Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом до Акціонерного товариства акціонерний банк «Приватбанк» (далі - відповідач). Позов обґрунтовано тим, що 20.10.2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 12.07.2012 року з кредитної картки позивача було вчинено наступні операції, які ним не ініціювались, а саме: вчинено два перекази на індивідуальний бізнес (DNH8) по 111 грн, три перекази через Приват24: 5150 грн 52 коп., 5150 грн 52 коп. та 3296 грн 52 коп.; поповнення трьох номерів мобільних телефонів по 50 грн кожен, на загальну суму 13 969 грн 56 коп. Помітивши зникнення коштів позивач звернувся до відповідача з листом та відповідною заявою до правоохоронних органів. Однак відповідач не провів відповідної перевірки, а у порушені кримінальної справи було відмовлено. У лютому 2015 року відповідач звернувся до суду із позовом до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В період з 28.04.2016 р. по 30.04.2016 р. відповідач здійснив автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості в розмірі 3750 грн, які були матеріальною допомогою позивачу від держави, як учаснику бойових дій. Зазначені кошти були йому необхідні для лікування поперекового відділу хребта. Через невчасне лікування хвороба ускладнилась, в зв`язку з чим позивач поніс фізичні та моральні страждання. Зазначав також, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.11.2016 року, залишеного в силі постановою Верховного Суду від 03.11.2018 року у задоволені позову у справі №357/6461/15-ц було відмовлено. Вважає, що списання відповідачем коштів з карткового рахунку № [NUMBER] в сумі 3750 грн є безпідставними. Так само безпідставними вважає переказ коштів з кредитного ліміту, що мало місце 12.07.2012 року в загальній сумі 13 969 грн 56 коп. Посилаючись на ст. 1073 ЦК України позивач зазначав, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Просив стягнути з відповідача на свою користь 3750 грн неналежного списання коштів, пеню за прострочення повернення неналежно списаних коштів, зобов`язати повернути операції з переказів на загальну суму 13 969 грн 56 коп, скасувати заборгованість за кредитом, процентів за користування кредитними коштами, пеню та комісію, стягнути моральну шкоду. 18.06.2019 року суд відкрив провадження у цій справі та, з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Відповідач не надіслав на адресу суду відзив. Судом встановлено, що 20.10.2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 12.07.2012 року з кредитної картки позивача було вчинено операції, які ним не ініціювались У лютому 2015 року відповідач звернувся до суду із позовом до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.11.2016 р., залишеним без змін постановою Верховного Суду від 03.11.2018 року у справі 357/6461/15-ц у задоволені позову відмовлено. Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 05.05.2016 р. № C0SC-78P9-JSUR-P8L8 на картковий рахунок позивача № [NUMBER] 17.03.2016 року було зараховано 5 000 грн. 28.04.2016 року з цього рахунку було автоматично списано 2437 грн 51 коп. та 62 грн 49 коп., а 30.04.2016 року списано ще 1250 грн. Всього в період з 28.04.2016 р. по 30.04.2016 р. відповідач здійснив автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості в розмірі 3750 грн. Згідно довідки Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 264 від 14.04.2016 р. списані кошти були частиною матеріальної допомоги військовослужбовцям (згідно розпорядження РДА від 14.03.2016 р. № 175, 176,177). Таким чином списання відповідачем коштів з карткового рахунку позивача № [NUMBER] в сумі 3750 грн є безпідставними. Крім того, враховуючи рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.11.2016 р. та постанову Верховного Суду від 03.11.2018 року у справі 357/6461/15-ц безпідставним також переказ коштів з кредитної картки позивача, що мало місце 12.07.2012 року в загальній сумі 13 969 грн 56 коп. Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. В порушення вимог вказаної статті відповідачем не було зараховано відповідну суму на рахунок клієнта - позивача. Пунктом 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено. що на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Позивачем розраховано пеню з дати завершення неналежного списання коштів з рахунку (30.04.2016 р.) по день подання позову (27.04.2019 р.), розмір якої становить 4091 грн 25 коп. (3750 х 0,1% х 1091 дні = 4091 грн 25 коп.). Таким чином, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача щодо стягнення неналежно списаних 28.04.2016 р. та 30.04.2016 року з карткового рахунку грошових коштів в сумі 3750 грн; пені в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день в сумі 4091 грн. Крім того, як вбачається з доданих до позовної заяви копій довідки від 30.05.2016 року та протоколу магнітно-резонансної томографії від 06.01.2017 року, позивач страждає на остеохондроз поперекового відділу хребта, нестабільність у сегментах Л2-3, Л4-5, правобічної ішіалгії, протрузій МХД Л2-S1 в зв`язку з чим потребує відповідного лікування. Втім враховуючи, безпідставне списання відповідачем нарахованої позивачу матеріальної допомоги, останній був позбавлений можливості скористатись нею, в зв`язку з чим зазнав моральних, а враховуючи характер захворювання, й фізичних страждань. Що в свою чергу є підставою для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди. Ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 р. розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з глибини фізичних та душевних страждань позивача. Виходячи з фактичних обставин заподіяння моральної шкоди та враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду в сумі 5 000 грн. Разом з тим, вимоги в частині скасування заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом, пенею та комісією не знайшли свого підтвердження. В обґрунтування цих вимог позивачем не надано відповідних доказів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1536 грн 80 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial