Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, оплаті за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого посилався на те, що він працював на ВП «шахта ім. Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля» на різних посадах з 06.08.1984 року по 16.02.2012 року і з 20.03.2012 року по 23.05.2013 року. На день звільнення працював підземним проходчиком 5 розряду з повним робочим днем під землею. Був звільнений з 23.05.2013 року на підставі наказу № 642-к «Про звільнення», за ст. 40 п. 2 КЗпП України за станом здоровя, яке перешкоджає виконанню роботи проходчика, у звязку з відсутністю відповідних робочих місць. Підставою для звільнення став висновок ЛКК № 886 від 20.05.2013 року, довідка ЛКК № 929 від 23.05.2013 року, а також витяг із засідання президії профкому і адміністрації ВП «шахта ім. Мельникова» № 0-19 від 24.05.2013 року. З наказом був ознайомлений 23.05.2013 року, в цей же день було видано трудову книжку. Вважає наказ про звільнення незаконним, тому просив суд поновити його на роботі проходчика дільниці ПР-І ВП «шахта ім. Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля», стягнути на його користь з ВП «шахта ім. Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля» оплату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та пояснив, що під час проходження медогляду, у нього було виявлено хронічний бронхіт, став на облік та лікувався. 13.01.2013 року додатково лікувався. 23.05.2013 року звільнили з роботи на підставі ст.40 п. 2 в звязку з погіршенням здоровя, а на слідуючий день відбулося засідання президії профкому , який дав дозвіл на його звільнення з роботи. Більш легкої роботи не пропонували. У своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позовній заві, про що надав суду відповідні докази. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надала письмові заперечення в яких посилається на те, що згідно з заключним актом за результатами медогляду в 2012 році , позивач був визнаний непридатним для роботи в умовах впливу пилу і йому було встановлено діагноз «хронічний необструктивний бронхіт». Було видано висновок комісії ЛКК з експертним висновком "протипоказана робота в умовах підвищеної запиленості вугільно-природним пилом", але не було вказана рекомендація, про необхідність його тимчасового переведення на іншу роботу. Після чого керівництво шахти направило лист голові ЛКК з проханням дати рекомендації щодо раціонального працевлаштування позивача. В результаті чого було видано довідку ЛКК де вказано, що [PERSON] може працювати за іншими професії, які не є шкідливими: підвищена запиленість вугільно-породним пилом. Однак на час звільнення зазначені професії на шахті були відсутні, підтвердженням є довідка про відсутність вільних вакансій. Важливою умовою при звільненні за п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я працівника є те, що продовження роботи позивача створюватиме загрозу для здоров'я та життя. Крім того, згоду профспілки було отримано 24.05.2013 року, це обумовлено тим, що існує графік роботи профспілкового комітету та його президії, на якому розглядаються питання звільнення й інші питання, і скликати його на день звільнення позивача було б недоцільно. Третя особа в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи в його відсутність не надходило. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач працював на посаді проходчика ПР, в ході медогляду було виявлено захворювання, яке є протипоказаним для роботи в шахті. Для уточнення діагнозу позивача була направлено на обстеження з збереженням заробітної плати, потім на ВКК. На підставі довідки ЛКК був звільнений з посади за станом здоровя, бо були відсутні робочі місця, де міг би працювати позивач, про що суду надана довідка. Такі місця повинні були бути на поверхні. Крім того при запропонуванні іншого місяця роботи позивачу потрібно було надати документи ( посвідчення, дипломи) які б могли підтвердити його кваліфікацію, але які у нього такі документи були відсутні, тому і пропонувались позивачу робочі місця, яке потребують підтвердження кваліфікації і відсутністю вакантних місць. Суд досліджує надані докази: копія паспорту та ідентифікаційного номеру позивача, копія трудової книжки, копія висновок ВКК№ 886 від 20.05.2013 року( а.с.15), копія довідки № 929 від 23.05.2013 року ( а.с.16), копія наказу від 23.05.2013 року № 642-к( а.с.19), витяг з протоколу № 0-19 засідання адміністрації та президії профспілкового комітету від 24.05.2013 року ( а.с.20), копія епікризу №11.05.12 ( а.с.2424-зв. ), копія картки періодичного медичного огляду від 14.08.2012 ( а.с.25-25зв.), копія наказу про направлення [PERSON] на обстеження ( а.с. 27), довідка про заробітну плату ( а.с.29), довідка від 10.09.20913 року № 1402 ( а.с.48), довідка про укомплектування працівників поверхні ВП «Шахта ім.. Мельникова» станом на 23.05.2013 року ( а.с.54-56), копія довідки № 144 від 05.02.2104 року ( а.с.85), копія повідомлення про професійне захворювання ф.П-3 від 05.02.2014 року № 103 ( а.с.94). Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно з п. 2. ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Статтею 43 КЗпП встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно ч. 1 ст. 170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоровя надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. Частина 5 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, встановлює, що працівника, який за станом здоров'я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства. Пунктом 21 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 встановлено, що при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Судом встановлено, що на підставі наказу № 355к від 20.03.2012 року був прийнятий підземним проходчиком 5 розряду з повним робочим днем під землею. Відповідно до наданих суду : висновку ЛКК № 886 від 20.05.2013 року він хворів хронічним необструктивним бронхітом, прикореневій пневмофіброз, та йому протипоказано робота в умовах підвищеної запиленості вугільно-природним пилом, і згідно довідки ЛКК № 929 від 23.05.2013 року, позивач може працювати за іншими професії, які не є шкідливими: підвищена запиленість вугільно-породним пилом, переліку таких професій адміністрація шахти не надала ЛКК. Наказом від 23.05.2013 року № 642к [PERSON] звільнено з 23.05.2013 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоровя, та в звязку з відсутністю відповідних вакантних робочих місць, згідно висновку ЛКК № 886 від 20.05.2013 року, довідки ЛКК № 929 від 23.05.2013 року, та виписки з засідання президії профкому та адміністрації ВП «шахта ім. Д.Ф. Мельникова» № 0-19 від 24.05.2013 року. Згідно з випискою з засідання президії профкому та адміністрації ВП «шахта ім. Д.Ф. Мельникова» № 0-19 від 24.05.2013 року, профспілка 24.05.2013 року дала згоду на звільнення позивача, на підстав п. 2 ст. 40 КЗпП України. Посилання представника відповідача, на те що згоду профспілки було отримано 24.05.2013 року,і це обумовлено тим, що існує графік роботи профспілкового комітету та його президії, на якому розглядаються питання звільнення й інші питання, і скликати його на день звільнення позивача було б недоцільно, є необґрунтованим, оскільки законом передбачена певна процедура отримання згоди профкому. Таким чином, була порушена передбачена законодавством процедура звільнення, не було отримано попередньої згоди профспілки на звільнення. З наведених вище підстав суд вважає, що звільнення [PERSON] на підставі наказу ВП «шахта ім. Д.Ф. Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля» від 23.05.2013 року № 642-к є незаконним, а позивач у відповідності зі ст. 235 КЗпП підлягає поновленню на посаді на посаді прохідника дільниці «ПР-1» Відокремленого підрозділу «шахта ім. Д.Ф. Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля». Суд вважає, що незаконним звільненням з роботи позивачеві дійсно була завдана моральна шкода, зазначене змусило його докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Вирішуючи питання розміру грошового відшкодування завданої моральної шкоди, суд враховуючи глибину й тривалість моральних страждань, і виходячи із засад розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн., частково задовольнивши його вимоги у цій частині. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, тому у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вимоги позивача також підлягають задоволенню. Так, з ч. 2 Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вбачається, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Зважаючи на те, що згідно до довідки про заробітну плату № 497 ( а.с.29) позивач отримував заробітну плату у січні та лютому 2013 року, а у березні та квітні 2013 року взагалі не мав виходів на роботу та зарплату не отримував, суд вважає за доцільне, зважаючи на дату звільнення позивача - 23.05.2013 року, взяти до розрахунку дані за січень та лютий 2013 року. Проведення розрахунку середнього заробітку провадиться судам згідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати. Так, при розрахунку середньомісячної кількості робочих днів суд виходить з того, що у січні 2013 року та лютому 2013 позивач мав 15 та 3 робочих дня відповідно, тому, ця кількість становить 9 днів (15+3/2). Середньоденна заробітна плата становить 336,52 грн./день (4837,72+ 1219,63/15+ 3). Середньомісячна заробітна плата складає 3028,68 грн. (9*336,52). Середній заробіток за час затримки розрахунку з 23.05.2013 року па 26.02.2014 суд встановлює виходячи з наступного. За період з 24.05.2013 раку по 31.05.2013 року - 781,59 грн.( 8дн.х100%: 31 дн. = 25,8%; 3028,68 х 25,8% : 100%= 781,59 грн.) ; за період з 01.06.2013 року по 31.01.2014 року, тобто 8 повних місяців ( 3028,68 грн.х 8 мес.) = 24229,44 грн. та за період з 01.02.2014 року по 26.02.2014 року ( 26дн. х 100% : 28 дн. = 92,86%, 3028,68грн. х 92,86% : 100%)= 2812,35 грн.; , що загалом становить - 27823,38 грн.( 781,59грн.+24 229,44 грн. +2812,35грн.) Згідно ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в присудженні працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст.40, 43, 170, 235,237-1 КЗпП України,

Outcome: partial