Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вимогами до [PERSON] та Печерського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві та просить, з урахуванням збільшених вимог, визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Тиниця Бахмацького району, Чернігівської області , громадянина України , батьком її доньки - [PERSON] , [INFO]; зобов'язати Печерський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві внести зміни до актового запису про народження дитини № 2604 від 26.05.2017 р., зазначивши у графі «батько»- [PERSON], громадянин України , замість [PERSON], громадянин України та видати нове Свідоцтво про народження; стягнути з [PERSON] , [INFO], уродженця с.Тиниця Бахмацького району Чернігівської області , щомісячно аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] , у розмірі 1\\4 частини від усіх видів заробітку (доходу) , але не менше 50 відсотків від мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи стягнення з [INFO] з моменту народження дитини; стягнути з [PERSON] , [INFO], уродженця с.Тиниця Бахмацького району Чернігівської області, щомісячно аліменти на користь [PERSON] на утримання матері малолітньої доньки [PERSON] [INFO] , у розмірі 1\\6 частини від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку , починаючи стягнення з [INFO] з моменту народження дитини; стягнути з [PERSON] , [INFO], уродженця с.Тиниця Бахмацького району Чернігівської області , на користь [PERSON] суму сплачену за проведення дослідження (експертизи ) сухих зразків крові (букального епітелію), при дослідженнях суперечного батьківства в розмірі 6686.90 грн.; допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; стягнути з відповідача на користь позивача усі судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач будучи батьком народженої 23.05.2017 дитини, не визнає своє батьківство, не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, при цьому позивачем вживались спроби отримати допомогу відразу після народження дитини, однак отримала відмову, після чого звернулась до суду. Крім того, позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, до того ж має ще одну малолітню дитину. Позов до суду надійшов 01 серпня 2017 року. 16 серпня 2017 року позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору, про що постановлено відповідну ухвалу. 18 серпня 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено її судовий розгляд. 18 жовтня 2017 року призначено судово-медичну експертизу методом ДНК та зупинено провадження у справі. 21 лютого 2018 року провадження у справі відновлено та призначено підготовче засідання. 07 травня 2018 року закрито підготовче засідання, на якому позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог. Під час судового розгляду позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити, з підстав викладених у поданих до суду заявах. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги щодо батьківства та стягнення аліментів на дитину визнали, проте заперечували щодо стягнення аліментів з дня народження дитини та аліменти на утримання позивача, вважаючи їх необґрунтованими. Відповідач Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва в судове засідання свого представника не направив, відзиву не подав. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], її представника [PERSON], відповідача [PERSON], його представника [PERSON], дослідивши письмові докази зібрані у справі та надані сторони не обґрунтованість своїх вимог та заперечень, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Зазначені гарантії кореспондуються зі статтею 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до ст.128 Сімейного кодексу України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу , батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості , що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України. Частиною четвертою статті 128 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Встановлено, що [INFO] [PERSON] народила дівчинку [PERSON], запис про народження якої було здійснено у відповідності до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно висновку №378 від 14.02.2018 складеного експертами Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше ніж 99,99%. Таким чином згідно Hummel K at all "Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden" Stuttgart,1971., біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Згідно наказу виданого 28.07.2017 №82-к ДУ «Київський міський лабораторний центр Міністерства охороно здоров'я України» [PERSON] надано відпустку з 31.07.2017 по 23.05.2020 по догляду за дитиною до 3-х річного віку дитини. Згідно довідки виданої 17.05.2018 №03 Факультету управління залізничним транспортом Київського інституту залізничного транспорту Державного університету інфраструктури та технологій, [PERSON] дійсно є студентом 1 (скор.) курсу спеціальності 275.02 «Транспортні технології (на залізничному транспорті), на контрактній заочній формі навчання терміном 3 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції Закону №2037-УІІІ від 17.05.2017 року), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено суму прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, який з 1 грудня 2017 року становить 1 860,00 гривень. Тобто, мінімальний розмір аліментів має бути не менше 930,00 У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно положення статті 27 Конвенції «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, якої держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини. Враховуючи положення статті 180 СК України щодо обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, можна зробити висновок, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов'язком батьків, тобто матері та батька. З урахуванням вищезазначеного, того, що батьки мають рівні обов'язки щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування, створення умов для проживання, виховання та розвитку дитини, утримання її на нормальному рівні матеріального забезпечення, слід визнати достатньо обґрунтованими вимоги позивача про стягнення аліментів у запропонованому нею розмірі. Також встановлено, що відповідач проживає у м. Києві, працездатний, інших утриманців не має, має задовільний стан здоров'я. За приписами ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи зміст ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). З наведеного випливає, що ст.ст. 180, 183 Сімейного кодексу України встановлено мінімальні гарантії, необхідні для забезпечення життя та розвитку дитини. З огляду на зазначені обставини, суд находить повністю обґрунтованими вимоги позивача про встановлення батьківства відповідача відносно народженої доньки, необхідність внесення відповідних відомостей до свідоцтва про народження дитини та стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі. При цьому суд не знаходить достатніх підстав для стягнення аліментів за минулий час та стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років. Суд виходить з наступного. Згідно ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. В даному випадку відмова відповідача була пов'язана із запереченнями щодо свого батьківства відносно народженої дитини, а тому суд вважає, що дана норма не може бути застосована. Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ст.91 Сімейного кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу. В даному випадку в судовому засідання не було встановлено, що сторони у даній справі, а саме [PERSON] ат [PERSON] проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка, а тому відповідне положення не може бути застосовано. З урахуванням викладеного вимоги позивача підлягають частковому задоволення, відповідно понесені нею судові витрати в розмірі 6 686,90грн. підлягають відшкодуванню, оскільки були сплачені позивачем для проведення судової експертизи щодо визначення батьківства. Інші судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial