Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідачів про стягнення солідарно з них заборгованості за кредитним договором № 147-09 від 03.09.2009 року в розмірі 26 993 грн., заборгованість по відсоткам у сумі 36 924 грн., судових витрат, пов'язаних зі сплатою державного мита, в розмірі 639,19 грн. та 600 грн. за надання правової допомоги при розгляді справи, а всього 65 158 грн.08 коп. 20 червня 2012 р. Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області по справі було постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги були задоволені у повному обсязі. [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. 22.11. 2013 р. по справі було постановлено ухвалу, якою заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідач по справі [PERSON] 03.02.2008 року, згідно його анкети - заяви був прийнятий у члени кредитної спілки «Мелітополь - кредит». 03.09.2009 року, [PERSON] звернувся до позивача з заявою про видачу йому кредиту у розмірі 40 000 грн. Протоколом № 162 засідання Кредитного комітету КС «Мелітополь - кредит»від 03.09.2009 року, було вирішено надати [PERSON], кредит у розмірі 40 000 грн., строком на 365 днів. 03.09.2009 року, з [PERSON], був укладений кредитний договір № 147-09 К, згідно умов якого, він отримав у позивача кредит на суму 40 000 грн., строком на 365 днів з виплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32 % річних від початкової суми кредиту. 03.09.2009 року, між КС «Мелітополь - кредит» і відповідачем [PERSON], було укладено договір поруки до кредитного договору № 147-09 К від 03.09.2009 року, згідно з якими, він поручився відповідати перед позивачем за виконання договору кредиту відповідачем [PERSON], у повному обсязі. Кредит у сумі 40 000 грн., відповідач [PERSON], повинен був сплачувати щомісячно разом з нарахованими відсотками до 03.09.2010 року. Між тим, за минулий час, відповідач [PERSON], виплатив позивачу тільки 13 006 грн. 04 коп. кредиту та нараховані на той час відсотки. З червня 2010 року, [PERSON], зовсім припинив виплачувати кредит. На 03.09.2011 року, борг відповідачів перед позивачем, складає: 26 993 грн. 96 коп. суми кредиту та 36 924 грн. 93 коп. нарахованих відсотків, а всього -63 918 грн. 89 коп. 03.09.2010 року, закінчився термін дії договору кредиту, укладеного з відповідачем [PERSON], а він так і не повернув кредит та нараховані відсотки. Позасудовим порядком стягнути з відповідачів належні кредитній спілки кошти неможливо, тому вони змушені звернутися до суду з даною заявою. В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, здійснив перерахунок суми боргу та просив суд стягнути з відповідачів солідарно 26993,96 грн. заборгованості за кредитом, 66175,97 грн. процентів, а всього 93169,93 грн., також 639,19 грн. судового збору та 600 грн. витрат на правову допомогу. Представники позивача в судовому засіданні підтримали викладені обставини, на позовних вимогах наполягають у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON] позов не визнав в повному обсязі, надав суду письмові заперечення. В своїх поясненнях зазначав, що кредитний договір № 147-09 К від 03.09.2009 р. взагалі не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Також наголошував, що 03.09.2009 року, між позивачем та відповідачем [PERSON], був укладений кредитний договір № 147-09 К, згідно умов якого, [PERSON] отримав у позивача кредит на суму 40 000 грн., строком на 365 днів з виплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32 % річних від початкової суми кредиту. Тобто остаточним днем повернення кредиту та відсотків є 03.09.2010 р. Нараховані позивачем відсотки після 03.09.2010 р. вважає незаконними, оскільки фактично договір припинив свою дію та строк користування кредитними коштами було закінчено. Представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON], позов не визнав в повному обсязі, надав суду письмові заперечення. В своїх поясненнях зазначав, що відповідно до змісту кредитного договору від 03.09.2009 р. термін погашення кредиту складає 365 фактичних днів з моменту укладення договору. Зобов'язання щодо погашення заборгованості у [PERSON] виникло 04.09.2010р. Договор поруки від 3.09.2009р. не передбачає конкретної дати припинення договору (п.7.1 договору). З письмовою вимогою до [PERSON] та до [PERSON] позивач звернувся 29.09.2011р., тобто через рік та 26 днів з моменту закінчення терміну кредиту, а до суду позивач звернувся 17.02.2012р. - через повтора роки з моменту закінчення терміну кредиту. У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «…якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати». Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справаі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке грунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підялгає ачстковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно наказу № 3 від 03.02.2008 року відповідач [PERSON] 03.02.2008 року, згідно його анкети - заяви був прийнятий у члени кредитної спілки «Мелітополь - кредит»(а.с.6). 03.09.2009 року, відповідач [PERSON] звернувся до позивача з заявою -анкетою на отримання кредиту реєстраційний № 142/1 про видачу йому кредиту у розмірі 40 000 грн.(а.с.8). Протоколом № 162 засідання Кредитного комітету КС «Мелітополь - кредит»від 03.09.2009 року, було вирішено надати [PERSON], кредит у розмірі 40 000 грн., строком на 365 днів (а.с.9). 03.09.2009 року, з [PERSON], був укладений кредитний договір № 147-09 К, згідно умов якого, він отримав у позивача кредит на суму 40 000 грн., строком на 365 днів з виплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32 % річних від початкової суми кредиту (а.с.10-11). 03.09.2009 року, між КС «Мелітополь - кредит»і відповідачем [PERSON], було укладено договір поруки до кредитного договору № 147-09 К від 03.09.2009 року, згідно з якими, він поручився відповідати перед позивачем за виконання договору кредиту відповідачем [PERSON], у повному обсязі (а.с.18). Згідно п. 5.1.3 Кредитного договору, позичальник зобов'язаний вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка розрахунків. Відповідно до графіку розрахунків (а.с87 - 88), наданого позивачем, борг відповідача [PERSON] перед позивачем складає: 26993 грн. 96 коп. суми кредиту та 66175 грн. 97 коп. нарахованих відсотків станом на 20.12.2013 р., а всього 93 169 грн. 93 коп. За весь період відповідачем [PERSON] сплачено 13 006 грн. 04 коп. та відповідачем це не оспорюється. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем невірно розраховано суму заборгованості за відсотках та стягненню підлягає сума заборгованості за відсотках станом на 03.09.2010 року виходячи з наступного. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору кредит надається строком на 365 фактичних днів від дати отримання кредиту. Пунктом 5.1.7 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно з умовами договору, та вимогами Цивільного кодексу України. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В зв'язку з цим, фактичним строком користуванням кредитом є 365 фактичних (календарних) днів до 03.09.2010 р. включно. Нарахування ж відсотків після 03.09.2010 р. є необґрунтованим та суперечить вимогам Кредитного договору. З-за таких обставин, відповідно до графіку розрахунків, наданих позивачем сума заборгованості за відсотках станом на 03.09.2010 р. становить 17814,79 грн. Таким чином з відповідача [PERSON] слід стягнути 26993 грн. 96 коп. суми кредиту та 17814 грн. 79 коп. нарахованих відсотків станом на 03.09.2010 р., а всього на суму 44808 грн. 75 коп. Суд критично ставиться до пояснень представника відповідача [PERSON], щодо невідповідності кредитного договору нормам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки даний договір не визнаний в судовому порядку недійсним. Щодо стягнення в солідарному порядку суми боргу з відповідача [PERSON] суд приходить до висновку в задоволенні даної вимоги слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до матеріалів справи з письмовою вимогою до [PERSON] та до [PERSON] позивач звернувся 29.09.2011р., тобто через рік та 26 днів з моменту закінчення терміну кредиту, а до суду позивач звернувся 17.02.2012 р. - через повтора роки з моменту закінчення терміну кредиту. У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «…якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати». Таким чином, на час звернення позивача до суду договір поруки від 03.09.2009 р., укладений з відповідачем [PERSON] є припиненим, а вимоги пред'явлені до поручителя простроченими. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Види судових витрат визначені в ст.79 ЦПК, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до ст. 88 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи зокрема, з довіреності № 3 від 06 травня 2011р. виданої позивачем на ім'я [PERSON], та довіреності № 5 від 26 листопада 2013 р. виданої позивачем на ім'я Шоренко Катерини Сергіївни на представництво, у тому числі процесуальне представництво у судах, з акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 21 лютого 2012 р. [PERSON] позивачем було сплачено 600 грн. за складання позовної заяви за позовом позивача до [PERSON]. та [PERSON] по рахунку № 01 від 21.02.2013 року. (а.с.22). Передбачених ст. 56 ЦПК України дій з участі в судовому засіданні особи, що надає правову допомогу не здійснювалось. Крім того, за ст. 56 ЦПК України процесуальні права особи, яка надає правову допомогу є обмеженими, вона за законом не входить до кола осіб, які беруть участь у справі і у судовому засіданні має право лише бути присутньою. [PERSON] брав участь у судових засіданнях саме як представник позивача, користуючись усіма права сторони у справі, а не як особа, що надає правову допомогу. Вказане відповідає роз'ясненням п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» де сказано: особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК. За таких обставин понесені позивачем витрати у сумі 600грн. не входять до передбаченого ст. 79 ЦПК України складу судових витрат і не підлягають стягненню на його користь. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача Кредитної спілки «Мелітополь - кредит» до [PERSON], [PERSON] про стягнення несплаченого кредиту та відсотків за кредитним договором такими, що підлягають частковому задоволенню. Позивачем при подачі позову були сплачені сума судового збору, в розмірі 639,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10 від 10.02.2012 року (а.с.4), в зв'язку з частковим задоволенням позову стягненню з відповідача [PERSON] підлягає 448,09 грн. судового збору, у задоволені вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 600 грн., суд вважає за необхідне відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial