Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 02.09.2009 між позивачем та [PERSON] укладено договори № 02821 та № 02940 про надання послуг на придбання товару на умовах «Програми діяльності Приват-Плюс», а саме на придбання будівельних матеріалів вартістю 30000 грн. та 100000 грн. відповідно. Згідно п. 3.1.2 ст. 3 Договорів та п. 4.1 ст. 4 «Програми діяльності Приват-Плюс» [PERSON] зобовязався сплачувати щомісяця загальний платіж в сумі 271,67 грн. та 905,56 грн. відповідно протягом 180 місяців. 26.01.2010 [PERSON] також підписано Додаток № 3 до Договору № 02821, згідно якого залишкова заборгованість відповідача за Договором складає 31785,39 грн. і термін її сплати в строк до 01.10.2019. Також 26.01.2010 [PERSON] підписано Додаток № 3 до Договору № 02940, згідно якого залишкова заборгованість відповідача за Договором складає 105950,52 грн. і термін її сплати в строк до 01.10.2019. Для забезпечення виконання [PERSON] умов Договору позивач та відповідачі [PERSON], [PERSON] уклали договір поруки від 26.01.2010, згідно з яким поручителі зобовязуються перед кредитором солідарно відповідати за невиконання боржником зобовязань за договорами № 02821 та № 02940 про надання послуг на придбання товару на умовах «Програми діяльності Приват-Плюс» від 02.09.2009. Однак відповідач [PERSON] порушив умови Договорів та не виконує взяті на себе зобовязання, внаслідок чого станом на 06.03.2017 виникла заборгованість за договором № 02821 у розмірі 30206,96 грн. та за договором № 02940 в розмірі 100689,28 грн. Так як [PERSON]Л в добровільному порядку не погашає заборгованість, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь вказану заборгованість, а також стягнути з [PERSON] штраф за договором № 02821 в розмірі 6041,39 грн. та за договором № 02940 в розмірі 20137,85 грн., а також з [PERSON] та [PERSON]М штрафи в сумі по 1177,23 грн. з кожного та судові витрати у справі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю. Пояснив, що відповідач [PERSON] зобовязався сплатити отримані кошти протягом 180 місяців і в строк до 20.10.2011 вносив платежі без порушень. Просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договорами № 02821 та № 02940, а також штрафи і судові витрати. Відповідачі, повідомлені у встановленому порядку про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з поручителів [PERSON] та [PERSON] Заперечення обґрунтовані тим, що [PERSON] припинив сплачувати щомісячні платежі в листопаді 2011 року. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Згідно п. 18 Договору поруки строк дії даного договору не встановлений, а тому позивач повинен був, починаючи з листопада 2011 року, протягом 6 місяців звернутись до суду для захисту порушеного права. Оскільки такі дії позивачем вчинені не були, то порука вважається припиненою. Вказане також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 17.09.2014 (справа № 6-53цс14). Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. 02 вересня 2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» та [PERSON] уклали договір № 02821, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу послуги щодо придбання товару, зазначеного в додатку № 2 до даного договору, на умовах «Програми діяльності Приват-Плюс», що є додатком № 1 до договору, а саме на придбання будівельних матеріалів вартістю 30000,00 грн. Відповідно до додатку № 2 та п. 4.2. Додатку № 1 [PERSON] зобовязався сплачувати протягом 180 місяців щомісячний загальний платіж в розмірі 271,67 грн. протягом перших 20 календарних днів кожного поточного місяця (а.с. 11-14). 26 січня 2010 року [PERSON] підписано додаток № 3 до договору № 02821 від 02.09.2009, відповідно до якого заборгованість за вказаним договором станом на 26.01.2010 становить 31785,39 грн., погашення якої [PERSON] зобовязався здійснити в термін до 01.10.2019 (а.с. 14). Також 02 вересня 2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» та [PERSON] уклали договір № 02940, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу послуги щодо придбання товару, зазначеного в додатку № 2 до даного договору, на умовах «Програми діяльності Приват-Плюс», що є додатком № 1 до договору, а саме на придбання будівельних матеріалів вартістю 100000,00 грн. Відповідно до додатку № 2 та п. 4.2. Додатку № 1 [PERSON] зобовязався сплачувати протягом 180 місяців щомісячний загальний платіж в розмірі 905,56 грн. протягом перших 20 календарних днів кожного поточного місяця (а.с. 7-10). 26 січня 2010 року [PERSON] підписано додаток № 3 до договору № 02940 від 02.09.2009, відповідно до якого заборгованість за вказаним договором станом на 26.01.2010 становить 105950,52 грн., погашення якої [PERSON] зобовязався здійснити в термін до 01.10.2019 (а.с. 10). З метою забезпечення виконання [PERSON] умов Договорів позивач та відповідачі [PERSON], [PERSON] уклали договір поруки від 26.01.2010, згідно з п. 4 якого поручителі зобовязуються перед кредитором солідарно відповідати за невиконання боржником зобовязань за договорами № 02821 та № 02940 про надання послуг на придбання товару на умовах «Програми діяльності Приват-Плюс» від 02.09.2009 (а.с. 15). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно п. 3.1.2. договорів [PERSON] зобовязалась щомісячно сплачувати щомісячний чистий платіж та щомісячні адміністративні витрати, які разом становлять 271,67 грн. за договором № 02821 та 905,56 грн. за договором № 02940, що передбачено додатками № 2 до договорів. Згідно розрахунків заборгованості за договорами відповідач [PERSON] востаннє в строки, визначені договорами, здійснив обовязковий щомісячний платіж 20.10.2011, потім тривалий час не вносив чергові платежі, а в період з 23.10.2015 по 21.04.2016 знову сплачував кошти за договорами. Після 21.04.2016 [PERSON] перестав вносити щомісячні платежі, чим порушив п. 4.1.3 «Програми діяльності Приват-Плюс» (а.с. 20-27). За змістом ст.ст. 611, 549 ЦК України у разі порушення зобовязання боржник повинен сплатити неустойку, одним із видів якої є штраф. Пунктом 11.3 «Програми діяльності Приват-Плюс» визначено, що у випадку невиконання або неналежного виконання платіжної вимоги боржник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 20 % від суми несплачених щомісячних загальних платежів, які залишились до сплати (а.с. 9, 13). Станом на 06.03.2017 розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем за договором № 02821 складає 30206,96 грн., а розмір штрафу 6041,39 грн., а за договором № 02940 заборгованість складає 100689,28 грн.. а штраф 20137,85 грн. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі договору № 02821 від 02.09.2009 та додатків № 2 та № 3 до нього отримав від позивача послуги щодо придбання будівельних матеріалів вартістю 30000 грн. і зобовязався сплачувати щомісячний загальний платіж в розмірі 271,67 грн. до 01.10.2019. Також відповідач [PERSON] на підставі договору № 02940 від 02.09.2009 та додатків № 2 та № 3 до нього отримав від позивача послуги щодо придбання будівельних матеріалів вартістю 100000 грн. і зобовязався сплачувати щомісячний загальний платіж в розмірі 905,56 грн. до 01.10.2019. Проте, взяті на себе зобовязання щодо своєчасної сплати щомісячних платежів [PERSON] з листопада 2011 року не виконує в повному обсязі, чим істотно порушує умови укладених договорів. Період з 23.10.2015 по 21.04.2016, коли [PERSON] вносив платежі для погашення заборгованості, враховані позивачем при визначенні розміру заборгованості. Зважаючи на те, що пунктом 11.3 «Програми діяльності Приват-Плюс» встановлено обовязок [PERSON] сплачувати позивачу штраф, а також те, що [PERSON] не виконує взятті на себе зобовязання щодо своєчасної сплати щомісячних платежів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення заборгованості, а також сплати штрафів, належних йому відповідно до умов договорів та норм чинного законодавства. Щодо солідарного стягнення заборгованості за договорами № 02821 та № 02940 від 02.09.2009 з поручителів [PERSON] та [PERSON] суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити з огляду на таке. Як зазначалось вище, з метою забезпечення виконання [PERSON] умов Договорів позивач та відповідачі [PERSON], [PERSON] уклали договір поруки від 26.01.2010, згідно з умовами якого зобовязались перед кредитором солідарно відповідати за невиконання боржником зобовязань за договорами № 02821 та № 02940 про надання послуг на придбання товару на умовах «Програми діяльності Приват-Плюс» від 02.09.2009 до повного виконання боржником своїх зобовязань (п. 4, 18 договору поруки). Разом з тим, зобов'язання виникають із підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України, зокрема\~\~договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша\~статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга\~статті 554 ЦК України). Проте, припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша\~статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті\~251,\~252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті\~251, частини четвертої статті\~559\~ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін\~\~кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручителі) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 01.10.2019 (п. 3.1.2 додатків № 3 до договорів), сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з додатками № 2 до договорів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договорів. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з\~\~\~\~ частиною третьою\~статті 254 ЦК України\~спливає у відповідне число останнього місяця строку. У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитними договорами кредитор використав передбачене частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~та пунктом 3.2.3 додатків № 3 до договорів право на односторонню зміну умов кредитних договорів, надіславши 16 січня 2017 року вимоги, у тому числі поручителям, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів не пізніше 10 календарних днів з моменту отримання вимоги (а.с. 16-19). Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої\~статті 1050 ЦК України\~строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою\~статті 559 ЦК України шестимісячний\~строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Разом із тим, як установлено судом, сторони продовжували виконувати свої права та обов'язки відповідно до первинних умов кредитного договору та додатків до нього з щомісячного погашення кредиту й сплати процентів до 20.10.2011, коли боржник перестав погашати кредит, що підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості (а.с. 20-23). Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла у боржника за період з 01.11.2011 до березня 2017 року (часу звернення позивача до суду) у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення заборгованості перед позивачем, за вирахуванням сум, сплачених [PERSON] в період з 23.10.2015 по 21.04.2016. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання\~\~цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до\~статті 554 ЦК України\~поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила\~(з урахуванням положень частини четвертої\~статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителів. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з договорів та додатків № 2 та № 3 до них, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 20 числа кожного поточного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до\~статті 261 ЦК України\~починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою\~статті 559 ЦК України шестимісячного\~строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Така правова позиція викладена Судовою палатою у цивільних і кримінальних справах Верховного Суду України у постановах від 23.05.2012 у справі N 6-33цс12, від 17.09.2014 в справі № 6-53цс14. Із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] з 01.11.2011 умов договорів письмові вимоги до поручителів позивач пред'явив в січні 2017 року (а.с. 10), а з даним позовом до суду звернувся лише в березні 2017 року, тобто вже після спливу встановленого частиною 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного\~строку. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог позивача до відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. \~\~\~\~ На підставі викладеного вище та

Outcome: partial