Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача про поділ майна подружжя, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона та відповідач [PERSON] фактично почали проживати разом з 2001 року, з 23 вересня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Зазначила, що [INFO] у них народилася донька [PERSON], а на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01.04.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Вказувала, що після розірвання шлюбу залишилося не вирішеним питання про поділ спільного майна подружжя, оскільки чоловік не повернув їй половину спільно нажитого майна та грошових коштів, а також привласнив належний їм на праві спільної власності автомобіль. Зазначила, що за час спільного проживання, подружжям було придбано рухоме майно, яке знаходиться у володінні відповідача, та акумульовано грошові кошти на депозитному рахунку, а саме: - депозит у AT «Дельта Банк» на суму 333 005,65 гривень по угоді 10004003023826 від 16.07.2013 p.; - автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport» д.н. [NUMBER], придбаний під час шлюбу, середня ринкова вартість якого становить 534 490,00 гривень; - додаткове обладнання до автомобіля на суму 9 242,66 гривні, що збільшує вартість автомобіля до суми 543 732,66 грн.; - велосипед марки Stevens Haze SX 201 вартістю 52 238,00 гривень; - велосипед марки Cube Reaction GTC SL вартістю 51 443,00 гривні; - лижне спорядження на суму 5 452,53 гривні.; - настінний конвектор Noirot вартістю 630,40 гривень; - мінімийка Karcher К 6.91 MD вартістю 4 139,00 гривень; - бензопила STIHL MS 180 вартістю 4 986,00 гривень; - велобагажник Menabo Winny 3 вартістю 4 465,00 гривень; - перехідник 1377 вартістю 150 гривень; - тросик NK 523-12 вартістю 93 гривні. Щодо спірних коштів на депозитному рахунку, посилалась на те, що під час шлюбу збирала кошти та розміщувала їх на банківських рахунках, які в подальшому використала на придбання спільного автомобіля та наповнення спільного депозитного рахунку в банку. Зокрема, зазначала, що в AT «Дельта Банк» м. Київ у неї були відкриті депозитні рахунки на суми 25 000,00 грн., 16 000,00 грн. та 10 000,00 грн. Крім того, обґрунтовувала свої вимоги тим, що отримувала пенсію та соціальні виплати. Відповідач мав депозитний рахунок в філії Акціонерного Банку «Південний» в м. Києві суму 46 682,17 грн. Кошти, розміщені на її ім'я та відповідача, подружжя внесло на рахунок в AT «Дельта Банк» м. Київ, сума якого складала 287 928,31 грн., на які станом на 21.07.2014 року було нараховано 45 077,38 грн. відсотків. Такий рахунок було відкрито на ім'я [PERSON]. Щодо автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport» д.н. [NUMBER], посилалась на те, що 12.07.2011 року подружжя продало автомобіль марки «Citroen» за 80 000,00 гривень та придбало на ім'я відповідача автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport» д.н. [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу №1107-13002 від 13.07.2011 pоку, вартість якого на момент придбання становила 307 015,00 грн., у тому числі ПДВ 51 169,17 грн. крім того, 12 червня 2014 року відповідач без її відома передав автомобіль своєму батькові, який на даний час вважається його власником згідно даних ДАІ. Щодо спірних запчастин до автомобіля зазначала, що подружжям були придбані запчастини на суму 1 710,66 грн. відповідно до Наряду-замовлення від 26 липня 2011 pоку, також акустична система Mystery MJ-630 MJ- 630 вартістю 158,00 грн. відповідно до Товарного чеку № 23738 від 11.07.2011 pоку, акустична система DLS UX26 UX26 вартістю 1574 грн. відповідно до товарного чеку № 53085 від 07.12.2011 року, запчастини для автозвуку на суму 5800,00 грн. відповідно до товарного чеку № 25174 від 19.07.2011 року, а всього на суму 9 242,66 гривні. Щодо велосипедів зазначала, що вони були придбані для кожного з подружжя, однак у неї відсутні чеки на їх придбання, а тому їхня вартість нею визначена згідно вартості аналогічних моделей. Також щодо лиж та лижного спорядження, що його вартість становить 5452,53 гривень відповідно до товарного чеку від 19.12.2007 року та 16.01.2006 року посилаючись на те, що дане майно в повному об'ємі відповідач забрав собі. Щодо іншого рухомого майно, а саме настінного конвектора Noirot, мінімийки Karcher, бензопили STIHL MS 180, велобагажника Menabo Winny 3, перехідника та тросика, а всього на суму 14463,40 грн., посилалась на те, що дане майно без її відома привласнив відповідач, а тому є підстави для врахування його вартості при поділі майна. Мотивувала вимоги тим, що відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Разом з тим, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Просила суд відійти від рівності часток у поділі спільного сумісного майна та, збільшити її частку до 70% у спільному майні подружжя, взявши до уваги протиправну поведінку відповідача, а також враховуючи те, що вона є інвалідом 3 групи з дитинства, знаходиться в скрутному матеріальному становищі, відповідач коштами не допомагає з квітня 2014 року, самовільно розпорядився спільним майном, порушуючи її права. Посилаючись на вище викладене, на підставі ст.ст. 70-72 СК України звернулася до суду з даним позовом, в якому з урахуванням останньої заяви про зміну позовних вимог (а.с.159-174) просила: 1. Визнати спільною сумісною власністю сторін наступне майно: - автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport» д.н. [NUMBER], - запчастини до автомобіля вартістю 1 710,66 грн.; - акустичну систему Mystery MJ-630 MJ-630 - акустичну систему DLS UX26 UX26 - запчастини для автозвуку вартістю 5 800,00 грн.; - депозит в АТ «Дельта Банк» у сумі 287 928,31 грн.; - відсотки на депозит у сумі 45 077,38 грн.; - велосипед марки Stevens Haze SX 2011 вартістю 52 238,00 грн.; - велосипед марки Cube Reaction GTC SL вартістю 51 443,00 грн.; - лижі та палки FC50031 р. 9, DA54725 р. 148 вартістю 1 100,00 грн.; - 784388 р. 25 Бот. ч/л вартістю 1 009,45 грн.; - 784494 палки вартістю 145,79 грн.; - брюки РВ01 900 р. 164 вартістю 204,21 грн.; - палки лижні вартістю 831,49 грн.; - лижне спорядження вартістю 2 161,59 грн.; - настінний конвектор Noirot вартістю 630,40 грн.; - мінімийку Karcher К 6.91 MD вартістю 4 139,00 грн.; - бензопилу STIHL MS 180 вартістю 4 986,00 грн.; - велобагажник Menabo Winny 3 вартістю 4 465,00 грн.; - перехідник 1377 вартістю 150,00 грн.; - тросик NK 523-12 вартістю 93,00 грн., а всього на суму 1 000 335,24 гривень. Збільшити розмір частки [PERSON] у спільній сумісній власності на майно до 70%. 2.Розподілити спільне майно подружжя таким чином: - залишити [PERSON] майно на загальну суму 700 234,67 грн., що складає 70% від загальної вартості спільного сумісного майна подружжя, а саме: депозитні кошти, відсотки за депозитом, велосипед марки Cube Reaction GTC SL, лижі та палки FC50031 р. 9, DA54725 р. 148, ботинки ; палки, брюки РВ01 900 р. 164, палки лижні, лижне спорядження, зобов'язавши [PERSON] передати дане майно у її власність та перерахувати на її особистий банківський рахунок компенсацію вартості коштів, які були на депозитному рахунку на суму 287 928,31 грн. та 45 077,38 грн. відсотків, а також зобов'язавши [PERSON] перерахувати на її особистий рахунок 310 333,62 грн. як компенсацію різниці вартості спільного майна подружжя; - залишити [PERSON] майно, що складає 30 % від загальної вартості спільного сумісного майна подружжя з врахуванням грошової компенсації різниці від вартості спільного сумісного майна подружжя, а саме: - автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport» д.н. [NUMBER]; - запчастини до автомобіля вартістю 1 710,66 грн.; - акустична система Mystery MJ-630 MJ-630 вартістю 158,00 грн.; - акустична система DLS UX26 UX26 вартістю 1 574,00 грн.; - запчастини для автозвуку вартістю 5 800,00 грн.; - велосипед марки Stevens Haze SX 2011 вартістю 52 238,00 грн.; - настінний конвектор Noirot вартістю 630,40 грн.; - мінімийку Karcher К 6.91 MD вартістю 4 139,00 грн.; - бензопилу STIHL MS 180 вартістю 4 986,00 грн.; - велобагажник Menabo Winny 3 вартістю 4 465,00 грн.; - перехідник 1377 вартістю 150,00 грн.; - тросик NK 523-12 вартістю 93,00 грн. Також просила розподілити судові витрати. В судовому засіданні представник позивачки вимоги позовної заяви підтримала в уточненому варіанті, обґрунтувавши поясненнями, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. в частині викладеній ним в письмових запереченнях та категорично заперечував факт набуття подружжям рухомого майна, крім автомобіля. Також вказував на відсутність доказів на підтвердження купівлі такого майна подружжям. Звертав увагу суду на те, що на депозитному рахунку знаходилась значно менша сума, ніж зазначає позивачка, а також вказував на відсутність підстав для відходу від принципу рівності часток подружжя при вирішенні питання про поділ їхнього майна та що кошти які знаходились на рахунку витрачені сторонами на їх потреби для сім'ї та відпочинку та поїздок, та що не пред'являлись будь-які вимоги щодо користування відповідачем автомобілем, не доведена будь-яка протиправна поведінка відповідача та не надано письмових доказів для їх врахування судом при розподілі майна, остання більше року проживає за кордоном і тому суд повинен враховувати всі обставини по справі. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши в сукупності надані матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2006 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що видано Свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 23.09.2006 р. Після укладення шлюбу прізвище дружини було змінене на «[PERSON]» (а.с. 16). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с17) Рішенням Дарницького районного суд м. Києва від 01.04.2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.18-20). Після розірвання шлюбу колишнім подружжям не було вирішене питання про поділ спільно набутого майна подружжя, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з даним позовом. Згідно роз'яснень п.п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи між подружжям спір про майно, необхідно встановити обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У позовній заяві про розірвання шлюбу позивачка зазначила про припинення шлюбних відносин з чоловіком у квітні 2014 року (а.с.98-100). З огляду на встановлені обставини, суд вважає спільним майном подружжя те майно, яке набуте одним з подружжя у період з 23.09.2006 року по 01.04.2014 року в інтересах сім'ї. Встановлюючи обсяг спільного майна подружжя та джерело його набуття, суд виходить з наступного. 13 липня 2011 року на ім'я відповідача [PERSON] було придбано автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», № кузова/шасі [NUMBER] за 307 015,00 грн. (а.с.40-42). Даний автомобіль відповідно до ст. 60 СК України є спільним майном подружжя, оскільки придбаний у період подружнього життя сторін за спільні кошти, зокрема за рахунок коштів, отриманих 12.07.2011 року від продажу автомобіля Сітроен Берлінго (а.с.39). Як не заперечувалося представниками сторін, спірний автомобіль Mitsubishi Pajero Sport залишився у власності відповідача, та він розпорядився ним на власний розсуд. Також судом встановлено, що вже після припинення спільного проживання у квітні 2014 року, однак у період шлюбу, [PERSON] отримав з депозитного рахунку, відкритого на його ім'я в АТ «Дельта Банк», грошові кошти у загальному розмірі 287 928,31 грн. (а.с. 34-36). За твердженнями позивачки [PERSON] розпорядився даними коштами на власний розсуд. В свою чергу [PERSON] не довів суду, що використав такі кошти в інтересах сім'ї. Зважаючи на такі обставини, є підстави вважати акумульовані на депозитному рахунку кошти у розмірі 287 928,31 грн. спільним майном подружжя, яким [PERSON] розпорядився без згоди позивачки. При цьому, визначаючи джерело походження даних коштів, суд виходить з того, що і позивачка, і відповідач до внесення коштів на спірний депозитний рахунок 16.07.2013 року, відкритий на ім'я [PERSON], мали кошти на рахунках в банківських установах, відкритих на їхнє ім'я, що підтверджується копіями виписок з рахунків, та могли їх розмістити на спірному депозитному рахунку (а.с. 26-33). Однак, суд не погоджується з твердженнями представника позивачки, що зі спірного депозитного рахунку було знято 287 928,31 грн. депозиту та 45077,38 грн. відсотків, оскільки як вбачається з виписки по рахунку (а.с. 34-36) сума 287 928,31 грн. включає в себе 45077,38 грн. відсотків нарахованих автоматично системою myDelta щомісячно кожного першого банківського дня місяця впродовж періоду з серпня 2013 року по липень 2014 року. Щодо поділу іншого майна, суд виходить з наступного. Таке майно як запчастини до автомобіля вартістю 1 710,66 грн., які були встановлені на автомобіль згідно наряду замовлення про встановлення аксесуарів (а.с.44), не можуть бути предметом самостійного поділу, оскільки стали складовими частинами автомобіля, про поділ якого заявила позивачка. З цих же міркувань не підлягають окремому поділу акустичні системи Mystery MJ-630 MJ-630 та DLS UX26 UX26, а також запчастини для автозвуку вартістю 5 800,00 грн., які стали невід'ємною частиною спірного автомобіля, якщо допускати, що таке обладнання дійсно встановлювалося на спірний автомобіль. У випадку, якщо таке майно не встановлювалося на автомобіль Mitsubishi Pajero Sport, здійснити його поділ між сторонами не виявляється можливим через відсутність доказів про те, що таке обладнання придбавалося саме подружжям, а з наданих суду копій товарних чеків встановити покупця неможливо (а.с.45-47). Крім того, залишається незрозумілою обставина набуття 2 акустичних систем в один автомобіль. Факт придбання решти майна позивачкою доведено не було, а з наданих суду копій товарних чеків (а.с.49-56) встановити покупця спірного майна не виявляється можливим. Суду також не доведено позивачкою, що таке майно як ботинки чоловічі, палки, брюки, палки лижні, лижне спорядження, настінний конвектор Noirot, мінімийка Karcher, бензопила STIHL MS 180, велобагажник Menabo Winny 3, перехідник та тросик збереглося на момент припинення шлюбних стосунків, адже з частково наданих копій товарних чеків вбачаються дати купівлі 2006-2008 рр. Суд також критично ставиться до твердження позивачки про набуття у спільну власність двох велосипедів, оскільки такі твердження належними доказами не доведено. З огляду на те, що відповідач категорично заперечує факт набуття іншого майна, окрім автомобіля, про поділ якого ставить питання позивачка, а [PERSON] не довела належності цього майна, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його врахування в обсяг майна, яке підлягає поділу. За таких обставин, поділу між сторонами підлягають кошти, отримані [PERSON] у розмірі 287 928,31 грн. та автомобіль Mitsubishi Pajero Sport, якими розпорядився відповідач без згоди позивачки. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. Згідно ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Як передбачено ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України та ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 р. „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При визначенні вартості автомобіля Mitsubishi Pajero Sport позивачка надала Довідку про середню вартість спірного автомобіля 534 490 грн. (а.с.131-141). Зважаючи на те, що відповідачем така вартість не оспорювалася, суд при вирішенні питання про поділ автомобіля, виходить з його вартості, зазначеної у наданій Довідці. Таким чином, спільною сумісною власністю подружжя слід визнати лише автомобіль Mitsubishi Pajero Sport, № кузова/шасі [NUMBER], придбаний 13.07.2011 року на ім'я [PERSON], який після припинення шлюбних стосунків залишився у володінні відповідача, та грошові кошти, розміщені 16.07.2013 року на депозитному рахунку [NUMBER], відкритому в АТ «Дельта Банк» на ім'я відповідача у розмірі 287 928,31 грн., які були зняті відповідачем з рахунку вже після припинення шлюбних стосунків. Зважаючи на те, що автомобіль перейшов у володіння [PERSON] та на нього не претендує позивачка, в порядку поділу спільного майна подружжя автомобіль Mitsubishi Pajero Sport, № кузова/шасі [NUMBER] слід присудити [PERSON], стягнувши з нього на користь [PERSON] половину його вартості у розмірі 267 245,00 грн. В порядку поділу спільного майна подружжя - грошових коштів та відсотків на них, розміщених на депозитному рахунку [NUMBER], відкритому в АТ «Дельта Банк» на ім'я [PERSON] необхідно присудити їх половину позивачці, а тому з відповідача потрібно стягнути на користь її користь 143 964,16 грн. Такі висновки суду не змінюють твердження позивачки про необхідність відходу від принципу рівності часток подружжя у спільному майні подружжя, оскільки належними доказами наявність підстав для збільшення частки позивачки до 70 % доведено не було. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, тощо. Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки знайшли своє часткове доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає частковому задоволенню з викладених вище підстав в вищезазначеній частині вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки 4112,09 грн. судового збору як 1% від суми 411209,16 грн. задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 15,16, 257. 267, 372 ЦК України, ст.ст. 61, 68-71, 87 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.11.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: partial