Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Відокремленого підрозділу «Санаторій-профілакторій» [PERSON] національного технічного університету про стягнення заборгованості по заробітній платі 1071, 11 грн., компенсації за невикористану відпустку 518,66 грн., моральної шкоди в розмірі 5000 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , компенсації втрати частини заробітної плати , пов»язаної з інфляцією в розмірі 65, 23 грн., індексації заробітної плати в розмірі 51,30 грн. Вимоги мотивувала тим, що з січня 2009 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем на посаді комірника. Відповідно до наказу ректора [PERSON] національного технічного університету від 30.01.2015 року № 4-01 ВП «Санаторій-профілакторій» КНТУ» ліквідовано 30.01.2015 року. При звільненні, відповідач не виплатив їй заробітну плату за січень 2015 року в сумі 1071,11 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 518,66 грн. Разом з цим , відповідач повинен їй виплатити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 30.01.2015 р. по день ухвалення рішення судом ; компенсацію втраченої частини заробітної плати, пов»язаної з інфляцією, яка складає 65,23 грн. (65,23 = 1071,11 х (1,03 х 1,03 х 100-100):100 та індексацію заробітної плати за період заборгованості 51,30 грн. Крім того, у зв»язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати відповідачем спричинено їй і моральної шкоди , яку вона визначила в розмірі 5 000 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~ Під час розгляду справи, за клопотанням позивача, ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] національний технічний університет та Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності [PERSON] відділення виконавчої дирекції (а.с.39). 31.08.2015 року, позивач згідно поданої заяви , просила стягнути вказані вище кошти із належного відповідача [PERSON] національний технічний університет, крім того, просила також стягнути і вихідну допомогу в порядку ст. 44 КЗпП України в розмірі -1071,11 грн. ( а.с.152-156). Відповідач -Відокремлений підрозділ Санаторій-профілакторій [PERSON] національного технічного університету, його представник в судові засідання не з»являвся, повідомлявся. Співвідповідач - [PERSON] національний технічний університет, його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити . Зазначив, що ВП «Санаторій профілакторій КНТУ» був створений як відокремлений підрозділ [PERSON] національного технічного університету без статусу юридичної особи і діяв на підставі положень. За рахунок коштів фонду передбачалися витрати на оплату праці медичних працівників, адміністративного обслуговуючого персоналу, працівників блоку харчування, лікування осіб, які навчаються в університеті з денною формою навчання. Відповідно до умов договору, кошторису, порядку на університет покладався обов»язок за рахунок власних коштів забезпечити фінансування санаторію-профілакторію. Обов»язок фінансування заробітної плати працівників Санаторію покладався на [PERSON] обласне відділення фонду соціального страхування в особі виконавчої дирекції фонду. Кошти фонду згідно із затвердженим Кошторисом щомісяця перераховувалися на рахунок Санаторію виконавчою дирекцією відділення фонду відповідно до Договору. 12.01.2015 року виконавча дирекція фонду повідомила, що відповідно до Законну України від 28.12.2014 р. № 77-УІІІ фінансування та утримання санаторіїв - профілакторіїв за рахунок коштів фонду на передбачено. Тобто, фінансування санаторію з 01.01.2015 року припинено. Згідно наказу [PERSON] національного технічного університету від 30.01.2015 р. № 4-01 ліквідовано відокремлений підрозділ «Санаторій профілакторій» та зобов»язано головного лікаря вирішити питання щодо звільнення працівників санаторію-профілакторію. Представник Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в судовому засіданні позовні вимоги також не визнав. Зазначив, що предметом спору є невиконання відокремленим підрозділом «Санаторій-профілакторій» [PERSON] національного технічного університету обов»язків, які передбачені трудовим договором. Відповідно до Положення про відокремлений підрозділ «Санаторій-профілакторій», затвердженого ректором КНТУ 14.05.2011 року, власником санаторію-профілакторію є [PERSON] національний технічний університет. Санаторій-профілакторій очолює головний лікар, який призначається на посаду та звільняється з посади адміністрацією університету і діє на підставі виданої ним довіреності. Головний лікар санаторію-профілакторію має право приймати на роботу та звільняти з роботи працівників. До 01.01.2015 року за рахунок коштів фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності здійснювалося часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв. В зв»язку зі змінами законодавства, виконавча дирекція фонду обласного відділення 13.01.2015 року повідомила керівництво санаторію-профілакторію і університету про припинення часткового фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів фонду. Згідно наказу [PERSON] національного технічного університету від 30.01.2015 р. № 4-01 ліквідовано відокремлений підрозділ «Санаторій-профілакторій» та зобов»язано головного лікаря вирішити питання щодо звільнення працівників санаторію-профілакторію. Позивач перебувала в трудових відносинах з санаторієм-профілакторієм КНТУ і 30.01.2015 року була звільнення з роботи за п. 1\~ст. 40 КЗпП України. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона працювала у відокремленому підрозділі «Санаторій-профілакторій» головним бухгалтером та до 30.01.2015 року вела табель робочого часу всіх працівників, зокрема і позивача, яка виходила на роботу. Крім того, позивачу при звільненні також було нараховано компенсацію за невикористану відпустку в сумі 518 ,66 грн. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, представників співвідповідачів, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково ,з наступних підстав. Частиною 3\~ст. 10 ЦПК України\~ підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п.1ч.1ст.40 КЗпП). Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки [PERSON] працювала на посаді кухаря, офіціанта та комірника у Відокремленому підрозділі «Санаторій-профілакторій» КНТУ з 01 січня 2009 по 30 січня 2015 років (а.с. 8, 157). Згідно із наказом № 4-01 від 30.01.2015 року позивач звільнена із займаної посади з 30.01.2015 року відповідно до п.1\~ст. 40 КЗпП України (а.с. 8). Згідно довідки № 14 від 30.01.2015 року невиплачена заробітна плата позивача за січень 2015 року становить 1071 грн. 11 коп. та компенсація за невикористану відпустку 518 грн. 66 коп. (а.с. 6). Згідно\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. У відповідності з вимогами ч.1\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до\~ст. 83 КЗпП України\~та\~ст. 24 Закону України «Про відпустки»\~у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Згідно до наказу ректора [PERSON] НТУ від 30.01.2015 року№4-01 Відокремлений підрозділ «Санаторій-профілакторій» КНТУ ліквідовано 30.01.2015 року ( а.с. 5). Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача [PERSON] національного технічного університету щодо стягнення належної до виплати позивачу суми з Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та вважає, що стягнення заробітної плати підлягає саме з належного відповідача [PERSON] національного технічного університету, оскільки саме з відповідачем [PERSON] національним технічним університетом в особі Відокремленого підрозділу «Санаторій-профілакторій» КНТУ позивач перебувала у трудових відносинах. Відповідно до\~Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами зумовленими похованням» від 18.01.2001 року\~та Порядку часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.02.2009 року № 16 (далі Порядок) виконавча дирекція фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проводить фінансування санаторіїв-профілакторіїв підприємств, установ, навчальних закладів та організацій за рахунок коштів фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Відповідно до п. 1.4.3 Порядку № 16 таке часткове фінансування проводиться для оплати праці медичних працівників санаторіїв-профілакторіїв, які частково фінансуються за рахунок коштів фонду , а також на оплату праці адміністративного, обслуговуючого персоналу та працівників блоку харчування санаторіїв-профілакторіїв вищих навчальних закладів та професійно-технічних навчальних закладів, які частково фінансуються з рахунок коштів фонду. Таке часткове фінансування проводиться відповідно до договору укладеного із власником санаторію-профілакторію, п. 3.4 Порядку № 16, Договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію укладається на один календарний рік, по закінченню якого санаторій-профілакторій подає звіт про використання коштів . 31.12.2013 року був укладений договір між «Санаторій-профілакторій» КНТУ, [PERSON] національним технічним університетом та [PERSON] дирекцією [PERSON] обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів фонду. 28.12.2014 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01.01.2015 року. Цим законом з 01.01.2015 року часткове фінансування санаторії-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду не передбачено. На 2015 рік між «Санаторій-профілакторій» КНТУ, [PERSON] національним технічним університетом та [PERSON] дирекцією [PERSON] обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду не укладався, тому і зобов'язань у відповідача [PERSON] дирекції [PERSON] обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, та позивачем, як працівником, немає. Фонд не є власником санаторіїв-профілакторіїв, а лише здійснював часткове фінансування їх у межах асигнувань, що визначалися щорічно при затвердженні бюджету фонду на наступний рік. Санаторій-профілакторій є відокремленим підрозділом [PERSON] національного технічного університету і діє на підставі положення про зазначений санаторно-курортний заклад в межах повноважень наданих його власником (а.с. 71-76). Таким чином, у разі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, вивільнення працівників здійснюється власником санаторію-профілакторію відповідно до вимог\~Кодексу законів про працю. Відповідно до Положення про Відокремлений підрозділ «Санаторій-профілакторій» КНТУ власником санаторію-профілакторію є [PERSON] національний технічний університет. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача до [PERSON] національного технічного університету в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доводи представника КНТУ на те, що довідка по заробітній платі та інших виплатах належним чином не завірена, позивач із січня 2015 року не виконувала ніякої роботи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки така довідка надана головним бухгалтером та яка в судовому засіданні сама підтвердила зазначені розрахунки заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку , що підлягали виплаті в день звільнення позивача . Разом з цим, суд при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті\~36\~та пунктах 1, 2 і 6 статті\~40\~цього\~Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. (ст. 44 КЗпП України). Таким чином, оскільки позивача звільнено із підстав п.1 ст. 40 КЗпП України, тому виплата вихідної допомоги відповідно до положення\~ст. 44 КЗпП України\~в даному випадку має бути виплачена у розмірі не менше середнього місячного заробітку , як просить позивач 1071,11 грн.\~\~ Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то вказані вимоги суд визнає недоведеними та безпідставними. Так, дійсно ст. 117 КЗпП України \~передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Приймаючи до уваги порядок та джерела фінансування витрат на оплату праці медичних працівників санаторію-профілакторію, а також обставини припинення такого фінансування та обставини звільнення позивача, суд не вбачає вини відповідача [PERSON] національного технічного університету, як власника санаторію-профілакторію, у невиплаті належних позивачу сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, що виключає відповідальність КНТУ за затримку розрахунку при звільненні [PERSON] Згідно\~ст.34 Закону України «Про оплату праці»\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» №2050-111 від 19.10.2000 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 вказаного Закону\~передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру. Згідно з положеннями пунктів 2, 3, 4\~Постанови КМ України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 р. №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Суд, також відмовляє позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, оскільки сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов'язкових платежів. Із довідки № 14 від 30.01.2015 року, наданої позивачем про наявну заборгованість, неможливо визначити розмір відрахувань із заробітної плати. А відтак , суд позбавлений можливості навести власний розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Разом з тим, за наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення. Відповідно до\~ст. 33 Закону України «Про оплату праці»\~в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі\~Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року, № 1078). Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації є місяць, в якому відбувається підвищення грошових доходів населення. Грошові доходи, одержані за цей місяць, не індексуються, якщо сума підвищення доходу перевищує суму індексації, яка повинна нараховуватись у місяці підвищення. Згідно з ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. З наведеного вбачається, що індексація є невід»ємною частиною при нарахуванні заробітної плати. Оскільки, судом задоволена вимога про стягнення на користь позивача заробітної плати за січень 2015 року, питання індексації заробітної плати вирішується автоматично при її нарахуванні. Тому , суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про індексацію заробітної плати. Крім того, індексація взагалі не нараховувалась позивачу при виплаті заробітної плати в період її роботи у підрозділі «Санаторій-профілакторій» КНТУ. Згідно\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) (далі - постанова Пленуму від 31.03.1995 року) роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. У п.9 постанова Пленуму від 31.03.1995 року роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.\~\~\~ У сенсі положень частини 1\~статті 237-1 КЗпП України\~обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідком порушення законних прав працівника. Так , дійсно позивачу не було при звільненні виплачено заробітної плати, проте один із відповідачів, [PERSON] дирекція [PERSON] обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, припинила фінансування підрозділу «Санаторій-профілакторій» КНТУ, а другий , [PERSON] національний технічний університет, не набув права такого фінансування, то підстави для стягнення моральної шкоди судом не вбачаються. Крім того, обгрунтування заявленого розміру моральної шкоди позивачем не доведені. \~\~\~\~\~\~\~\~ У відповідності до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, суд стягує із належного відповідача - [PERSON] національного технічного університету в дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 грн. \~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п.2 ч.1\~ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення, в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного ,

Outcome: partial