Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача для захисту своїх прав, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 травня 2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитно - заставний договір № НМІВА800000042, за умовами якого позивачем було отримано кошти в сумі 11105, 42 доларів США для придбання автомобіля. Вказана сума кредиту була отримана позивачем та використана на придбання івтомобіля марки BMW державний реєстраційний номер [NUMBER]. В 2009 році у зв'язку з різким погіршенням матеріального стану та неспроможністю позивача виконувати свої зобов'язання за договором виникла заборгованість. Відповідно до п. 12.2.6 кредитно-заставного договору при порушенні позичальником обов'язків, передбачених умовами даного договору, банк має право на власний розсуд здійснити одну або декілька дій: здійснити одностороннє розірвання договору, розірвати договір у судовому порядку, звернути стягнення на предмет застави в порядку, визначеному у договорі, застосувати будь-який спосіб захисту своїх прав, дозволений законодавством України. З метою врегулювання питання щодо погашення вказаної заборгованості на вимогу банку, в порядку, визначеному п. 12.2. кредитно - заставного договору позивачем придбаний автомобіль було передано добровільно Банку за актом приймання від 10.11.2009 року для реалізації за ринковою ціною та направлення виручених коштів на погашення заборгованості. В акті приймання - передачі зазначено, що автомобіль перебуває в технічно справному стані, передано представникам банку Кондратюку В.М. та [PERSON] з оригіналом технічного паспорту та комплектом ключів. Після вилучення автомобіля відповідачем жодних дій для його реалізації не проводилось, позивач неодноразово зверталась до банку, приводила потенційних покупців, проте банк не погоджувався на жоден з варіантів. Оцінку автомобіля також не було проведено. Як стало відомо позивачу пізніше, технічний паспорт на автомобіль банком було втрачено, що і зробило неможним продаж автомобіля. Листом від 11.08.2010 року № 3106404423 відповідач повідомив позивача, що станом на 09.08.2010 року заборгованість за кредитно-заставним договором від 30.05.2008 року становила 12556,46 доларів США. Листом від 13.09.2010 року № 3106404423 відповідач повідомив позивача, що станом на 09.08.2010 року заборгованість за кредитно-заставним договором від 30.05.2008 року становила 13292,88 доларів США. Оскільки жодних дій щодо реалізації вилученого автомобіля банком не здійснювалось, технічний паспорт на автомобіль втрачено, заборгованість з кредиту зростала. В липні 2013 року позивач звернулась до відповідача з заявою, в якій просила надати відомості щодо розміру заборгованості по кредитно - заставному договору станом на листопад 2009 року, розмір заборгованості станом на момент звернення, заходи, що вживались банком для реалізації належного їй автомобіля, місце знаходження оригіналу технічного паспорту на автомобіль, осіб, винних у його втраті, якщо така дійсно має місце, заходи щодо відновлення втраченого технічного паспорту, умови, за яких вона може забрати належний їй автомобіль з погашенням заборгованості, яка існувала станом на листопад 2009 року. Листом № 20.1.0.0.0/7-130801/1661від 05.08.2013 року в наданні інформації позивачу було відмовлено з посиланням на Закон України «Про банки і банківську діяльність», та на те, що вказані відомості є банківською таємницею. Листом від 05.08.2014 року №30.1.0.0/2-3106404423 відповідачу було повідомлено, що розмір заборгованості за кредитно - заставним договором становить 755636,82 доларів США. Позивач вважає, що збільшення розміру заборгованості допущено з вини Кредитора, оскільки боржником було виконано умови договору, вона передала автомобіль за вимогою Банку та сприяла його продажу, а банк, який відповідно до умов договору взяв обов'язок по реалізації автомобіля, не виконав його з причини втрати документів на автомобіль. При цьому весь час, з моменту вилучення, автомобіль зберігався на відкритому майданчику, що вплинуло на його стан, технічні характеристики та, відповідно на вартість автомобіля. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Відповідно до ч.4 ст.613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Дії ПАТ КБ Приватбанк щодо не реалізації, не повідомлення про хід реалізації автомобіля, є такими, що порушують права позивача, що передбачено ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів». Боржник не виконав свої зобов'язання щодо погашення кредиту внаслідок бездіяльності відповідача. Зважаючи на викладене вище, дії щодо не реалізації, не повідомлення про хід реалізації автомобіля, мають бути визнані неправомірними за період з 24 листопада 2009 року (дата зазначена відповідачем у розрахунку заборгованості) по теперішній час, оскільки має місце прострочення кредитора. На підставі наведеного просить задовольнити позов та визнати неправомірними дії Банку щодо нарахування процентів, штрафних санкцій та інших платежів за кредитно-заставним договором. Представник відповідача позов не визнала і пояснила, що дійсно 30 травня 2008 року між сторонами було укладено кредитно - заставний договір №НМІВА800000042, за умовами якого позивачем було отримано кошти в сумі 11105,42 доларів США для придбання автомобіля. Вказана сума кредиту була отримана позивачем та використана на придбання автомобіля марки BMW, державний реєстраційний номер [NUMBER]. У зв'язку із фінансовими труднощами позивач 10.11.2009 року передала вищевказаний автомобіль у володіння Банку за актом приймання-передачі. Також представник відповідача підтвердила факт втрати працівниками Банку технічного паспорту на автомобіль, отриманий від позивача. Однак факт не продажу Банком зазначеного автомобіля не позбавляв позивача обов'язку сплачувати кошти за отриманий кредит. Крім того сума від продажу автомобіля не могла повністю закрити заборгованість позивача по кредиту. Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30 травня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитно - заставний договір №НМІВА800000042, за умовами якого позивачем отримано кошти в сумі 11105,42 доларів США для придбання автомобіля. Вказана сума кредиту була отримана позивачем та використана на придбання автомобіля марки BMW, державний реєстраційний номер [NUMBER]. В 2009 році у зв'язку з різким погіршенням матеріального стану та неспроможністю позивача виконувати свої зобов'язання за договором виникла заборгованість. Відповідно до п.12.2.6 кредитно-заставного договору при порушенні позичальником обов'язків, передбачених умовами даного договору, банк має право на власний розсуд здійснити одну або декілька дій: здійснити одностороннє розірвання договору, розірвати договір у судовому порядку, звернути стягнення на предмет застави в порядку, визначеному у договорі, застосувати будь-який спосіб захисту своїх прав, дозволений законодавством України. З метою врегулювання питання щодо погашення вказаної заборгованості на вимогу банку, в порядку, визначеному п.12.2. кредитно - заставного договору позивачем придбаний автомобіль було передано добровільно Банку за актом приймання від 10.11.2009 року для реалізації за ринковою ціною та направлення виручених коштів на погашення заборгованості. В акті приймання - передачі зазначено, що автомобіль перебуває в технічно справному стані, передано представникам банку Кондратюку В.М. та [PERSON] з оригіналом технічного паспорту та комплектом ключів, які представниками Банку в подальшому втрачені, що підтверджується особистою заявою представника Банку. Даний факт став перешкодою в реалізації зазначеного автомобіля. Листом від 11.08.2010 року №3106404423 відповідач повідомив позивача, що станом на 09.08.2010 року заборгованість за кредитно-заставним договором від 30.05.08 року становила 12556,46 доларів США. Листом від 13.09.2010 року № 3106404423 відповідач повідомив позивача, що станом на 09.08.2010 року заборгованість за кредитно-заставним договором від 30.05.08 року становила 13292,88 доларів США. Оскільки жодних дій щодо реалізації вилученого автомобіля банком не здійснювалось, технічний паспорт на автомобіль втрачено, заборгованість з кредиту зростала. В липні 2013 року позивач звернулась до відповідача з заявою, в якій просила надати відомості щодо розміру заборгованості по кредитно - заставному договору станом на листопад 2009 року, розмір заборгованості станом на момент звернення, заходи, що вживались банком для реалізації належного їй автомобіля, місце знаходження оригіналу технічного паспорту на автомобіль, осіб, винних у його втраті, якщо така дійсно має місце, заходи щодо відновлення втраченого технічного паспорту, умови, за яких вона може забрати належний їй автомобіль з погашенням заборгованості, яка існувала станом на листопад 2009 року. Листом № 20.1.0.0.0/7-130801/1661від 05.08.2013 року в наданні інформації позивачу було відмовлено з посиланням на Закон України «Про банки і банківську діяльність», та на те, що вказані відомості є банківською таємницею. Листом від 05.08.2014 року №30.1.0.0/2-3106404423 відповідачу було повідомлено, що розмір заборгованості за кредитно - заставним договором становить 755636,82 доларів США. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Відповідно до ч.4 ст.613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Відповідно до Рішення КСУ від 10.11.2011 року в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо не реалізації, не повідомлення про хід реалізації автомобіля та втрату документів на автомобіль, є такими, що порушують права споживача, оскільки відповідно до п.5 ч.1ст.21 Закону «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Таким чином внаслідок втрати документів на автомобіль Банк порушив принцип рівності сторін договору, оскільки своїми діями поставив позивача у невигідні для нього умови, оскільки у разі реалізації вищевказаного автомобіля значно зменшилася б сума боргу останнього. Сторони у суді погодились, що станом на 24.11.2009 року позивач мала заборгованість перед Банком в сумі 15696,46 доларів США, що відповідає 125661,71 грн. На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що в даному випадку мало місце прострочення кредитора, що відповідно до ч.4 ст.613 ЦК України звільняє Боржника від сплати процентів за час прострочення кредитора, тобто з 24.11.2009 року відповідач не повинен нараховувати позивачу проценти за користування кредитом до часу відновлення втрачених документів на автомобіль, тобто відповідач має відновити рівність сторін у договорі, яка існувала на час передачі позивачем автомобіля Банку. Однак між сторонами продовжують існувати договірні зобов'язання, що не звільняє позивача від обов'язку погашати тіло кредиту і в разі прострочення сплати виплачувати Банку штрафні санкції, передбачені договором, оскільки факт передачі позивачем автомобіля для реалізації Банку не припиняє існування між ними договірних зобов'язань. Тому у задоволенні вимог позивача про визнання неправомірними дії Банку щодо нарахування штрафних санкцій та інших платежів за кредитно-заставним договором, слід відмовити. В силу положень ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Між тим відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. в дохід держави.

Outcome: partial