Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві зазначено, що 18.07.2008 р. між «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, за яким останній отримав кредит у розмірі 3000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 % на рік. Свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом відповідач не виконав. Станом на 04.03.2014 року має заборгованість - 23158,48 грн., яка складається з наступного: 3000 грн. - заборгованість за кредитом; 11534,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7045,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1078,98 грн. - штраф (процентна складова). Вказані обставини й стали підставою звернення до суду з вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та в разі неявки відповідача не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій останній зазначив, що вимоги банку визнає частково на суму 3000 гривень, та просить суд в решті позову відмовити, врахувавши його майновий стан та наявність на утриманні неповнолітніх дітей. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18.07.2008 р. між «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, за яким останній отримав кредит у розмірі 3000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 % на рік. Свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом відповідач не виконав. Станом на 04.03.2014 року має заборгованість - 23158,48 грн., яка складається з наступного: 3000 грн. - заборгованість за кредитом; 11534,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7045,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1078,98 грн. - штраф (процентна складова). Вказані обставини й стали підставою звернення до суду з вказаним позовом. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що заборгованість за кредитом 3000 гривень, а розмір неустойки яка складається з : 11534,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7045,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1078,98 грн. - штраф (процентна складова), що значно перевищує розмір збитків. При вирішенні спору, на думку суду, слід врахувати положень Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема вимог п.5 ч.3 ст.18 згаданого Закону, а також Постанову Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» якими роз'яснено, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» відносяться і ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян, у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій. Крім того, згідно висновків, викладені в рішенні Конституційного суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011р. у справі №1-26/2011 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) про поширення на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і під час виконання такого договору положень п.п.22, 23 ст.1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Як роз'яснено в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», - п.14 - при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним слід враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ст.ст.18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів». Так, згідно з правилами ст.205 ЦК ( 1540-06 ) суд за клопотанням відповідача вправі зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. В матеріалах справи містяться документи, надані відповідачем, які свідчать про наявність на утриманні останнього двох неповнолітніх дітей, а саме свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області та свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Крім того, зі змісту заяви відповідача про слухання справи у його відсутність, вбачається, що він не має стабільного заробітку, оскільки тимчасово не працює. За вказаних обставин, суд вважає за можливе застосувати положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні розміру пені та штрафу, оскільки визначений позивачем розмір останніх є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не має постійного заробітку, на його утриманні знаходить двоє неповнолітніх дітей, а також врахувавши розмір збитків заподіяних банку, суд прийшов до переконання в тому, що заборгованість [PERSON] можливо зменшити на суму, яка не зменшує невиконаного ним основого зобовязання, а тому суцд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі 4578,98 грн., яка складається з наступного: 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 500,00 грн. - штраф, 1078,98 грн. - пеня Крім того, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: partial