Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 29 серпня 2011 року в розмірі 64279,98 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 29 серпня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 6800,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов вказаного договору відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених договором, більше ніж на 30 днів відповідач зобов'язалася сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобов'язання за договором кредиту від 29 серпня 2011 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному цим договором, відповідач зазначені кошти отримала, але свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконала, в результаті чого, станом на 30 червня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 64279,98 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Відповідач подала суду письмові заперечення, в яких просила відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі та застосувати позовну давність, з огляду на наступне. Вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, відповідач не має боргових зобов'язань перед позивачем; позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідач заборгувала грошові кошти вказані в позовній заяві, а долучені ПАТ КБ «ПриватБанк» до позову документи не можуть підтверджувати факт існування боргу відповідача, оскільки розрахунок заборгованості не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Також не можуть підтверджувати існування боргу й копія заяви позичальника та Умови та правила надання банківських послуг. Крім того, відповідач не погоджується з сумами вказаним у розрахунку та вважає їх надуманими. Так, позивач вказує суму заборгованості відповідача за кредитом в розмірі 6668,30 гривень, проте станом на 26 грудня 2012 року відповідно до розрахунку заборгованість відповідача складала 5219,85 гривень. Відповідач погашала заборгованість та станом на 22 липня 2013 року заборгованість склала 3659,88 гривень; після чого розмір заборгованості за кредитом збільшився та станом на 28 липня 2013 року становив 5635,88 гривень що свідчить про те, що відповідач отримала кредит у липні 2013 року в розмірі 1976,00 гривень. В останній раз збільшення заборгованості за кредитом за розрахунком позивача відбулось 30 червня 2014 року, а саме у червні 2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 105,00 гривень. З огляду на вказане, відповідач вважає, що позивач звернувся до суду з порушенням строків позовної давності, оскілки позов подано у серпня 2017 року, а останньою датою отримання кредиту відповідачем є червень 2014 року. Представник позивача подав суду письмові пояснення, в яких вказав, що 29 серпня 2011 року [PERSON] підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тим самим надала згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем договір про надання банківських послуг. При укладені вказаного договору між сторонами обговорені всі істотні умови. В даному випадку зміст кредитного договору між сторонами зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, що не суперечить чинному законодавству України. Крім того, вказані Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідно до умов договору про надання банківських послуг від 14 серпня 2009 року відповідачу відкрито картковий рахунок, ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримала відповідач та мобільний телефон, який вказала остання. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. Відповідно до виписки з карткового рахунку, відповідачу встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також з виписки вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами. При користуванні кредитними коштами відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому твердження останньої щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачувала заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит, шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між сторонами укладено договір, якій ніким неоспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. При цьому, правовідносини між сторонами тривають, зобов'язання належним чином не виконані та належним чином не прийняті. Крім того, відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказано на її лицевій стороні - місяць та рік; картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 05.2015 року. Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача до спливу строку позовної давності. Будь-яких інших заяв та клопотань сторонами не надано. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2017 року відкрито провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав суду клопотання в якому просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення вимог позивача заперечував та просив застосувати строк позовної давності посилаючись на обставини викладені в запре реченнях на позов. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до анкети - заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 29 серпня 2011 року, відповідач надав згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов кредитного договору б/н від 29 серпня 2011 року, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 6800,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачуючи позивачу, щомісячно 7% від заборгованості, але не менше 50,00 гривень та не більше залишку заборгованості, а також оплачувати перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором. За несвоєчасне погашення заборгованості відповідач зобов'язалася при непогашенні суми простроченого кредиту сплатити пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених договором - сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Позивач повністю виконав свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг від 29 серпня 2011 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному договором, відповідач кредит отримала, але свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого станом на 30 червня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 64279,98 гривень з яких: - заборгованість за кредитом у розмірі 6668,30 гривень; - заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 50875,03 гривень; - заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3199,51 гривень; - штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; - штраф (процентна складова) у розмірі 3037,14 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за кредитним договором від 29 серпня 2011 року. В якості доказів суду надано: виписка з карткового рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період з 27 грудня 2011 року до 31 серпня 2017 року; виписка з карткового рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період з 01 серпня 2011 року до 13 жовтня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Враховуючи, що відповідач не виконала свої зобов'язання у строки та на умовах, встановлених договором про надання банківських послуг б/н від 29 серпня 2011 року, суд вважає що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, при цьому стягненню підлягає сума боргу за кредитом, за відсотками за користування кредитом та заборгованість за пенею в загальному розмірі 60742,84 гривень. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором б/н від 29 серпня 2011 року суми штрафів, суд приходить до наступного. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобов'язання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором б/н від 29 серпня 2011 року свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому відмовляє позивачу у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача суми штрафу за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених договором б/н від 29 серпня 2011 року в загальному розмірі 3537,14 гривень, при цьому також враховує, що за порушення умов вищевказаного кредитного договору суд, стягнув з відповідача суму заборгованості за пенею та комісією в загальному розмірі 3199,51 гривень. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача та її представника про те, що [PERSON] не має боргових зобов'язань перед позивачем оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що договір кредиту б/н від 29 серпня 2011 року між сторонами було розірвано або визнано недійсним у встановленому законом порядку, як не надано доказів про погашення відповідачем заборгованості за вказаним договором. Також, суд не приймає доводи представника відповідача щодо спливу позовної давності при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір від 29 серпня 2011 року, за умовами якого відкрито картковий рахунок № [NUMBER], встановлено кредитний ліміт та видано платіжну картку, яка дійсна до останнього календарного дня місяця, що вказаний на її лицевій стороні. Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» № 30.1.0.0/2-20170720/1403 від 13 жовтня 2017 року, [PERSON] отримала кредитну картку № [NUMBER] згідно кредитного договору б/н від 29 серпня 2011 року; термін дії картки до останнього дня 05.2015 року і відповідачем вказана обставина не спростована. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця дії картки; строк діє картки [PERSON] № [NUMBER] визначено 05. 2015 року, а позивач звернувся до суду 26 липня 2017 року, тому строк позовної давності по вказаній справі не сплив. Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача, та стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 29 серпня 2011 року в загальному розмірі 60742,84 гривень (60742,84 гривень = 6668,30 гривень (сума заборгованості за кредитом) + 50875,03 гривень (сума заборгованості за процентами за користування кредитом) + 3199,51 гривень (заборгованість за пенею та комісією). Відповідно до платіжного доручення № PROM3В3К6М від 13 липня 2017 року при пред'явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial