Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Прокуратури Полтавської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, зазначаючи, що 01.09.2009 року він був затриманий старшим помічником прокурора м. Кременчука Полтавської області Левицьким В.І. на підставах, передбачених ст.ст. 106, 107, 115 КПК України (в редакції ВР УРСР від 28.12.1960р.), як підозрюваний в скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України. 04.09.2009 року старший помічник прокурора м. Кременчука Полтавської області Левицький В.І. звернувся з поданням про обрання йому, [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.09.2009 року було продовжено строк затримання до 10 діб. 11 вересня 2009 року цим же судом було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а 09.09.2009 року йому було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст.209, ч.2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, тобто він відповідно до постанови про пред'явлення обвинувачення, обвинувачувався в скоєнні злочину середньої тяжкості, чотирьох тяжких та двох особливо тяжких злочинів. Загалом він перебував під кримінальним переслідуванням на протязі 38 місяців. 27.07.2012 року прокурор прокуратури м. Кременчуці Полтавської області Сенніков А.Б. виніс постанову про зміну обвинувачення в суді, відповідно до якої обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, є недоведеним та дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 191 КК України. Постановою Крюківського районного суду Кременчука Полтавської області від 02.08.2012р. Справа виділена в окреме провадження та направлена прокурору для проведення додаткового розслідування. 24.10.2012 року постановою старшого слідчого СВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області дана кримінальна справа закрита на підставі п. 2 ст.6 КПК України (в редакції ВР УРСР г 28.12.1960р.) за відсутністю в діях складу злочину. Посилаючись на те, що неправомірними діями органів досудового розслідування, суду та прокуратури йому завдано моральних страждань та порушено усталений спосіб його життя, заявник просив відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначити розмір завданої йому моральної шкоди у сумі 1 637 808,00 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Кононенко А.П. позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача прокуратури Полтавської області та третьої особи Кременчуцької місцевої прокуратури Лісовий В.В. в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, прохав відмовити у його задоволенні за безпідставності. Пояснив, що ні позивачем, ні його представником не надано достатніх, для того, щоб вони підлягали задоволенню, обґрунтувань заподіяної йому моральної шкоди. З цих же підстав прохав суд критично поставитися до висновків проведеної по справі судово-психологічної експертизи у частині розміру відшкодування за заподіяну позивачу немайнову шкоду, який вважає завищеним. Представник третіх осіб Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області та Державної казначейської служби України в судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі та пояснила, що права та свободи позивача з боку Державного казначейства України не порушено, так як не вони притягали його до кримінальної відповідальності та засуджували. Розмір відшкодування заподіяної позивачу немайнову шкоди також вважає завищеним, так як на підставі Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, цей розмір повинен дорівнювати мінімальному розміру заробітної плати за кожен місяць незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та засудження. Також вважала завищеним розмір відшкодування позивачеві витрат на правову допомогу. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 01.09.2009 року позивач [PERSON] був затриманий старшим помічником прокурора м. Кременчука Полтавської області Левицьким В.І. на підставах, передбачених ст.ст. 106, 107, 115 КПК України (в редакції ВР УРСР від 28.12.1960 р.), як підозрюваний в скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України. 04.09.2009 року старший помічник прокурора м. Кременчука Полтавської області Левицький В.І. звернувся з поданням про обрання [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.09.2009 року було продовжено строк затримання до 10 діб. 11.09.2009 року цим же судом [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 09.09.2009 року позивачу було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст.209, ч.2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. 27.07.2012 року прокурором прокуратури м. Кременчуці Полтавської області Сенніковим А.Б. винесено постанову про зміну обвинувачення в суді, відповідно до якої обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, є недоведеним та дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 191 КК України. Постановою Крюківського районного суду Кременчука Полтавської області від 02.08.2012р. справа виділена в окреме провадження та направлена прокурору для проведення додаткового розслідування. 24.10.2012 року постановою старшого слідчого СВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області дана кримінальна справа закрита на підставі п. 2 ст.6 КПК України (в редакції ВР УРСР г 28.12.1960р.) за відсутністю в діях складу злочину. Відповідно до висновку проведеної по справі ХНІІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса судово-психологічної експертизи за № 527 від 31.12.2015 року, правоохоронні органи є ініціатором подій, що відносяться до порушення кримінальної справи стосовно [PERSON], незаконного затримання та тримання під вартою, незаконного застосування міри запобіжного заходу - підписки про невиїзд, незаконного накладення арешту на майно, розповсюдження інформації про скоєння злочину, пред'явлення йому обвинувачень, проведення відповідних слідчих дій тощо, тобто є спричинювачами його моральних страждань, оскільки працівники цих органів, які проводили досудове слідство, за характером своєї діяльності є освіченими у правових питаннях, а тому мали можливість передбачити вірогідність виникнення та розвитку ситуації, мали можливість прийняти правильне рішення та реалізувати його. Внаслідок подій по притягненню до кримінальної відповідальності, у [PERSON] виникла психічні та фізичні страждання, які за ступенем своєї інтенсивності, тотальності та довготривалості вплинули на основні сфери його життєдіяльності, а також деструктивними наслідками для соціально- психологічного функціонування [PERSON], як особистості є суттєвими. Орієнтовний розмір компенсації за заподіяну [PERSON] моральну шкоду в грошовому еквіваленті становить 1637 808,00 грн.. Вартість експертизи, оплачена позивачем у повному обсязі, становить 5544,00 грн.. Згідно ч.ч. 1, 2, 7 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначений спеціальним Законом - Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затверджено спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної Прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року (із змінами та доповненнями внесеними наказом № 14/5/6/52 від 03.04.1998 року). Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у разі постановлення виправдувального вироку суду. Пунктами 3 і 5 ч.1 ст.3 цього Закону та п.7 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено відшкодування шкоди у вигляді судових витрат та у вигляді моральної шкоди. Частиною 1 ст.4 вказаного Закону передбачено порядок відшкодування шкоди, визначеної п.п.3,5 ст.3 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету. Згідно абз.3 п.10 вищевказаного Положення, громадянинові відповідно до п.4 ст.3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. Згідно ч.ч.5,6 ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та абз.1,2 п.17 Положення, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Абзацами 5-7 п.17 Положення передбачено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч.3 ст.13 вищевказаного Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Абзацом 2 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Суд погоджується стосовно того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного затримання та тримання під вартою, незаконного застосування міри запобіжного заходу - підписки про невиїзд, незаконного накладення арешту на майно, розповсюдження інформації про скоєння злочину, пред'явлення йому обвинувачень, проведення відповідних слідчих дій тощо, при цьому, моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури, суду. Сторонами протягом судового розгляду справи не оспорювалося право позивача [PERSON] на відшкодування моральної шкоди на підставі вищевказаного Закону, оскільки мається постанова про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ст.6 КПК України (в редакції ВР УРСР г 28.12.1960р.) за відсутністю в діях складу злочину відносно позивача, незаконність перебування позивача [PERSON] під слідством та судом встановлено цією постановою. Суд вважає, що розмір моральної шкоди який необхідно стягнути на користь позивача за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України у розмірі 100000 гривень є достатнім та розумним, і виходить з часу незаконного перебування під кримінальним переслідуванням позивача [PERSON], а саме з 01.09.2009 року по 24.10.2012 року, що складає 37 місяць 24 дня (4 місяці 2009 року, 12 місяців 2010 року, 12 місяців 2011 року, 9 місяців 2012 року та 24 дні 2012 року), з розміру мінімальної заробітної плати, яка відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на час розгляду справи в суді травень 2016 року складає 1450 гривень (1450 грн. х 38 місяць = 55100 гривень), та враховує при визначенні розміру моральної шкоди у розмірі 100000 гривень позбавлення позивача [PERSON] протягом 3 років 2 місяців можливостей у повному обсязі реалізувати ним свої звички і бажання, оскільки відносно нього був обраний запобіжний захід, який обмежував свободу та його пересування, право виїзду за межі міста, країни. Та приймає до уваги психологічні хвилювання позивача протягом тривалого часу внаслідок порушення кримінальної справи відносно нього, порушення його нормальних життєвих зв'язків, оскільки він значний проміжок часу повинен був витрачати на явки до прокуратури та суду, вжиття заходів щодо захисту своїх прав проти обвинувачення. Відповідно до ч. 2 ст.88 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави, оскільки сторони звільненні від сплати судових витрат.

Outcome: partial