Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до Подільського районного суду м.Києва з позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги (в редакції від 12.07.2018 р.), просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання двох малолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі по 3 000,0 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття, а також стягнути аліменти на своє утримання у розмірі 3 000,0 грн. до досягнення сином [PERSON], [INFO], 3-річного віку. Позов мотивований тим, що з 05.10.2013 р. перебуває в відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припиненні, відповідачем подана заява про розірвання шлюбу, вона з дітьми проживає окремо, і діти перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги не надає. Відповідач інших утриманців не має, працездатний, має власний бізнес і декілька автомобілів в користуванні, здоровий за станом здоров'я, тому вважає, що має можливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Ухвалою від 12.06.2018 р. визнано необґрунтованим відвід головуючому, заявлений представником відповідача, та заява представника відповідача - адвоката [PERSON] передана на розгляд судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу. Ухвалою від 13.06.2018 р. представнику відповідача відмовлено у задоволенні його заяви про відвід головуючого у справі - судді Ларіоновій Н.М. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Позивач додала, що, крім допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку в розмірі 860 грн. щомісячно, іншого доходу вона немає, а відповідач має ще зареєстроване за ним нерухоме майно. Крім того, пояснила, що рішенням районного суду від 02.08.2018 р. шлюб між нею та відповідачем розірваний. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову в поновному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не доведено проживання з нею дітей, а утримувати позивача відповідач не має фінансової можливості, про стан здоров'я його довірителя йому невідомо. Додав, що позивач має автомобіль преміум-класу. Письмовий відзив на позовну заяву не подав, посилаючись, що це право сторони відповідача на подачу такого процесуального документу. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що з 05 жовтня 2013 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Даний шлюб було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 серпня 2018 р. (справа № 758/1000/18), що підтверджено копією рішення з ЄДРСР та про це не заперечували сторони у справі. Позивач та відповідач є батьками малолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджено копіями свідоцтв про народження. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 51 ч. 2 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ст.184 ч.1,2 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Приписами ст.182 ч.2 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З рішення суду від 02.08.2018 р. про розірвання шлюбу не вбачається, що між сторонами є спір про місце проживання дітей, представником відповідача не підтверджено в судовому засіданні належними та допустимими доказами його твердження про наявність такого спору. Крім того, молодша дитина сторін не досягла 3-річного віку, а відтак суд виходить з права позивача, як матері дітей, з якою проживають діти, на стягнення аліментів. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є людиною працездатного віку, сторонами у справі не підтверджено суду розмір доходу відповідача, представником відповідача не підтверджено суду того, що відповідач має проблеми зі здоров'ям. Визначаючи розмір аліментів, суд погоджується із запереченнями представника відповідача про те, що вказана в Інформаційній довідці з Державного реєстру нерухомого майна нерухомість, яка зареєстрована за відповідачем, є спільним майном подружжя, оскільки згідно даної довідки така нерухомість придбана під час зареєстрована шлюбу сторін - 02.03.2016 р., 25.02.2016 р., 12.02.2016 р. та 25.12.2013 р. Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, до вікової категорії якої відносяться діти сторін у справі, становить: з 1 липня 2018 р. - 1 559 грн., з 1 грудня - 1 626 грн. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов'язки до дитини, в т.ч. і обов'язку її утримання. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною 6 цієї статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, доводи позивачки про те, що відповідач може надавати на утримання дітей аліменти у розмірі по 3 000 грн. на кожного з синів щомісячно, свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли та спростовуються дослідженими матеріалами справи. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільних малолітніх дітей у розмірі 3 000,0 грн. щомісяця. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дітей, а також чинному законодавству. В зв'язку з чим приходить суд до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.192 ч.1 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Обов'язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, брати участь у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), передбачений ст.185 СК України, не є підставою вищевказаного позову, а тому у позивача є право звернутися з таким позовом як самостійним. Таким чином, позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 08 вересня 2018 р., і до повноліття дітей. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на дружину, суд виходить з такого. Згідно ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У ч.4 ст. 84 СК України зазначено, що право на таке утримання дружина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні достеменно встановлено, що малолітній син сторін у справі - [PERSON], [INFO], на час розгляду справи не досяг 3-річного віку. Відповідно до статті 13 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" право на виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має, зокрема, один з батьків дитини, який фактично здійснює догляд за дитиною. З огляду на те, що дитина, якій не виповнилося трьох років, проживає з матір'ю, а відповідач не надає матеріальної допомоги матері на утримання дитини добровільно, платник аліментів є працездатною особою, має задовільний стан здоров'я і має можливість матеріально забезпечити дитину та матір дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання позивачки частково та про доцільність стягнення з відповідача на утримання [PERSON] аліментів у розмірі 1 000,0 грн. щомісячно. Визначаючи розмір аліментів в даному розмірі, суд також враховує положення Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, становить з 01 липня 2018 р. - 1 435 грн., з 01 грудня 2018 р. - 1 497 грн. В зв'язку з чим, аліменти на користь позивача на її утримання підлягають стягнення з часу подання позову та до досягнення дитиною віку 3 років. Таким чином, позовні вимоги про стягнення аліментів на дружину також підлягають частковому задоволенню. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, в зв'язку з чим, з урахуванням розміру аліментів, які підлягають стягнення підлягає частковому задоволенню. Крім того, згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1 280,0 грн. (за дві вимоги немайнового характеру по ставці, що діяла на час звернення позивача до суду , - 640,0 грн. за кожну вимогу). На підставі ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 84, 141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial