Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, який під час розгляду справи уточнив, яким просить усунути перешкоди у реалізації права власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] виселити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], із житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення; зняти з реєстрації місця проживання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], в житловому будинку [ADDRESS] судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 06.02.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 197, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. В забезпечення належного виконання вищевказаного договору позики 06.02.2014 року було укладено іпотечний договір №205, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О., згідно якого в іпотеку було передано житловий будинок літ. А-1 [NUMBER] з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] Позивач зазначив, що у зв'язку із невиконанням [PERSON] умов договору позики, 04.02.2016 року [PERSON] набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], яке зареєстрував відповідно до вимог чинного законодавства України. Таким чином, на сьогоднішній день житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [INFO], на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої О.О., індексний номер: 28078344 від 04.02.2016 року. Згідно домової книги про реєстрацію місця проживання в будинку [ADDRESS], за даною адресою станом на сьогоднішній день зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]- [PERSON], який діяв на підставі договору про надання правової допомоги, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив задовольнити позов в повному обсязі та постановити рішення про виселення відповідачів з належної позивачу власності та зняти їх з реєстраційного облік за адресою [ADDRESS]. Також вказав, що є рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 травня 2014 року, яким [PERSON], [INFO] знято з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], про вказане рішення він дізнався під час розгляду справи, вказані обставини не були відомі позивачу під час звернення до суду з позовними вимогами. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно до правил ст.74 ЦПК України, неодноразово поштою викликалися у судове засідання за наявними у справі даними про їх місце проживання (а.с. 67-71, 73-76, 78-83, 101-110, 134-142), через оголошення у пресі - газеті «Слобідський край» від 07.05.2016 року № 55-56 (22331-22332), однак всупереч своїх процесуальних обов'язків повістки не отримували і при цьому ніяких заяв щодо зміни свого місця проживання до суду не надали, що свідчить про їх відсутність за цією адресою, внаслідок чого за змістом абз. 5 ч.5 вказаної статті ЦПК України вважається, що судова повістка вручена їм належним чином. Тому суд, у світлі вимог ст.6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" і положень ст.157 ЦПК України, для забезпечення належного балансу процесуальних прав та обов'язків сторін у справі вважає за можливе розглянути позов за відсутності відповідачів. Представник третьої особи - Фрунзенського районного відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області у судовому засіданні при вирішенні справи по суті поклалася на розсуд суду та вказала, що відповідача [PERSON], вже знято з реєстрації. Представник Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради правом на участь в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки. Представник надав заяву з проханням слухати справу за їх відсутністю, та винести рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права (а.с. 143-144). Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та, зі згоди сторони позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин Суд, вислухавши представника позивача, представника третьої особи - Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, в зв*язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно матеріалів справи 06.02.2014 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було укладено договір позики, зареєстрований в реєстрі №197, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. на суму 265205,00 грн. (а.с. 10). Вказаний договір було уклало з зазначення строку повернення позики - 06.08.2014 року. Згідно п.п. 4 п. 4 зазначеного договору - у випадку, якщо в строк до 06.08.2014 року вступить в законну силу постанова або рішення будь-якого суду чи уповноваженого органу про стягнення з [PERSON] будь-якої грошової суми або вилучення будь-якого належного йому майна, він зобов'язаний сповістити про це Позикодавця - [PERSON], який з цієї ж дати набуває право вимоги дострокового виконання його зобов'язань за цим договором та звернення стягнення на передане йому в іпотеку майно. В забезпечення належного виконання договору позики 06.02.2014 року, між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі № 205, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О., згідно якого в іпотеку було передано житловий будинок літ. А-1 [NUMBER] з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] На вищевказаний предмет іпотеки накладається заборона відчуження нерухомого майна (а.с 11-13). Як вбачається з даного договору іпотеки житловий будинок за адресою [ADDRESS] належав [PERSON] на праві приватної власності: ? - на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Лук'яновою О Б. 26.12.2012 року за реєстром №3146. Право власності Іпотекодавця на вищевказану 1/2 частину житлового будинку, зареєстроване у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 27.02.2014 року, індексний номер витягу 801594, номер запису про право власності: 229542, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 14406163101, державним реєстратором Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Хаткевич І.І.; 1/2 частина - на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Лук'яновою О Б. 26.12.2012 року за реєстром №3149. Право власності Іпотекодавця на вищевказану 1/2 частину житлового будинку, зареєстроване у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 27.02.2014 року, індексний номер витягу 800134, номер запису про право власності: 229062, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 14406163101, державним реєстратором Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Хаткевич І.І. Відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.02.2016 р. індексний номер документа 52626300 - житловий будинок за адресою [ADDRESS], реєстраційний номер об*єкта нерухомого майна - 14406163101, належить власнику [PERSON] (ІНН [NUMBER]) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28078344 від 04.02.2016 р. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується відомостями адресно - довідкового підрозділу ГУДМС, УДМВС України в Харківській області, станом на 5 квітня 2016 року в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON], [INFO] з 31.08.1973 р., [PERSON], [INFO] з 15.12.2011 року, [PERSON], [INFO] з 15.12.2011 р., [PERSON], [INFO] з 22.11.2012 р., а відповідачка [PERSON], [INFO], знята з реєстрації згідно рішення суду від 22.05.2014 р. (а.с. 94-98). Крім того, згідно з адресної картки (форми Б), наданої Фрунзенським РВ ГУДМС України в Харківській області листом в судовому засіданні 17.05.2016 року, також вбачається, що в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON], [INFO] з 31.08.1973 р. дата виписки відсутня, [PERSON], [INFO] з 15.12.2011 року дата виписки відсутня, [PERSON], [INFO] з 15.12.2011 р. дата виписки відсутня, [PERSON], [INFO] з 22.11.2012 р. дата виписки відсутня, а відповідачка [PERSON], [INFO], знята з реєстрації згідно рішення суду від 22.05.2014 р. (а.с. 111-120). Відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 травня 2014 року [PERSON],[INFO] знято з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] та рішення набрало законної сили. Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини. Встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині зняття з реєстраційного обліку та виселення [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS]. Також, згідно матеріалів справи вбачається, що позивачем в особі представника [PERSON] неодноразово на адресу мешкання відповідачів було направлено вимоги про виселення з житлового будинку та зняття з реєстраційного обліку, які залишилися без відповіді (а.с. 20-24). Згідно до вимог ч.3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов*язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Оскільки звернення стягнення на зазначений вище житловий будинок як на предмет іпотеки відбулось в позасудовому порядку, вимога позивача про добровільне виселення відповідачів з зазначеної квартири є обов»язковою для їх виселення, хоча матеріали справи містять письмові вимоги [PERSON] які були направлені відповідачам 12.03.2016 р.про добровільне виселення з житлового будинку [ADDRESS] у строк до 11.04.2016 р., але відповідачі не звільнили будинок і не знялись з реєстраційного обліку до теперішнього часу, що перешкоджає позивачу користуватися майном. У відповідності до ч 3 ст. 10, ч 2 ст.59, ч 1, ч 4 ст..60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для свого власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд вважає, що позивач довід, що він є належним, законним власником майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] та має право вимагати усунути перешкоди у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.. 383 ЦК України та ст.. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім*ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З припиненням права власності на жиле приміщення, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] втрачають право користування житловим будинком та підлягають виселенню. Як встановлено в судовому засіданні, позивач не має можливості користуватися своїм житловим будинком, який належить йому на законній підставі, оскільки в житловому будинку проживають відповідачі. Відповідно до ст..ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та може звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Способом захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання судом цього права. Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно- правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть. Тобто, рішення суду про виселення є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. На підставі вивчених у судовому засіданні обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідачі не є власниками житлового будинку та зберігаючи реєстрацію у будинку [ADDRESS], тим самим перешкоджають власнику [PERSON] володіти, розпоряджатися та користуватися своєю власністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial