Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Надра» звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 08.05.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством Комерційний Банк «Надра» назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 814135/ФЛ про надання строкового кредиту у сумі 55000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 20,49 % річних та комісії (плата за управління кредитом) із розрахунку 0,1% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору і станом на 09.08.2013 р. заборгованість складає 73437,20 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту 45085,37 грн., заборгованість за відсотками 19269,38 грн., комісія 1659,13 грн., пеня 585,36 грн., штраф 5500,00 грн., індекс інфляції 1337,96 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 08.05.2008 р. було укладено договір поруки № 814135/ФЛ/П з [PERSON] Просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 09.08.2013 р. у сумі 73437,30 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту 45085,37 грн., заборгованість за відсотками 19269,38 грн., комісія 1659,13 грн., пеня 585,36 грн., штраф 5500,00 грн., індекс інфляції 1337,96 грн. та понесені по справі судові витрати: судовий збір у розмірі 734,77 грн. В подальшому представником позивача, посилаючись на вищевикладені обставини, були збільшені позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 28.04.2014 р. у сумі 321826,53 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту 45085,37 грн., заборгованість за відсотками 25993,14 грн., комісія 2036,28 грн., пеня 243211,74 грн., штраф 5500,00 грн. та понесені по справі судові витрати: судовий збір у розмірі 3218,27 грн. В подальшому представником позивача, посилаючись на вищевикладені обставини, були збільшені позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 26.08.2014 р. у сумі 337649,41 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту 45085,37 грн., заборгованість за відсотками 29072,54 грн., комісія 2212,15 грн., пеня 255777,35 грн., штраф 5500,00 грн. та понесені по справі судові витрати: судовий збір у розмірі 3653,60 грн. В подальшому представником позивача, посилаючись на вищевикладені обставини, були збільшені позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 26.08.2014 р. у сумі 337649,41 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту 45085,37 грн., заборгованість за відсотками 29072,54 грн., комісія 2212,15 грн., пеня 255777,35 грн., штраф 5500,00 грн. та понесені по справі судові витрати: судовий збір у розмірі 3811,82 грн. Представник позивача, діючий на підставі довіреності, в судовому засіданні збільшені позовні вимоги від 03.11.2014 р. підтримав в повному обсязі, посилаючись на вищевикладені обставини, а також суду пояснив, що з даними позовними вимогами до відповідачів Банк звернувся вперше 07.05.2014 р., будь-яких договорів реструктуризації або продовження дії договору про сплату кредитних коштів з відповідачами не укладалось, однак ними була направлена досудова вимога відповідачу [PERSON] Просить суд останні позовні вимоги від 03.11.2014 р. задовольнити та стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 26.08.2014 р. у сумі 337649,41 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту 45085,37 грн., заборгованість за відсотками 29072,54 грн., комісія 2212,15 грн., пеня 255777,35 грн., штраф 5500,00 грн., також стягнути з відповідачів понесені по справі судові витрати, а саме судовий збір пропорційно заявлених позовних вимог, а також повернути з державного казначейства на їх користь зайво сплачений судовий збір згідно меморіальних ордерів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме визнав заборгованість за сумою кредиту - 45085,37 грн., заборгованість за відсотками - 29072,54 грн., комісію - 2212,15 грн., не визнав повністю пеню - 255777,35 грн., штраф - 5500,00 грн., а також суду пояснив, що кредит не сплачував бо в нього зменшився розмір заробітної плати, також у нього на утриманні є троє малолітніх дітей, з яких сама маленька дитина [PERSON] з кінця 2012 р. захворіла і після цього вони її постійно лікували. Заявив клопотання про застосування ч.3 ст. 551 ЦК України та просив суд зменшити розмір пені до розміру основного боргу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю та суду пояснила, що кредит не сплачували бо у них на утриманні є троє малолітніх дітей, з яких сама маленька дитина [PERSON] приблизно в 2012 р. захворіла і після цього вони її постійно лікували, а вона на той час не працювала. Заявила клопотання про застосування ч.3 ст. 551 ЦК України та просила суд зменшити розмір пені до розміру основного боргу. Залучену до матеріалів справи досудову вимогу вона не отримувала. А також просила суд відмовити в задоволенні позову повністю у зв'язку з пропуском позивачем позовної давності та застосувати до позовних вимог ч.4 ст. 559 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та суду пояснив, що позивач пропустив строк стягнення з поручителя [PERSON] заборгованості за даним кредитним договором та просив суд відмовити в задоволенні позову повністю у зв'язку з пропуском позивачем позовної давності та застосувати до позовних вимог ч.4 ст. 559 ЦК України. В досудовій вимозі, яка нібито направлена відповідачу [PERSON] не містить вихідного номеру та дати направлення, також і з реєстру поштових повідомлень не вбачається дати направлення, а також не має взагалі будь-яких доказів на підтвердження отримання [PERSON] досудової вимоги, тому ці докази приймати до уваги не можливо. Також заявив клопотання про застосування ч.3 ст. 551 ЦК України та просив суд зменшити розмір пені до розміру основного боргу. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 08.05.2008 р. між Відкритим Акціонерним товариством Комерційний Банк «Надра» в особі в.о. начальника відділення №28 філії ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено споживчий кредитний договір № 814135/ФЛ про надання строкового кредиту у сумі 55000,00 грн., з кінцевим терміном повернення 07.05.2013 р., зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 20,49% річних, платою за управління кредитом у розмірі 0,1% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією договору. Відповідно до п. 1.3.1 Договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 20,49 % річних, плата за управління кредитом сплачується щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,1% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом. Згідно п. 5.1 Договору у разі прострочення позичальником строку сплати необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення терміну дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплаті всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Відповідно до п. 5.2 Договору у разі порушення вимог п.п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього Договору позичальник сплачує банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеного п. 1.1 цього Договору, за кожний випадок. В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] не повертає кредит позивачу в строки, визначені в п.3.3 Договору, а також не сплачує відсотки за користування кредитом, таким чином виникла заборгованість перед позивачем, загальна сума якої станом на 26.08.2014 р. складає 337649,41 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту 45085,37 грн., заборгованість за відсотками 29072,54 грн., комісія 2212,15 грн., пеня 255777,35 грн., штраф 5500,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 814135/ФЛ від 07.05.2008 р. Також, 08.05.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 814135/ФЛ/П, що підтверджується копією договору, відповідно до п.п. 1.1,1.2,1.3,1.4,2.1,2.2,3.1 якого відповідач [PERSON] зобов'язалася перед позивачем відповідати за виконання відповідачем [PERSON] всіх його зобов'язань перед Банком в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 814135/ФЛ від 07.05.2008 р., в тому ж обсязі, що і відповідач [PERSON], зокрема, за повернення основної суми боргу, відсотків за користування кредитом, за сплату пені та можливих санкцій. Відповідальність позичальника і поручителя є солідарною. Як вбачається з досудової вимоги відповідачу [PERSON] та списку поштових відправлень, в досудовій вимозі на суму 300702,91 грн. відповідачу [PERSON] не зазначено вихідного номеру та досудова вимога і список поштових відправлень не містять дати направлення даної досудової вимоги відповідачу, в чеку, який знаходиться в списку вбачається дата 05.11.2013 рік. [PERSON] та [PERSON] з 12 листопада 2004 р. перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом РАЦС Тернівського міського управління юстиції, згідно актового запису №202. Від сумісного життя мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], актовий запис №143 від 10.06.2008 р., [PERSON], [INFO], актовий запис №39 від 23.04.2008 р., [PERSON], [INFO], актовий запис №38 від 23.04.2008 р., які проживають з ними, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та довідкою КП «ТЖКП» від 01.12.2014 року, випискою з фінансового облікового рахунку від 01.12.2014 р. Згідно довідки КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Тернівки» [PERSON] перебуває на «Д» обліку з наступними діагнозами: респіраторно афективні приступи, метаболічна кардіопатія, дефіцит ваги тіла, гіпотрофія 2 ст., синдром мозкової дизфункції. Як вбачається з виписок з амбулаторної картки та виписок з історії хвороби відносно [PERSON] вона знаходиться на обліку у лікарів та з середині 2012 року постійно хворіє у зв'язку з чим проходить курси лікування. Як вбачається з довідки про доходи [PERSON] від 02.12.2014 р. та копії трудової книжки, [PERSON] - 20.09.2012 року була звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, знову вийшла на роботу 29.05.2014 р. і працює молодшою медичною сестрою в «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Тернівки» та отримує заробітну плату у розмірі 1339,80 грн. Як вбачається з довідок про дохід відповідача [PERSON] №604 та №605 від 01.12.2014 р., [PERSON] постійно працює з 11.10.2004 р. прохідником в ВСП ШУ Павлоградське ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та отримує стабільну заробітну плату, яка порівняно з 2013 роком в 2014 році збільшилась, а не зменшилась як зазначає відповідач [PERSON] Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. ст. 526, 610 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання визнаються його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до ч. 1 ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно постанови №5 пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Частина 3 ст. 551 ЦК України надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність із розміром основного зобов'язання. Отже, враховуючи що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості по кредиту, а відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені, а також суду надані пояснення, відповідно до яких більшу частину доходу, яких він отримує витрачає на придбання ліків для дитини, яка хворіє тяжкими хронічними захворюваннями, суд вважає за необхідне зменшити розмір стягнення пені до розміру основного зобов'язання, тобто до 45085,37 грн., з урахуванням матеріального становища відповідача та того, що дійсно розмір пені значно перевищує розмір заборгованості по кредиту. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п.39,42 постанови №10 пленуму ВССУ від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Статтею 7 Закону № 3674-VI врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору (статті 214, 215 ЦПК). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом № 3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовом задовольнити частково, та з урахуванням ч.3 ст. 551 ЦК України, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 126957,43 грн., з яких заборгованість по кредиту - 45085,37 грн., заборгованість за відсотками - 29072,54 грн., комісія - 2212,15 грн., пеня 45085,37 грн., штраф 5500,00 грн., а також підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра», сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3376,49 грн. Згідно п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Як вбачається з меморіальних ордерів №10 від 11.09.2013 р. №12 від 25.07.2014 р. та № 15 від 16.09.2014 р. позивачем відповідно був сплачений судовий збір у розмірі 734,37 грн., 2919,23 грн. та 158,22 грн., позовні вимоги заявлені на загальну суму 337649,41 грн., тому зайво сплачений позивачем судовий збір складає 434,73 грн., на підставі чого суд приходить до висновку про задоволення заяви представника позивача про повернення зайво сплаченого судового збору, з урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про повернення з державного казначейства позивачу ПАТ КБ «Надра» зайво сплаченого ним судового збору у розмірі 434,73 грн. В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до відповідача [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правовою захисту, не заборонений законом. Так, згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З вищезазначеного договору поруки № 814135/ФЛ/П вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Крім того, у кредитному договорі № 814135/ФЛ строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 07 травня 2013 року (пункт 1.4). За таких обставин у ПАТ КБ "Надра" виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 07 травня 2013 року, протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до поручителя банк пред'явив лише 07 травня 2014 року, тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку (постанови від 18 липня 2012 р. № 6-78цс12, від 21 травня 2012 р. № 6-48цс11, від 23 травня 2012 р. № 6-33цс12). Судом не можуть бути прийняти до уваги посилання представника позивача на досудову вимогу, оскільки в досудовій вимозі на суму 300702,91 грн. відповідачу [PERSON] не зазначено вихідного номеру та досудова вимога і список поштових відправлень не містять дати направлення даної досудової вимоги відповідачу, в чеку, який знаходиться в списку вбачається дата 05.11.2013 рік, а також не має достовірних даних та доказів про те, що досудову вимогу відповідач [PERSON] отримувала, а в своїх пояснення цей факт вона заперечує. Будь-яких інших доказів на підтвердження позовних вимог до відповідача [PERSON] позивачем ПАТ КБ «Надра» або представником позивача суду не надавалось. З урахуванням зазначеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі.

Outcome: partial