Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до відповідачів [PERSON] та [PERSON] з позовною заявою про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 25.03.2010 року їй та відповідачам у справі на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частині земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,4525 га, розташованої на території Варварівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області. Відповідачка [PERSON] одноособово користується вказаною земельною ділянкою, на власний розсуд її обробляє, збирає врожай, розподіляє отримані доходи, чим порушує права інших співвласників. [PERSON] не заперечує проти дій [PERSON] Проте, позивачка бажає самостійно вирішувати питання щодо користування своєю власністю, в звязку з чим неодноразово зверталась до відповідачів з письмовими пропозиціями про поділ на рівні частини земельної ділянки та виділ у натурі належної їй частки, але відповіді не отримала. Таким чином, [PERSON] всупереч нормам чинного законодавства, незважаючи на вимоги позивачки, і надалі одноособово володіє та користується спірною земельною ділянкою. За таких обставин [PERSON] змушена звернутись до суду за захистом порушеного права власності. На підставі викладеного, позивачка просила суд виділити їй у натурі 1/3 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1225980500:01:003:0006, площею 5,4525 га, розташованої на території Варварівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області, а саме виділити земельну ділянку площею 1,8175 га від межі земельної ділянки з землями Варварівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області, яка позначена на кадастровому плані лінією "В-Г". Також просила стягнути з відповідачів судові витрати та понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн. Крім того, під час розгляду справи позивачка неодноразово подавала суду заяву про зміну (уточнення) позовних вимог, в остаточній редакції яких просила виділити їй в натурі з земельної ділянки (кадастровий номер 12259805800:01:003:0006, загальна площа 5,4525 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Варварівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області) та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,8175 га, яка позначена на кадастровому плані, виготовленому ТОВ «Земля і право», зеленим кольором згідно з графічним додатком до заяви про зміну (уточнення) позовних вимог. В інший частині позовні вимоги залишились без змін. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги (з урахуванням змін та уточнень) підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON], яка за довіреністю також представляла інтереси іншого відповідача [PERSON], в судовому засіданні визнала позовні вимоги щодо виділення частини земельної ділянки згідно з графічним додатком до заяви про зміну (уточнення) позовних вимог. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення судового збору та витрат на правову допомогу просила відмовити. Відповідач [PERSON] в раніше складеній на адресу суду заяві також не заперечував проти вказаного в остаточній редакції уточненого позову варіанту виділу позивачці частини земельної ділянки. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру в Юрївському районі Дніпропетровської області не заперечувала проти задоволення позовних вимог з урахуванням змін та уточнень. Суд, перевіривши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, зясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вважає вимоги позивачки обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити частково. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом серії ВММ №№ 490382, 490383, 490381, виданих державним нотаріусом Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 25.03.2010 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частині земельної ділянки, кадастровий номер 1225980500:01:003:0006, площею 5,452 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Варварівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області (а.с. 24-26). 07 липня 2014 року позивачка здійснила державну реєстрацію права власності на 1/3 частину спірної земельної ділянки, номер запису про право власності 6305778, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.07.2014 року, виданим Реєстраційною службою Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 16). Відповідно до ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За нормами ст. 87 Земельного кодексу України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при прийнятті спадщини двома або більше особами. Отже, позивач та відповідачі, прийнявши спадщину, отримали на праві спільної часткової власності по 1/3 частині спірної земельної ділянки. За положеннями ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317, ч.ч. 1, 2 ст. 319, ч. 1 ст. 358 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Таким чином, з моменту набуття позивачкою та відповідачами права спільної часткової власності на земельну ділянку, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватись спільним майном, і за жодних підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені всіма співвласниками. Однак, всупереч вказаних положень закону, відповідачка [PERSON] одноособово користувалась спірною земельною ділянкою, на власний розсуд та без згоди інших співвласників її обробляла, збирала врожай, чим порушувала їх права. Відповідач [PERSON] проти дій [PERSON] не заперечував. Вказані обставини сторонами в судовому засіданні визнані та в силу положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Статтею 88 Земельного кодексу України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. З матеріалів справи суд робить висновок, що [PERSON] двічі зверталась до відповідачів з письмовою вимогою у семиденний строк з моменту її отримання укласти договір про порядок користування спірною земельною ділянкою та попереджала, що в разі недосягнення між ними згоди, звернеться за захистом свого прав до суду. Факт отримання [PERSON] та [PERSON] вказаних вимог підтверджується наявними у справі копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 30, 38, 39, 41). Проте, відповідачі не надали відповіді на вимоги позивачки та не здійснили будь-яких інших дій, які б свідчили про їхні наміри укласти договір про порядок користування спільною частковою власністю, що підтверджується письмовими запереченнями [PERSON] та [PERSON] на позовну заяву (а.с. 75-78). Отже, виділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про виділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обовязковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. В тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, незалежно від його мотивів, здійснити виділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про виділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про виділ спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. В силу положень ст. ст. 15, 16 ЦК України\~та\~ст. 152 ЗК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема, виділу в натурі майна, що є у спільній частковій власності.\~\~ Відповідно до\~ч. 3 ст. 364 ЦК України\~у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.\~\~\~\~ За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про виділ в натурі земельної ділянки, що унеможливило укладення договору про виділ цього майна, на підставі наявних у справі доказів, оцінивши їх у сукупності, враховуючи визнання позову відповідачами, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що вимоги позивачки про виділ у натурі частки із земельної ділянки та визнання права власності є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, який відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у розмірі 268,64 грн. з кожного. Разом з тим, суд вважає необхідним відмовити в частині позовних вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу з огляду на наступне. Відповідно до\~ст. 87 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України\~Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», встановлено, що розмір компенсації\~\~ витрат\~\~ на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати\~\~40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі\~\~за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час\~ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті\~79, статтях\~84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В наданій позивачем копії товарного чеку на суму 2\~000,00 грн. та акті приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 04.11.2015 року (а.с. 42, 93) не наведено розрахунок зазначеної суми, не надано відомостей про час, затрачений на надання допомоги, що позбавляє суд можливості визначити розмір допомоги згідно з вимогами\~Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», тому зазначені судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial