Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] Акціонерне Товариство [PERSON] « Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 27.12.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 23509,40 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань по кредитному договору станом на 06.09.2016 року за Відповідачем рахується заборгованість, яка складає 39359,16 грн., з яких: - сума заборгованості за кредитом 17648,24 грн.; -заборгованість по процентам за користування кредитом 6862,75 грн., -заборгованість за пенею та комісією -14537,24 грн., -штраф відповідно до п.п. 2.2 Генеральної угоди 310,93 грн. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги та вказав, що заборгованість відповідачки перед банком станом на 16026, 11 грн., яка складається з 4632,67 грн.- заборгованість по відсоткам за користування каредитом; 11393,44 пеня за користування кредитом . Вказану суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.( а.с. 58-59). В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідачка в судове засідання не з»явилась, про день і час слухання справи повідомлялась належним чином через свого представника. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 24.06.2015 року з [PERSON] вже були стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 31093, 10 грн. Окрім того, відповідачка мешкає в районі проведення антитерористичної операції і нарахування банком пені за неналежне виконання кредитних зобов»язань є неправомірним. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В подальшому представник відповідачки просив справу слухати без його участі ( а.с. 96). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 27.12.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 23509,40 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом.( а.с. 6-7).\~ Відповідно до\~ст.627 ЦК України\~відповідно до\~ст.6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з у рахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.\~\~\~\~ Отже, підписавши заяву від 01.04.2007 року відповідачка підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитування, а також зобов»язалась повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди, комісії щомісячними платежами. Із наведеного,\~\~суд дійшов висновку про укладення сторонами\~\~належним чином кредитного карткового договору, оскільки заявка позичальниці про видачу кредиту, в сукупності з Правилами та Тарифами банку, складають зміст кредитного карткового договору, яким передбачені всі істотні умови договору, відповідно до\~\~ст.638 ЦК України.\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, між сторонами виникли договірні відносини кредиту, згідно яких, в силу\~ст.1054 ЦК України,\~\~банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.\~\~ Підписавши Генеральну угоду про реструктуризацію боргу 27.12.2012 року, відповідачка підтвердила, що ознайомлена з запропонованими Банком\~\~Умовами та Правилами кредитування, надання їй\~\~повної інформації про умови кредитування, а також зобов»язалась повернути кредит та сплатити відсотки щомісячними\~\~платежами. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-16цс15 від 11.03.2015 року з приводу того, що за частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З урахуванням\~\~зазначеної правової позиції Верховного Суду України, та встановлених у судовому засіданні обставин, зокрема того, що позичальниця розписалась в Генеральній угоді\~\~про те, що вона ознайомлена\~\~і згодна\~\~з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, отримання повної інформації про умови кредитування у ПАТ «Приватбанку», і виразила згоду з тим, що Генеральна угода разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг\~\~складають між нею та банком договір про надання банківських послуг - суд вважає, що між сторонами мають місце ознаки кредитного договору. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 24.06.2015 року з [PERSON] на користь ПАТ [PERSON] «Приватбанк» стягнута заборгованість у розмірі 31093, 10 грн. ( а.с. 61) У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань по кредитному договору, з урахуванням вищезазначеного кредитного зобов»язання, у відповідачки перед банком станом на 06.09.2016 року виникла заборгованість у розмірі 16026, 11 грн., яка складається з 4632,67 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 11393,44 пеня за користування кредитом ( а.с. 62). Розрахунок боргу виконаний позивачем правильно і відповідачкою не оскаржувався. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов»язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Доводи представника відповідача про те, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 24.06.2015 року вже стягнута заборгованість за кредитним договором і тому, за думкою представника відповідачки, вимоги банку є неправомірними, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598\~ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Що стосується доводів представника відповідача про незастосування пені , відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», то суд винаходить з наступного. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 «Про судове рішення» судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст.2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, до проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону \~\~зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання вимог цього закону КМУ \~\~прийняв розпорядження№1053-р від 30 жовтня 2014 року, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до цього розпорядження до зазначених населених пунктів належить і місто Красноармійськ - Покровськ. В подальшому\~розпорядженням КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р дію розпорядження КМУ від 30.10.2014 року зупинено. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» \~\~район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень) Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р \~затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження КМУ від 30.10.2014 року № 1053р та розпорядження КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р. Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить і місто Красноармійськ. Відповідно до ст. 5 ЦК України \~\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ст. 58 Конституції України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли пом'якшує або скасовує у цивільну відповідальність особи. Зворотна дія в часі закону чи іншого нормативно-правового акта полягає в тому, що його юридична обов»язковість поширюється на факти, які виникли до набрання ним чинності, причому саме з моменту їх виникнення. При такій дії відбувається перегляд, корекція попередніх рішень щодо таких фактів вже відповідно до нового закону чи іншого нового нормативно-правового акта. Проте, не можуть мати зворотної дії юридичні норми, які встановлюють нові права й обов»язки чи заборони, оскільки порушення таких прав, невиконання таких обов»язків, недотримання таких заборон завжди буде новим видом, новим складом правопорушень. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Розпорядження\~\~Кабінету\~\~Міністрів\~\~ є\~\~підзаконним\~\~нормативно-правовим актом. У\~\~даному\~\~випадку\~\~розпорядження містять вторинні (похідні) норми, що розкривають\~\~і\~\~конкретизують\~\~первинні норми, приймаються на їх підставі, спрямовані на їх виконання.\~\~ Отже, норми підзаконного правового акта - розпорядження КМУ від 05.11.2014 року розповсюджувались на правовідносини, які виникли до вступу цього розпорядження в силу, та регулювались нормами вищезазначених діючих законодавчих актів. Оскільки на теперішній час м. Донецьк, згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, пеня була нарахована банком станом на 15.01.2016 року,після набрання чинності Закону України від 2 вересня 2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", та в момент чинності вищезазначених нормативно-правових актів, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» \~ тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, з урахуванням положень\~ ст. 5 ЦК України та ст. 58 Конституції України, розповсюджуються на відповідача звільняють останнього від обов'язку по оплаті на користь позивача всієї суми пені, яка була нарахована станом на 06.09.2016 року за період з жовтня 2014 року по 06.09.2016 року. За таких підстав суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зокрема в сумі 4632,67 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати судовий збір у розмірі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial