Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» 20.08.2018 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № KRI/0900/435/07 від 25.10.2007 р. у розмірі 28 929,68 доларів США грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного кредитного договору відповідач-1 отримав кредит для придбання домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується п.п. 1.1 кредитного договору, заявою-анкетою на отримання кредиту від 17.10.2007 року та договору застави. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору відповідач забезпечив виконання своїх зобов`язань кредитним договором шляхом передачі в заставу (іпотеку) банку домоволодіння, на придбання якого надавався кредит. Починаючи с грудня 2015 року відповідач почав порушувати умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.01.2019р. відкрито провадження у вказаній справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачі фактично ухвалу про відкриття спрощеного провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримали, проте за змістом ч.7, п.4 ч.8, ч. 11 ст.128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачу, оскільки надсилались за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач - [PERSON] в особі свого представника за договором та ордером - Ворона В. І. 27.03.2019 року через канцелярію суду надали відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач-1 проти задоволення позову заперечує, в задоволені позовних вимог до [PERSON] просить відмовити у повному обсязі, у випадку задоволення позовних вимог у частині стягнення пені - просить зменшити розмір пені відповідно до ч.3 ст. 559 ЦПК України до 500,00 доларів США (а.с.133-138). Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не надавала. Позивач відповіді на відзив суду не надав. Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 25.10.2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № KRI/0900/435/07. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язаний повернути позивачу кредит у сумі 18 000,00 доларів США не пізніше 22.10.2027 року (а.с.25-31). Процента ставка за користування кредитом становить 12,5% згідно додатку № 1 до кредитного договору (32-33). За порушення строків повернення кредиту та процентів сплачується пеня в розмирі 1% від своєчасно несплаченої суми за кожен день прострочення платежу п.8.1 кредитного договору (а.с.27). Факт надання позивачем кредиту [PERSON] підтверджується меморіальним валютних ордером №129_20 від 25.10.2007 року, відповідно до якого з позичкового рахунку № [NUMBER] на поточний рахунок № [NUMBER] , відкритий [PERSON] , згідно договору банківського рахунку на здійснення розрахунково-касового обслуговування фізичних осіб № РКО/0900/491/07 від 25.10.2007 року, позивачем було перераховано відповідачу-1 кредитні кошти, згідно п.п.1.1 та 4.1 кредитного договору № РКО/0900/491/07 від 25.10.2007 року в сумі 18 000.00 доларів США (а.с.38). Відповідно до Постанови НБУ від 21 січня 2004 року № 22 «Про затвердження інструкції про безготівкові розрахунки в Україні» (що діяла на момент укладення договору) меморіальний ордер - це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та нормативно-правових актів Національного банку. Зазначені кредитні кошти надані відповідачу-1 для придбання домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується п.п. 1.1 кредитного договору, заявою-анкетою на отримання кредиту від 17.10.2007 року та договору застави. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, відповідач забезпечив виконання своїх зобов`язань кредитним договором шляхом передачі в заставу (іпотеку) банку домоволодіння, на придбання якого надавався кредит. 25.10.2017 року між банком та [PERSON] було укладено договір застави нерухомого майна (іпотеки) № KRIZ/0900/218/7, предметом іпотеки за яким є домоволодіння №36 , що розташоване на земельній ділянці площею 700 кв.м по [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. та зареєстровано в реєстрі з а№ 5640 (а.с.46, 53-55). Починаючи с грудня 2015 року відповідач почав порушувати умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість. Маючи намір про досудове врегулювання спору, на адресу відповідача позивачем було направлено: повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором від 01.02.2016 року за вих. № 121; нагадування про наявність заборгованості від 12.02.2016 року за вих. №170; попередження від 02.3.2016 року вих.№241. Зазначене повідомлення було отримано позивачем 04.03.2016 року (а.с.113-114). 02.09.2016 року було направлено лист-вимогу за № 1079, згідно якої позивач вимагав достроково повернути кредитні кошти, сплатити нараховані проценти та пеню (а.с.115). У відповідності зі ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. При цьому, слід зазначити, що згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті (правова позиція Верховного суду України у справі за № 6-145цс14). Так, в матеріалах справи наявна банківська ліцензія, яка дає право позивачу на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с.20-21). Кредитний договір був укладений [PERSON] в інтересах сім`ї, про свідчить такі докази: свідоцтво про одруження [NUMBER] від 05.09.1998 року (а.с. 123); заява анкета на отримання кредиту від 17.10.2007 року на придбання житлового будинку (а.с.23); довідка № 150/146 від 15.07.2007 року яка видана ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про отримання [PERSON] заробітку (а.с.56); заява [PERSON] , якою вона дає згоду своєму чоловіку [PERSON] на отримання кредиту в банку АКБ «Індустріалбанк». Заява засвідчена нотаріусом міського нотаріального округу Лозенко В.В. та зареєстрована в реєстрі за № 5633 від 25.10.2007 року (а.с.45); заява відповідача-1 про реструктуризацію кредити від 24.11.2014 року, в якій [PERSON] зазначає, що отримав кредит на придбання нерухомості, сплачує кредитні платежі, має двох неповнолітніх дітей та дружину (а.с.124). Відповідно до ч.2, 4 ст. 65 Сімейного кодексу України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язок для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використано в інтересах сім`ї. Зважаючи на зазначене вище, можна дійти обґрунтованого висновку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, оскільки встановлені вище обставини свідчать про отримання та використання відповідачем [PERSON] коштів за Кредитним договором в інтересах сім`ї, є відповідна згода відповідача [PERSON] на укладення кредитного договору, отже Кредитний договір є таким, що створив обов`язки для другого з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними даними справи, встановлення яких судом відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Верховний Суд України в постанові від 3 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), виклав правову позицію, в якій зазначив, що ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та п. 4 ч. 4 ст. 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Враховуючи те, що розмір нарахованої позивачем неустойки значно перевищує розмір завданих позивачу збитків, а тому суд вважає можливим зменшити розмір пені до 1500,00 доларів США. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Таким чином, з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № KRI/0900/435/07 від 25.10.2007 у розмірі 15 289, 05 доларів США, яка складається з: 2274,13 доларів США -прострочення заборгованості за кредитом; 8400 доларів США -строкова заборгованість за кредитом; 2974,07 доларів США - прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 140,85 доларів США -заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом; 1500,00 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків за користування кредитом. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 11 699,92 грн. На підставі ст.ст. 526,533,551,536,615,625,1054 ЦК України,

Outcome: partial