2018 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Довідкою, яка видана Дубриницькою сільською радою убачається, що дочка [PERSON] з січня місяця 2020 року перебуває на повному утриманні [PERSON] . Також в матеріалах справи є висновок органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації, де зазначено про доцільність визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] за місцем проживання батька [PERSON] . Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів. Поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ч 1, ч. 2\~ст. 161 СК України\~передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3\~ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване\~ст. 33 Конституції України. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Так, судом встановлено, що дочка [PERSON] , виявила бажання проживати з батьком [PERSON] за його місцем проживання , а саме в [ADDRESS] , навчається у 8 класі Дубриницької ЗОШ I-III ст., що зазначено у висновку органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації. Принцип статті 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту\~статті 141 Сімейного кодексу України, Так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.\~\~ Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи вік дитини, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, інші обставини, суд вважає, що місцем проживання дитини слід визначити за місцем проживання батька, що буде відповідати її інтересам та вимогам закону. При цьому визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір права виховувати дитину, утримувати її та спілкуватися з нею, а батько не повинен чинити матері у цьому перешкод. Отже, за встановлених у судовому засіданні обставин,суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини з батьком, слід задовольнити. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина ( ч.ч.1,3 ст. 181 СК України). Згідно ч.ч.1,2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.ч.1,2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері,батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.ч.1,5 ст.183 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років ( ст. 191 СК України). Враховуючи, те, що позивачем не надано суду належних доказів про вживання ним заходів щодо одержання аліментів з відповідача, суд вважає, що стягнення аліментів слід проводити з дня пред`явлення позову, а не з 01 січня 2020 року, як зазначив у позові позивач. Щодо позовних вимог про звільнення позивача від сплати аліментів, суд вважає, що позов також підлягає до задоволення. Згідно ст. 273 ч.4 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру,строків платежів або звільнення від них. Судом встановлено, що дочка [PERSON] , з січня місяця 2020 року перебуває на повному утриманні батька [PERSON] , що підтверджується довідкою, яка видана Дубриницькою сільською радою. Копією рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2018 року,встановлено, що з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову й до досягнення дитиною повноліття.(справа № 298/796/18). Отже, з урахуванням доведеного позивачем спільного проживання з донькою та перебування доньки на повному утриманні позивача, є достатні правові підстави для звільнення позивача від сплати аліментів за вказаним рішенням суду від 20.06.2018 року у справі № 298/796/18. Відповідно до ст.ст. 81 ч.1, ч.1 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позов є обгрунтованим та таким ,що підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, які понесені позивачем слід стягнути з відповідача. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів- у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial