Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Представник позивача Балашов А .В. просить стягнути на користь позивача з відповідачів заборгованість за кредитним договором №CNCNG100320041 від 30.05.2007 року в розмірі 221 720,96 грн., та судові витрати. Позов мотивує тим, що позивач та [PERSON] уклали кредитний договір №CNCNG100320041 від 30.05.2007 року, за умовами якого позивач, як кредитор, надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 22482.20 Долар США., на термін до 30.05.2037 р.. а зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки та користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно Додаткової угоди до Кредитного договору від 08.06.2015 року кредитний договір №CNCNG100320041 від 30.05.2007 року переведено з Долар США валюта в валюту гривня. Розмір кредиту після проведення конвертації складає 234930,67 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 234930.67 грн. В порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку з даними обставинами представник позивача, користуючись правом достроково вимагати повернення всієї суми кредиту на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, просить стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 221 720,96 грн. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №CNCNG100320041 були укладені договори поруки із поручителями [PERSON] та [PERSON] . Поручителям були направлені вимоги про виконання забезпеченого зобов`язання, проте ці вимоги залишені без задоволення. У відзивах (а.с. 56-62, 81-86) представник відповідачок - поручителів [PERSON] повністю заперечила проти позовних вимог в частині стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] . Вважає, що договори поруки припинені, оскільки позивач звернув стягнення на предмет іпотеки, яким був забезпечений кредитний договір №CNCNG100320041 від 30.05.2007 року. 19.10.2010 року Новозаводським районним судом міста Чернігова винесено рішення по справі №2-3647/10, яким позов ПАТ «Приватбанк» задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CNCNG100320041 від 30.05.2007 року з [PERSON] в розмірі 27589,43 долари США звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, розташовану в [ADDRESS] . Поданням позову про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, позивач згідно частини 2 стані 1050 Цивільного кодексу України змінив строк виконання основного зобов`язання. Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, то передбачений ч. ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. Фактично договір поруки припинений 01.03.2011 року. Крім того, у кредитний договір були внесені зміни, що спричинили збільшення обсягу відповідальності основного боржника, без згоди поручителів - договори поруки вважаються припиненими. До договору кредиту від 30.05.2007 року №CNCNG100320041 між позивачем та [PERSON] було укладено дві додаткові угоди, якими змінені умови кредитного договору, в тому числі і збільшувався обсяг кредитних зобов`язань. В пункті 1.5.4 Додаткової угоди від 04.04.2011 року збільшено обсяг зобов`язань за кредитом в частині стягнення штрафу у розмірі 25,29 доларів США та в Графіку погашення кредиту змінено в сторону збільшення помісячно процентну ставку. В пункті 1.3 Додаткової угоди від 08.06.2015 року змінено дату повернення кредиту в сторону збільшення, а саме до 31.05.2037 року та змінено (збільшено) процентну ставку, що видно із Додатку №1 до Додаткової угоди №2. Крім того, пред`явивши боржнику 26.07.2018 року вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, яка направлена рекомендованим листом боржнику та поручителям 19.08.2018 року, відповідач позов до поручителя та позичальника подав 20.02.2019 року, тобто через 6 місяців та 1 день після направлення вимоги про виконання основного зобов`язання. Отже, суд у будь-якому разі повинен відмовити позивачу у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості з поручителів у зв`язку із припиненням договору поруки. У відповіді на відзив (а.с. 128-130) представник позивача Безменко М.Є. просив відхилити аргументи представника [PERSON] з наступних підстав. При укладенні кредитного договору та відповідно договорів поруки, були дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обов`язкові умови договору. Поручителі відповідають перед кредитором в тому ж обсязі, що й позичальник. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Договором поруки сторони обумовили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань по кредитному договору. Підстав вважати договір таким, що припинив свою дію, підстав немає, тому що після зміни умов кредитування позичальник отримав більш доступний кредит, зменшено розмір заборгованості, встановлено кращі умови кредитування. Таким чином. положення цивільного кодексу про припинення поруки у разі збільшення обсягу відповідальності поручителя за основним зобов`язанням бути застосованим не може. Метою укладання додаткової угоди є реструктуризація заборгованості за кредитом та створення більш сприятливих умов для виконання кредитних зобов`язань. Згідно з п. 11 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно п. 12 договору поруки сторони прийшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 5 років. Кредитором було пред`явлено вимогу до поручителя, що підтверджується реєстром відправки вимоги в межах 5 річного строку. На підставі заочного рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.10.2010 року банком було звернуто стягнення на заставне майно боржника, а саме квартиру, та реалізовано в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Але отриманих грошових коштів виявилось недостатньо для повного погашення заборгованості, в результаті чого банк був змушений звернутись до суду з метою стягнення залишку заборгованості за кредитним Договором. Таким чином, раніше винесене рішення суду не позбавляє Відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором. У судове засідання з`явилась представник відповідачів-поручителів [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] з підстав, викладених у відзивах. У судове засідання не з`явився відповідач [PERSON] , про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, судова повістка з матеріалами позовної заяви повернулись до суду у зв`язку з відмовою відповідача [PERSON] від отримання судової повістки (а.с. 133), пізніше судова повістка повернулась до суду з повідомленням, що адресат «не проживає». На підставі п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд, заслухавши представника [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] уклали кредитний договір №CNCNG100320041 від 30.05.2007 року (а.с. 16-18), за умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк», як кредитор, надав відповідачу [PERSON] , як позичальнику, кредит у розмірі 22482.20 доларів США., на термін до 30.05.2037 р., а позивачальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки та користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно Додаткової угоди №2 до Кредитного договору від 08.06.2015 року (а.с. 19-22) кредитний договір №CNCNG100320041 від 30.05.2007 року переведено в валюту гривня. Розмір кредиту складає 234930,67 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальником не виконані зобов`язання, щодо погашення суми кредиту та сплати відсотків за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Згідно з розрахунком заборгованості (а.с. 10-11) станом на 03.01.2019 р. заборгованість за кредитним договором становить 307140,40 грн. та складається з: заборгованості за кредитом в сумі 221720.96 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 49.43 грн., заборгованості за пенею в сумі 85370,01 грн. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 1048 Цивільного Кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач скористався наданим йому правом та обґрунтовано вимагає з відповідача [PERSON] дострокового повернення частини позики, що залишилася - тіло кредиту в сумі 221720.96 грн. Щодо позовних вимог до поручителів суд дійшов до наступних висновків. 30.05.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладений договір поруки (а.с. 23). 30.05.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладений договір поруки (а.с. 24). Договори поруки укладені в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №CNCNG100320041 від 30.05.2007 року. У випадку невиконання зобов`язань за кредитним договором позивач мав право звернутися з письмовою вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором до позичальника та кожного з поручителів. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правововідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пунктами 5, 6 договорів поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання, передбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного(-их) зобов`язання(-ь). Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги. Згідно з пунктами 11 договорів поруки вони набирають чинності з моменту його підписання і діють до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України). Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24?вересня 2014?року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11). Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). Пред`явивши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України правом дострокового стягнення заборгованості за кредитом, чим змінив строк виконання основного зобов`язання з 30 травня 2037 року на 30 серпня 2010 року, пред`явивши 30 серпня 2010 року відповідний позов до суду (а.с. 66 - рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 19.10.2010 року). З цієї дати почався перебіг шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, за вимогами банку про стягнення із позичальника заборгованості, нарахованої до цієї дати, в інший спосіб (стягнення заборгованості). З позовом про стягнення заборгованості банк звернувся 06.03.2019 року (а.с.39 - конверт з відміткою дати відправлення), тобто поза строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, а відтак в цій частині позов не може бути задоволений. Крім того, суд звернув увагу на обставину, що 19.08.2018 року позивачем були направлені вимоги до поручителів у даній справі про погашення простроченої заборгованості за спірним кредитним договором в сумі 289 420,44 грн. (а.с. 15 - реєстр поштових відправлень, та квитанція ДД ПАТ «Укрпошта»). А з позовом звернувся 06.03.2019 року (а.с.39 - конверт з відміткою дати відправлення), тобто через 6 місяців 15 днів, - також поза шестимісячним строком, передбаченим ч. 4 ст. 559 ЦК України. Враховуючи викладені обставини та їх правове регулювання, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованості (за тілом кредиту) за кредитним договором №CNCNG100320041 від 30.05.2007 року в розмірі 221 720,96 грн., та - судовий збір в розмірі 3325,81 грн. В задоволенні позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] .

Outcome: partial