Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Направленим та підтриманим у судовому засіданні позовом [PERSON] просила суд ухвалити рішення яким: стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1 500 гривень, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з відповідача на користь та на утримання позивача аліменти в розмірі 700 гривень, щомісячно і до досягнення дитиною трирічного віку. Як на підставу для звернення до суду з даним позовом позивач вказує, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку по утриманню їх спільної дитини та неї самої, хоча спроможний це робити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали частково. Так, відповідач погодився на сплату аліментів на утримання спільної з позивачем дитини у заявленому нею розмірі, однак заперечував щодо стягнення з нього аліментів на користь та на утримання позивача до досягнення сином трирічного віку. Останнє відповідач мотивував тим, що надає певну допомогу у вигляді купівлі продуктів, засобів гігієни та ліків для дитини, іграшок тощо. Заслухав пояснення сторін, дослідив надані ними докази, судом встановлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. З 30 серпня 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.3) від якого 21 листопада 2016 народилась дитина [PERSON] (а.с.4), який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с.7). Відповідач здійснював певні покупки для дитини (а.с.22). Правовідносини, що склались між сторонами у даній справі регулюються та відповідають наступним нормам матеріального закону. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, досліджені докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно названих вище норм матеріального права, зокрема, відповідач, як батько дитини, зобов'язаний утримувати її до досягнення повноліття. Отже, ураховуючи позицію сторін, суд дійшов висновку про стягнення з останнього на користь позивача аліменти на утримання дитини до її повноліття в твердій грошовій сумі розміром 1 500 гривень. Водночас, позивачем не обґрунтовано розмір аліментів, що його вона просила стягувати на її користь та утримання з відповідача саме в розмірі 700 гривень, а відтак суд дійшов висновку про стягнення таких аліментів у розмірі 350 гривень. Також, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь 300 гривень, як вказує, витрат, що були понесені нею на правову допомогу. За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В свою чергу, позивачем надано докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, яких, на думку суду, не достатньо для підтвердження факту понесення таких витрат, зокрема, і у заявленому розмірі. Крім цього, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, та з огляду на те, що позивач у даній категорії справ має пільги щодо сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 640,00 гривень. Водночас, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial