Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини до досягнення дитиною трирічного віку, вказуючи, що вона зі своїм чоловіком відповідачем по справі 29 жовтня 2011 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від свого обовязку утримувати дітей, відмовляється надавати кошти на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, витрачає гроші на свої потреби, інтересами сімї не цікавиться. Відповідач має неповнолітню дитину від попереднього шлюбу та сплачує аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку згідно рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2005 року. Оскільки відповідач працює у ТОВ «Дніпрокераміка» на посаді пакувальника, отримує заробітну плату у розмірі приблизно 5700 грн., має змогу утримувати дружину та їхніх спільних малолітніх дітей, тому позивачка просила постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її, позивача, користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 1/6 частині (загалом 1/3 частину) з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дітей та на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення молодшою донькою [PERSON] трирічного віку. Також позивачка просила судові витрати покласти на відповідача. Позивачка, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася і уповноважених представників не направила. 24 лютого 2017 року до суду від неї надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився і уповноважених представників не направив. 13 березня 2017 року до суду від нього надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає у повному обсязі і просить позов задовольнити. У звязку з заявами осіб, які беруть участь у справі про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивачки на задоволенні позову, визнання у повному обсязі позовних вимог відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем у частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в цій частині. Так, судом у судовому засіданні з копій свідоцтв про народження встановлено, що відповідач є батьком малолітніх доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.7,11). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Із позовної заяви і доданих до неї матеріалів судом встановлено, що діти проживають разом з матірю, відповідач у справі допомогу на утримання дітей не надає, працездатний, за віком і станом здоровя може сплачувати аліменти, визнає у повному обсязі заявлені до нього позовні вимоги, у тому числі й заявлений розмір аліментів. Судом також враховано положення абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3, у якому наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. А відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У звязку з цим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі по 1/6 частині на кожну (загалом 1/3 частина) з усіх видів доходу, заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 14 лютого 2017 року, і до повноліття дітей. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на користь позивачки до досягнення молодшою донькою [PERSON] трирічного віку, суд керувався положеннями ч.2 ст.84 СК України, відповідно до якої дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Позивачка зазначила в позовній заяві, що вона просить стягнути на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення молодшою донькою [PERSON] трирічного віку. Однак, відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Проте, з позовної заяви судом встановлено, що відповідач має неповнолітню дитину від попереднього шлюбу та сплачує аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, що підтверджено копією рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2005 року, а також копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 жовтня 2005 року (а.с.19,20). Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Тобто судом встановлено, що у випадку задоволення позовних вимог позивачки про стягнення на її утримання аліментів у розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача, загальна сума відрахувань із заробітної плати (доходів) відповідача буде перевищувати 70 відсотків, що призведе до порушення його прав, у тому числі й на достатній життєвий рівень для себе, що гарантовано ст. 48 Конституції України. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 1/9 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення молодшою донькою [PERSON], [INFO], трирічного віку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд керувався положеннями ч.3 ст.88 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що позивачку [PERSON] звільнено від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір у даній справі у сумі 640,00 грн. має бути стягнуто з відповідача у дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial