Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач у лютому 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачів, у якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими побудовами житловою площею 10,8 кв. м. та на земельну ділянку площею 0,33 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться в [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27 вересня 2007 року між Акціонерним банком « Київська Русь» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Київська Русь») та [PERSON] укладено кредитний договір № 743-02-07-2, відповідно до умов якого позивач надав йому кредит на купівлю житла у розмірі 17.500 грн. з терміном користування кредитними коштами до 27.09.2017 року. У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] уклала з позивачем іпотечний договір № 740-01 від 27.09.2007 року, згідно з яким в іпотеку банку передано житловий будинок з господарськими побудовами житловою площею 10,8 кв. м, загальною площею 30,4 кв.м та земельну ділянку площею 0,33 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору склалася заборгованість у розмірі 25 597,41 грн. До початку розгляду справи судом представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог та просив звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими побудовами житловою площею 10,8 кв. м, загальною площею 30,4 кв. м та земельну ділянку площею 0,33 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS]в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 743-02-07-2 в розмірі 25 399, 91 грн. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, посилаючись на неможливість виконання кредитних зобов'язань через скрутне матеріальне становище, просила розстрочити борг та застосувати до вимог позовну давність. Співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Заслухавши пояснення представника позивача та співвідповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 27 вересня 2007 року між Акціонерним банком «Київська Русь» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Київська Русь») та [PERSON] укладено кредитний договір № 743-02-07-2, відповідно до умов якого позивач надав йому кредит на купівлю житла у розмірі 17.500 грн. з терміном користування кредитними коштами до 27.09.2017 року (а.с. 13-15). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] укладений іпотечний договір № 740-01 від 27.09.2007 року, згідно з яким в іпотеку банку передано житловий будинок з господарськими побудовами житловою площею 10,8 кв. м, загальною площею 30,4 кв.м та земельну ділянку площею 0,33 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-17). Як вбачається з наданого розрахунку, станом на 30.03.2015 року заборгованість [PERSON] перед банком склала 25 399, 91 грн., з яких: 14 780,56 грн. - фактична заборгованість по кредиту, 3407,94 грн. - відсотки за користування кредитом, 4 741,32грн. - штраф за прострочення погашення відсотків, 2 470,09 - штраф за прострочення погашення кредиту (а.с.55-57). Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду 06.02.2015 року. За таких обставин обґрунтованими є вимоги про стягнення штрафів за період з 06.02.2014 року по 06.02.2015 року; вимоги про стягнення пені за період з 20.08.2008 року по 05.02.2014 року задоволенню не підлягають, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності. Таким чином, з урахуванням строку позовної давності, стягненню з відповідача підлягає: штраф за прострочення погашення відсотків - 959,71 грн., штраф за прострочення погашення кредиту - 547,50 грн. Відповідна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13). Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч.1 ст.33 зазначеного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Оцінивши співвмірність суми заборгованості за кредитом (19 893,21 грн.) та вартості іпотечного майна(28 030,00 грн.), тривалості порушення відповідачем виконання зобов'язань за договором кредиту(з 2008 року); визначившись, що його застосування не суперечить загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини забезпечення виконання зобов'язання, та врахувавши загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті З ЦК України), суд приходить до висновку, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки не порушується співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, тому позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial