Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про захист прав споживачів, стягнення суми безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 7855,00 гривень та проценти за користування чужими коштами у сумі 14412,02 гривень. Позовні вимоги мотивує наступним. 15.07.2012 року позивач уклала договір з приватним підприємцем [PERSON], відповідно умов якого [PERSON] зобов'язалась виконати роботи з виготовлення, доставки та монтажу ПВХ конструкцій (пластиковий балкон) вартістю 7955,00 гривень, з яких [PERSON], який заміряв вікна, сплачено було 100 гривень. Для виплати залишку суми за договором, оформила кредитний договір з ПАТ «Платинум банк» №593/4366ES5AI від 15.07.2012 р. на суму 4196,14 грн. та №594/4366ES5AI від 15.07.2012 р. на суму 4375,24 грн., кредит надавався банком позичальнику шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок продавця». Позивач зазначає, що умови договору з виготовлення та встановлення виробів [PERSON] не були виконані. Відносно [PERSON] з приводу масового невиконання зобов'язань з поставки пластикових вікон, було порушено кримінальну справу, яка розглянута Приморським судом м. Маріуполя. Стосовно невиконання зобов'язань перед позивачем, спочатку кримінальне провадження було виділено в окреме, оскільки грошові кошти від позивача отримав [PERSON], а не [PERSON], потім кримінальне провадження у відношенні [PERSON] закрито, у зв'язку з встановленням відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення - відносини між позивачем з одного боку та [PERSON] та [PERSON] - з іншого, є цивільно-правовими, і мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства. В тексті зазначеної постанови вказано, що допитаний як свідок [PERSON], пояснив, що отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 7955 гривень та передав [PERSON] Але документи, які б підтвердили факт передачі грошей [PERSON] відсутні. З іншого боку є наявне письмове підтвердження отримання грошей саме [PERSON] - платіжні документи. Тому просить стягнути отримані грошові кошти з [PERSON], як безпідставно набуті разом з сумою переплачених процентів за обома кредитними договорами за період з 16.07.2012 р. по 10.06.2013 р. у розмірі 14412,02 гривень. Також просила відшкодувати судові витрати на правову допомогу у розмірі 1450 гривень. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві, додатково зазначила, що грошей відповідачу не дарувала. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі, оскільки ст. 1212 ЦК України встановлено обов'язок особи, яка безпідставно отримала чуже майно, повернути його особі, яка передала це майно. А Відповідач отримав від позивача кошти без достатніх правових підстав, оскільки відсутні докази щодо уповноваження відповідача отримати певні грошові кошти та докази передачі відповідачем отриманих коштів від позивача [PERSON] До того ж [PERSON] не провела поставку вікон за замовленням позивача, за договором, оскільки згідно п. 4.1 договору про поставку вікон, у разі невиконання замовником п.3.1 (п.3.1. - замовник зобов'язується оплатити вартість замовлення в сумі 7955 гривень), договір вважається розірваним, тобто вимагати від [PERSON] виконати договір неможливо, оскільки остання оплату за замовлення від позивача не отримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, за участю представника. Представник відповідача [PERSON], позовні вимоги не визнав, у запереченнях зазначив, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки позивач уклала договір на установку ПВХ конструкцій з [PERSON], а не з [PERSON], який не був стороною вказаного договору, а на той момент був лише робітником, здійснював заміри, та ніяких не виконаних зобов'язань за договором не має, оскільки відповідальність за виконання договорів підприємства в його зобов'язання не входила. На вимогу [PERSON] дійсно допоміг позивачу в отриманні кредиту в ПАТ «Платинум Банк», які потім отримав та передав особисто [PERSON], яка даний факт підтверджує і від зобов'язань з позивачем не відмовляється. Косвеним доказом того, що відповідач передав грошові кошти [PERSON] є лист на ім'я [PERSON] від 03.09.2012 та 28.09.2012 року, де [PERSON] повідомила [PERSON], що доставка її замовлення буде здійснена на початку вересня 2012 року, а потім 4-5 жовтня 2012 року. За кредитним договором укладеним між позивачем та ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON], відповідач не є стороною та поручителем, тому не може нести відповідальність за які-небудь порушення вказаного договору. Зазначає, що [PERSON] за аналогічні дії засуджена Приморським районним судом м. Маріуполя (справа №266/2026/13-к), де [PERSON] є свідком. Відповідач дійсно отримав грошові кошти від [PERSON], але вони не є безпідставно набути, оскільки остання їх могла подарувати. Пояснив, що ніякого товару в обмін отриманих грошових коштів відповідач позивачу не передавав. Третя особа у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що грошових коштів від [PERSON] та [PERSON] не отримувала, тому грошові кошті підлягають стягненню з [PERSON] Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 15 липня 2012 року, між позивачем [PERSON] (адреса замовника: проспект Нахімова, 168/7) та приватним підприємцем [PERSON] укладено договір по виконання робіт з виготовлення ПВХ конструкцій. (далі - Договір). Відповідно п. 2.1. Договору, вартість виробів складає 7955 гривень; згідно з п.3.2 Договору виконавець зобов'язується виготовити та доставити вироби протягом 21-го робочого дня. З метою оплати вартості робіт щодо виготовлення та доставки виробів ПВХ конструкцій, між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» укладено кредитний договір з обслуговування кредитної картки та страхування життя позичальника №593/4366ES5AP1 від 15.07.2012 року, у відповідності до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 4196,14 гривень шляхом безготівковою перерахування грошових коштів на рахунок продавця за реквізитами, зазначеними позичальником. Також 15.07.2012 року між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» укладено ще один кредитний договір з обслуговування кредитної картки та страхування життя позичальника №594/4366ES5AP1, у відповідності до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 4375,24 гривень, шляхом безготівковою перерахування грошових коштів на рахунок продавця за реквізитами, зазначеними позичальником. Відповідно меморіального ордеру №118321986 від 16 липня 2012 року банк ПАТ «Платинум банк» перерахував ПП Левченко - 3927,50 гривень як оплату за товар [PERSON] згідно договору №593/4366ES5AP1 від 15.07.2012 року. Відповідно меморіального ордеру № 118321979 від 16 липня 2012 року банк ПАТ «Платинум банк» перерахував ПП Левченко - 3927,50 гривень як оплату за товар [PERSON] згідно договору №594/4366ES5AP1 від 15.07.2012 року. Отже, позивачем була здійснена оплата відповідачу у загальному розмірі 7855 гривень. 03 вересня 2012 року позивач звернулася до третьої особи з вимогою про розірвання Договору від 15.07.2012 року у зв'язку з невиконанням замовлення вчасно. 16 вересня 2012 року на вище зазначену заяву позивача, третя особи у листі зазначила, що металопластикові вікна готові, затримка щодо поставки виникла з внутрішніх проблем фірми. Доставку буде здійснено в вересні 2012 року. Також листом від 28.09.2012 року [PERSON] повідомила позивачу що замовлення у стадії готовності, доставка відбудеться 4-5 жовтня 2012 року. Позивач 23 жовтня 2012 року знову повторно звернулась до третьої особи з вимогою розірвати договір, у зв'язку з невиконанням строків поставки. У листі Маріупольського міського Управління ГУ МВС України Донецької області від 17.07.2013 року №24 «ПУ», зазначено, що під час розслідування було встановлено, що [PERSON] не причетна до скоєння кримінального правопорушення відносно [PERSON], адже грошові кошти за виконання заказу вона не отримувала, а вони були отримані іншою особою, у зв'язку з чим матеріали щодо шахрайства, скоєного відносно [PERSON] були виділені з вказаного кримінального провадження для проведення подальшого розслідування. У листі Маріупольського міського Управління ГУ МВС України Донецької області від 27.02.2014 року №К-8 зазначено, що у кримінальному провадженні №12013050780000600 від 13.03.2013 року слідство триває, встановлено, що особа, яка отримала від позивача грошові кошти є [PERSON], який на даний час перебуває за межами України, тому провести необхідні слідчі дії за його участю та прийняти остаточне рішення не є можливим. 01 серпня 2014 року у зазначеному кримінальному провадженні №12013050780000600 від 13.03.2013 року за фактом скоєння [PERSON] шахрайства, постановою Маріупольського міського Управління ГУ МВС України Донецької області від 01.08.2014 року закрито у зв'язку з встановленням відсутності в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. У мотивувальні частині постанови зазначено, що допитаний у якості свідка [PERSON] показав, що він працював замірювачем в ФОП [PERSON], за своїми обов'язками він також за вказівкою [PERSON] мусив укладати договори про встановлення ПВХ-конструкцій, а також приймати в клієнтів гроші, щоб в наступному передати їх [PERSON] Так отримавши гроші від [PERSON] у розмірі 7955 гривень наступного ж дня передав [PERSON] усі перераховані йому гроші, а саме 7955 гривень, чому [PERSON] не виконала замовлення, невідомо. Відносини, що склалися між ними носять цивільно-правовий характер. Позивачем надано договір №СС140 від 10.09.2013 р. укладений нею з ПП «Сучасне будівництво», специфікацію до Договору №140 від 10.09.2013 р. (покупець [PERSON], координати: пр-т. Нахімова, 168/7), рахунок-фактуру №СФ-0000028 від 10.09.2013 року на металопластикові вікна на суму 7400 гривень, квитанції на загальну суму 7400 гривень за металопластикові вікна - отримувач - ПП «Сучасне будівництво», позивач зазначає, що металопластикові вікна виготовлені та встановлені ПП «Сучасне будівництво». Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належне обслуговування, необхідну, доступну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. З наведеного вбачається, що грошові кошти від [PERSON] за Договором б/н від 15.07.2012 року були отримані відповідачем [PERSON], з яким договір не був укладений, що не заперечується сторонами. Натомість підставу отримання від [PERSON] грошових коштів не доведено відповідними доказами, як і не доведено факт передачі відповідачем отриманих грошей третій особі - [PERSON] У відповідності до ст. 1212 ЦК України, 1. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Оскільки грошові кошти були отримані відповідачем [PERSON] безпідставно, вони підлягають поверненню на користь позивача і вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача стосовно стягнення процентів за користування чужими коштами у розмірі 14412,02 гривень, суд приходить до наступного. Позивачем надано розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 16.07.2013 року по 10.06.2013 року та за період з 11.06.2013 р. по 05.08.2014 р., який розраховано виходячи зі сплачених позивачем процентів банку за користування грошовими коштами отриманих за договором кредиту, яких загалом сплачено на суму 14412,02 гривень і які позивач просить стягнути з відповідача. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати гроші (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності зі ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки сплата процентів позивачем за кредитом отриманим у ПАТ «Платинум банк» не перебуває у прямій залежності від отримання відповідачем грошових коштів у сумі 7855 гривень безпідставно від позивача, то проценти сплачені банку відповідно умов кредитного договору не підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до положень статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Виходячи з предмету спору, позивачем окремо заявлені вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] вартість адвокатських послуг в розмірі 1450 грн. за надання правової допомоги позивачу на підставі Договору від 06.10.2014 року про надання правової допомоги та представництва, який укладено з адвокатом [PERSON] За таких обставин склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі виконаних робіт та інше), а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам закону. Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України) та можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про адвокатуру" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем та її представником надані: договір про надання правової допомоги та представництва від 06.10.2014 року; копія свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю; акт прийому-передачі наданих послуг від 12.01.2015 року; розписка [PERSON] щодо отримання від [PERSON] за надання правової допомоги у спорі з [PERSON] про стягнення суми. Надана розписка [PERSON] не є належним доказом понесених витрат на правову допомогу, оскільки не є фінансовим первинним документом. Оформленими в установленому законом порядку можуть вважатись договір про надання правової допомоги, укладений до початку надання допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт, квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку, оформлених у встановленому законом порядку. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, у зв'язку з недоведеністю належними та допустимими доказами складу та розміру витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. Враховуючи те, що при зверненні до суду, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», позивач була звільнена від сплати судового збору за позовом, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial