Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 30 квітня 1998 року до 14 лютого 2014 року позивачка перебувала з відповідачем у шлюбі. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Кииївської області від 14 лютого 2014 року у справі № 369/516/14 шлюб між подружжям розірвано. Як зазначає позивач за період подружнього життя ними було придбано майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, а саме: - житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Білогородка, вул.Леніна, буд.118, що придбані на ім»я позивачки за договором купівлі-продажу; - земельна ділянка площею 0,193 га, на якій розташований будинок,що належить позивачці відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 600921, виданого 18.12.2004 року № 11/2, кадастровий номер 3222480401:01:044:0013; - легковий автомобіль КIA SPORTAGE, 2012 року випуску, д.н.з. АІ 19684ЕЕ, придбаний та зареєстрований на ім»я позивачки 29.03.2012 року; - легковий автомобіль MAZDA5, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], придбаний та зареєстрований в 2007 році на ім»я відповідача. Відповідно до технічного паспорту житловий будинок під літерою «А», загальною площею 109,7 кв.м., житловою площею 60,6 кв.м., має три житлових кімнати площею 23,0 кв.м.,18,0 кв.м.,19.6 кв.м., два коридори площею 7,5 кв.м.,та 8,4 кв.м., а також кухню площею 17,7 кв.м.,котельну площею 3,6 кв.м, ванну кімнату площею 7,8 кв.м, кладову площею 2,2 кв.м, та туалет площею 1,9 кв.м., і надвірні будівлі:сарай (літера «Б»), погріб (літера «В»), гараж (літера «Г»), огорожа (№ 1). Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просила суд: виділити у власність позивача [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Білогородка, вул.Леніна, буд.118, загальною площею 81,1 кв.м., а саме кімната 1-10, площею 9 кв.м., кімнату 1-8 площею 23 кв.м.,кухню1-1 площею 17,7 кв.м., коридор 1-7 площею 8,4 кв.м. та 1-6 площею 7,5кв.м.,а також допоміжні приміщення 1-3 площею 7,8 кв.м.,1-2 плошею 3,6 кв.м.,1-4 площею2,2 кв.м., та площею 1,9 кв.м., та надвірні будівлі, сарай (літера «Б»), площею 28 кв.м., та гараж (літера «Г») площею 23,8 кв.м..Виділити у власність відповідача [PERSON] частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Білогородка, вул.. Леніна, буд. 118, загальною площею 28,6 кв.м.,а саме: кімнати 1-9 площею 18,0 кв.м.,та частину кімнати 1-10 площею близько 10,6 кв.м., та надвірну будівлю - погріб (літера «В») площею 12,0 кв.м.. Передати із спільної сумісної власності у власність позивача [PERSON] легковий автомобіль КIA SPORTAGE, 2012 року випуску, д.н.з. АІ 19684ЕЕ. Передати із спільної сумісної власності у власність відповідача [PERSON] легковий автомобіль MAZDA5, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Призначити по справі судову земельно-технічну експертизу, що до визначення варіантів земельної ділянки кадастровий номер 3222480401:01:044:0013 між позивачем за результатами якої: -виділити у власність [PERSON] [PERSON] частину земельної ділянки , що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Білогородка,вул. Леніна, буд.118 площею близько 725 кв.м. -виділити у власність [PERSON] частину земельної ділянки , що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район,с.Білогородка,вул. Леніна, бду.118 площею близько 1206 кв.м.. В подальшому позивач уточнювала позовні вимоги, остаточно просила суд: виділити у власність позивача [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Білогородка, вул.Леніна, буд.118, загальною площею 81,1 кв.м., а саме кімната 1-10, площею 9 кв.м., кімнату 1-8 площею 23 кв.м.,кухню1-1 площею 17,7 кв.м., коридор 1-7 площею 8,4 кв.м. та 1-6 площею 7,5кв.м., а також допоміжні приміщення 1-3 площею 7,8 кв.м.,1-2 плошею3,6 кв.м.,1-4 площею2,2 кв.м., та площею 1,9 кв.м., та надвірні будівлі, сарай (літера «Б»), площею 28 кв.м., та гараж (літера «Г») площею 23,8 кв.м..Виділити у власність відповідача [PERSON] частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинсткий район, с.Білогородка, вул.. Леніна, буд. 118, загальною площею 28,6 кв.м.,а саме: кімнати 1-9 площею 18,0 кв.м.,та частину кімнати 1-10 площею близько 10,6 кв.м., та надвірну будівлю - погріб (літера «В») площею 12,0 кв.м.. Призначити по справі судову земельно-технічну експертизу, що до визначення варіантів земельної ділянки кадастровий номер 3222480401:01:044:0013 між позивачем за результатами якої: виділити в натурі у власність та визнати право власності [PERSON] Світални Василівни на 5/8 частин земельної ділянки що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район,с.Білогородка,вул. Леніна, бду.118 площею близько 1206 кв.м., виділити в натурі у власність та визнати право власності [PERSON] на 3/8 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район,с.Білогородка,вул. Леніна, буд.118 площею близько 725 кв.м. Передати із спільної сумісної власності у власність позивача [PERSON] легковий автомобіль КIA SPORTAGE, 2012 року випуску, д.н.з. АІ 19684ЕЕ. Передати із спільної сумісної власності у власність відповідача [PERSON] легковий автомобіль MAZDA5, 2007 року випуску, д.н.з. АІ1144АЕ.Стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу адвоката. Не погоджуючись з позовом [PERSON], [PERSON] звернувся до неї із зустрічним позовом, треті особи без самостійних вимог: [PERSON] та [PERSON] \~про поділ спільного майна подружжя. Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що 30 квітня 1998 року між ним та [PERSON], [PERSON] міським відділом реєстрації акта громадянського стану міста [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 426. 25 березня 2002 року у подружжя народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БК № 180613, виданим Відділом актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві 20 червня 2002 року. 19 січня 2004 року у подружжя народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БК № 237885, виданим Відділом актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві 14 квітня 2004 року. В 2002 році подружжя придбало за 12 000,00 (дванадцять тисяч) доларів США у громадянина [PERSON] будинок площею 106 кв. м. з господарськими спорудами. 18 грудня 2004 року подружжям було приватизовано у Білогородській сільській раді земельну ділянку площею 0,193 га на якій і побудовано будинок в якому проживали позивач та відповідач . Державний акт на право власності та земельну ділянку серія ЯА №600921 був оформлений на [PERSON] - [PERSON]. Крім того, за час шлюбу спільно з позивачем було придбано два автомобілі марки: MAZDA - 5, легковий Універсал-В 2007 року випуску, кузов VIN JMZCR, 19F270163386, двигун № [NUMBER], об'єм двигуна 2000, д.н.з. [NUMBER], КIA SPORTAGE, 2012 року випуску, д.н.з. АІ 19684ЕЕ. Рішенням Києво-Святошинський районний суд Київської області від 14.02.2014 року шлюб між відповідачем та позивачем було розірвано. Посилаючись на викладене вище та норми закону, [PERSON] просив суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку і будинок з господарчими спорудами, гаражем за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Леніна, 118. Виділити [PERSON] в натурі зі складу спільного сумісного майна та признати право приватної власності на 1/2 частини будинку за адресою: Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Леніна, 118.Виділити [PERSON] в натурі зі складу спільного сумісного майна та признати право приватної власності на 1/2 частини земельної ділянки за адресою: Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Леніна, 118.Виділити [PERSON] в натурі зі складу пільного сумісного майна та признати право приватної власності на ? частини гаражу та 1/2 частин підсобного господарського приміщення (сараю) адресою: Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Леніна, 118. Виділити [PERSON] в натурі зі складу спільного сумісного майна та признати право приватної власності на ? частини земельної ділянки за адресою: Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Леніна, 118. Виділити [PERSON] з сумісного майна та признати право приватної власності на ? частини будинку за адресою: Києво - Святошинський район, с. Білогородка, вул. Леніна, 118. Виділити [PERSON] в натурі зі складу спільного сумісного майна та признати право приватної власності на1/2 частини гаражу та 1/2 частин підсобного господарського приміщення (сараю) за адресою: Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Леніна, 118. Виділити у власність [PERSON] автомобіль марки MAZDA - 5, легковий Універсал-В 2007 року випуску, кузов VIN JMZCR, 19F270163386, двигун № [NUMBER], об'єм двигуна 2000, д.н.з. [NUMBER]. Виділити у власність [PERSON] автомобіль марки КIA SPORTAGE, 2012 року випуску, д.н.з. АІ 19684ЕЕ. Стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] судовий збір у розмірі 3\~654,00 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 7\~000,00. В подальшому [PERSON] уточнював позовні вимоги, остаточно просив суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку та будинок з господарчими спорудами, гаражем за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Леніна, 118.Виділити [PERSON] в натурі зі складу спільного сумісного майна та признати право приватної власності на ? частини будинку за адресою: Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Леніна, 118. Виділити [PERSON] в натурі зі складу спільного сумісного майна та признати право приватної власності на ? частини земельної ділянки за адресою: Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Леніна, 118. Виділити [PERSON] в натурі зі складу спільного сумісного майна та признати право приватної власності на ? частини гаражу та 1/2 частин підсобного господарського приміщення (сараю) за адресою: Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Леніна, 118. Виділити [PERSON] в натурі зі складу спільного сумісного майна та признати право приватної власності на частини земельної ділянки за адресою: Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Леніна, 118. Виділити [PERSON] сумісного майна та признати право приватної власності на ? частини будинку за адресою: Києво- Святошинський район, с. Білогородка, вул. Леніна, 118. Виділити [PERSON] в натурі зі складу спільного сумісного майна та признати право приватної власності на ? частини гаражу та ? частин підсобного господарського приміщення (сараю) за адресою: Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Леніна, 118. . Виділити у власність [PERSON] автомобіль марки MAZDA - 5, легковий Універсал-В 2007 року випуску, кузов VIN JMZCR, 19F270163386, двигун № [NUMBER], об'єм двигуна 2000, д.н.з. [NUMBER]. Виділити у власність [PERSON] автомобіль марки КIA SPORTAGE, 2012 року випуску, д.н.з. АІ 19684ЕЕ. У судовому засіданні 29.04. 2015 року у якості третьої особи без самостійних вимог до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] було притягнуто [PERSON] та [PERSON]. \~ Позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним та її представник в судове засідання зявились, позовні вимоги підтримали, просила їх задовольнити, посилаючись на викладене у позові, проти зустрічних позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні. Додатково пояснили, що узгодили умови, на яких хотіли укласти мирову угоду з відповідачем [PERSON],та навіть підписами ним текстом такої угоди, однак, [PERSON] мобілізований в АТО , тому особисто не може виконати покладені на нього обов»язки підписати мирову угоду у судовому засіданні , та журнал судового засідання, як того вимагає закон. Втім, при ухваленні рішення по суті справи просили врахувати їх узгодженості. Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним в судове засідання не з»явивсь, повідомлявсь належним чином , надіслав до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Треті особи [PERSON] та [PERSON] про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомляли. Дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 квітня 1998 року між [PERSON] та Венгер [PERSON] міським відділом реєстрації акта громадянського стану міста [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 426. 12 липня 2003 року на підставі договору-купівлі продажу за реєстровим № 4-2039 посвідченим державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори на ім»я [PERSON] був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Київська область, Києв-Святошинський район, с.Білогородка, вул. Леніна, 118. Також 12 липня 2003\~року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першоі Київської обласної державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-2039, придбала земельну ділянку площею 0,193 га що знаходиться за цією ж адресою. 08 вересня 2005 року на ім'я [PERSON] [PERSON] було видано Державний акт Серії ЯА №\~000921 на право власності на земельну ділянку площею 0,193 га, кадастровий номер 3222480401:01:044:0013, цільове призначення для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходитися за адресою: с.Білогородка, Києво-Святшинського району Київської області по вул. Леніна, 118. Відповідно до виконаного ТОВ «Агентства податкової оцінки», висновку про оцінку житлового будинку загальною площею 109,7 що знаходитися за адресою: с.Білогородка, Києво-Святшинського району Київської області по вул. Леніна, 118 вартість житлового будинку становить 38 4589 грн. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та рекомендацій Верховного суду України. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1)\~неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2)\~неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3)\~свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6)\~справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в\~порядку, встановлених законом. Виходячи з вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Зважаючи на рекомендації, зазначені у п.п. 22, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №\~11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя»: поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). З огляду на позицію, викладену у абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України №\~7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні спору про право власності на будинок обов'язок виплатити заборгованість по позичці за згодою позикодавця може бути покладено на інших співвласників - учасників будівництва. При відсутності такої згоди обов'язок виплати позички лежить на особі, яка її одержала. Ця обставина має прийматись судом до уваги при визначенні частки кожного учасника спільної власності і при вирішенні питання про грошові розрахунки між сторонами. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. [PERSON] та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.\~61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналізуючи вище перелічені правові норми та рекомендації Верховного суду України в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків. Житловий будинок та земельна ділянка площею 0,193 га, кадастровий номер 3222480401:01:044:0013 цільове призначення для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: с.Білогородка, Києво-Святшинського району Київської області по вул. Леніна, 118 були набуті колишнім подружжям [PERSON] як спільне сумісне майно. Автомобіль марки MAZDA - 5, легковий Універсал-В 2007 року випуску, кузов VIN JMZCR, 19F270163386, двигун № [NUMBER], об'єм двигуна 2000, д.н.з. [NUMBER]. Виділити у власність [PERSON] автомобіль марки КIA SPORTAGE, 2012 року випуску, д.н.з. АІ 19684ЕЕ були набуті як спільне сумісне майно подружжя. Що стосується вимог позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 2000 гривень та вимог відповідача за зустрічним позовом позивача за первісним позовом [PERSON], щодо стягнення з [PERSON] на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 7\~000,00 суд знаходить вказані вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1\~ ст. 79 ЦПК України\~ судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3\~ ст. 79 ЦПК України\~ до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ ст. 84 ЦПК України\~ витрати, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Так, відповідно до\~ статті 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративним справах від 20.12.2011\~ розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно\~ ст. 26 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність\~ \~ адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Так, згідно\~ статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" \~ визначено що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. З огляду на зазначене, підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема,\~ \~ \~ \~ наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв'язку між сплаченими позивачем адвокату коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо з підготовкою процесуальних документів та супроводження даної судової справи. Так, представником позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом [PERSON] було надано угоду № 20/01 про надання правової допомоги від 20.08.2014 року. Представником відповідача за зустрічним позовом відповідача за первісним [PERSON] було надано договір про надання правової допомоги, сума гонорару та порядок його виплати встановлюється додаткової угодою. Представником відповідача за зустрічним позовом відповідача за первісним [PERSON] було надано угоду про надання правової допомоги, сума гонорару згідно угоди становить вісім тисяч гривень. Аналізуючи все вищевикладене, а також документи надані позивачем та відповідачем на підтвердження витрат на правову допомогу, суд знаходить що, вказані документи не можуть слугувати належними та допустимими доказами щодо підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки як позивачем так і відповідачем не надано погодинного розрахунку за надання правової допомоги у даній справі, не надано акту прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання юридичної допомоги в тій частині, яка стосується його виконання, пов'язаного з розглядом в суді даного спору, окрім того представником позивача не доведено розумність вказаних витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. А тому суд критично оцінює виконання сторонами умов договору про\~ \~ надання правової допомоги по вказаній цивільній справі, її оплати, та вимоги позивача та відповідача в цій частині суд визнає безпідставними та такими, що не підлягають задовленню. Отож, з врахуванням викладеного суд вважає за необхідне первісний та зустрічний позов задовольнити частково. Також, суд враховує узгодженість сторін, якої вони дійшли у процесі складання тексту мирової угоди, поданої до суду у судовому засіданні , за наявності заяви [PERSON] про слухання справи у його відсутність. Зважаючи на вищенаведене та позицію, висвітлену у п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України №\~7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», п.п.\~22, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №\~11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя», відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст.\~3, 15, 16, 321, 328, 355, 368, 372 ЦК України, ст.ст.\~ 60, 65, 70, 72 СК України,

Outcome: partial