Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач 29 березня 2016 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] за участі третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбних відносинах з 29.08.2009 року. Від цих шлюбних відносин вони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. 24 лютого 2015 року їх шлюбні відносини припинилися, з того часу вони проживають окремо. Зазначила, що з моменту припинення шлюбних відносин їх спільна дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, за власною ініціативою не спілкується з сином, не інтересуються його розвитком та станом здоров'я, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не займається його вихованням. Тому, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно спільної дитини та стягнути з нього аліменти на його утримання. В судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позовні вимоги заявлені [PERSON] підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Проте надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позов підтримали в повному обсязі. Також направив на адресу суду висновок в якому визнав за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку щодо обґрунтованості заявлених [PERSON] вимог та вважає за необхідне задовольнити їх частково, з наступних підстав. У судовому засіданні із достовірністю встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбних відносинах з серпня 2009 року по 24 лютого 2015 року. За час перебування у шлюбних відносинах, у сторін народилась спільна дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 09 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.3). Згідно заяви, зареєстрованої в реєстрі за № 84 від 14.01.2016 року, засвідченої приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області, Мурадовою С.Г., [PERSON] відмовляється від утримання та виховання свого малолітнього сина, [PERSON] (а.с. 12). Згідно довідки виданої житлово-будівельним кооперативом № 37 «Прогрес» № 116 від 15.01.2016 року позивачка [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №29/01-501 складеного 29 квітня 2016 року Органом опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області встановлено, що батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов'язків з виховання та утримання дитини, не турбується про його стан здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Матеріальну допомогу батько не надає, не проживає разом з дитиною та не цікавиться нею взагалі. Зазначені обставини надають суду достатніх обставин вважати, що відповідач [PERSON] злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню свого малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавленні батьківських прав судом, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, … засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини. її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, у матеріалах справи наявні докази, що підтверджують факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітнього сина. Судом критично сприймається ставлення відповідача до своїх обов'язків, як батька відповідно по відношенню до його неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог позивача в частині позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини. У відповідності зі ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Крім того, слід зазначити, що позбавлення батьківських прав, не звільняє одного з батьків від обов'язку по утриманню дитини, відносно якої його позбавлено батьківських прав. Зважаючи на те, що відповідач протягом тривалого часу не виконує свої батьківські обов'язки з виховання, догляду та утримання малолітнього сина, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходів, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 214 п.7 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в один місяць. Що стосується відшкодування витрат у розмірі 2500 гривень, понесених позивачем на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. За ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу. У відповідності до п.47 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/ 2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі 111 Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-У1 «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом ( стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-У1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору ( статті 12, 42, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-У1 «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» Так, Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-IY «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та зазначено, що розмір компенсації витрат не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також данні щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Оскільки позивачем не були документально підтверджені понесені нею витрати на правову допомогу у сумі 2500 гривень, не надані розрахунки вказаних витрат, суд позбавлений можливості визначити розмір компенсації за надання правової допомоги, а тому у задоволенні вказаних вимог необхідно відмовити через їх недоведеність. На підставі викладеного, та

Outcome: partial