Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є пенсіонером за віком, на час звернення до суду її вік становить [INFO]. ЇЇ єдиним доходом є пенсія, яка станом на вересень 2017 року становить 1531,16 грн., інших джерел доходу вона не має. Як зазначає позивач, вона є самотньою літньою жінкою, чоловіка або іншої близької людини, яка може допомагати та матеріально підтримувати, вона не має. Пенсія, яку вона отримує, не забезпечує необхідного мінімуму проживання, оскільки частину вона одразу після отримання віддає на сплату комунальних послуг. Крім того, вона страждає на ряд захворювань, внаслідок чого потребує щомісячного медикаментозного лікування, на що витрачає щомісячно приблизно 500 грн. Сума, яка залишається, є меншою, ніж мінімальний прожитковий мінімум, і їй ледь вистачає на харчування. Побутовими предметами першої необхідності вона забезпечити себе не може. Позивач вказує на те, що хоча вона і проживає разом зі своєю донькою - відповідачкою [PERSON], остання матеріально не допомагає, хоча працює та заробляє достатньо, щоб надавати хоча б невелику матеріальну допомогу. Посилаючись на викладені обставини (непрацездатність, скрутне матеріальне становище, необхідність лікування, відсутність інших джерел доходу, крім пенсії), позивач просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до зміни матеріального та сімейного стану сторін. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 31.10.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд. 27.12.2017 року до суду надійшов відгук представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У зазначеному відзиві представник відповідача вважає, що викладені у позові обставини не відповідають дійсності, а сама позовна заява є безпідставною. Так, представник відповідача зазначає про те, що факт добровільного виконання обов'язку відповідачем щодо надання матеріальної та іншої допомоги позивачу підтверджується копіями платіжних доручень щодо особистої без участі позивача оплати комунальних послуг за квартиру, в якій вони спільно проживають. Також, представник відповідача зазначив, що відповідач дійсно працює перукарем та зареєстрована як фізична особа-підприємець. Згідно довідок ДПІ, дохід відповідача за 2016 рік становить 27900,00 грн., що складає в середньому 2325,00 грн. на місяць; за 7 місяців 2017 року - 15600,00 грн., що складає в середньому 2228,57 грн. на місяць. Крім того, відповідач має на утриманні малолітню дитину [PERSON], [INFO], якого виховує сама та перебуває на обліку в РУПСЗН в м.Києві, як мати одиначка, та отримує соціальну допомогу на дитину. Так, згідно довідок РУПСЗН відповідач отримала у 2016 році 9184,48 грн. допомоги, що становить в середньому 765,37 грн. на місяць; за 10 місяців 2017 року - 1330,96 грн., що становить в середньому 133,10 грн. на місяць. Відповідно до викладених обставин, станом на грудень 2017 року фактичний середньомісячний дохід сім'ї відповідача (вона та син) становить 2361,67 грн., що на 1260,33 грн. менше прожиткового мінімуму, встановленого на той період часу. Посилаючись на викладене, представник відповідача просив залишити позов без розгляду. 12.03.2018 року до суду найшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив, в якому зазначає про те, що позивач не заперечує факт сплати відповідачем комунальних послуг за квартиру, в якій вони проживають, але даний факт не може тягнути за собою безпідставності позову, оскільки позивач просить допомоги у відповідача на ліки та інші побутові потреби. Крім того, на сплату комунальних послуг родина отримує субсидію, яка оформлена на її ім'я. Цей факт позивач вважає рівноправною участю у сплаті комунальних послуг та не має більше коштів. Також, представник позивача зазначив про те, що позивач не заперечує факт утримання відповідачем дитини, однак, це не звільняє відповідача від обов'язку допомагати матері матеріально. Представник позивача вказав і на те, що дійсні доходи відповідача є значно більші, ніж зазначено у відгуку. Крім того, відповідач проживає у їх спільній квартирі разом зі співмешканцем, який також працює та заробляє кошти, і щодо якого позивач зверталась до дільничного інспектора з проханням виселити його з квартири. Також, представником позивача надано до відповіді копії чеків на придбання ліків, які, на його думку, доводять необхідність призначення аліментів з урахуванням невеликого розміру пенсії позивача. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 19.04.2018 року в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено. 08.05.21018 року до суду надійшли заперечення представника відповідача [PERSON] проти відповіді на відзив, в якому зазначив про те, що під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні в КМКЛ № 1 в період з 12.10.2015 року по 21.10.2015 року витрати на лікування позивача було повністю оплачено відповідачем. Що ж стосується нарахування субсидії на ім'я позивача, то згідно постанови КМУ № 848 від 21.10.1995 року «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», для розрахунку субсидії до уваги береться кількість зареєстрованих у квартирі осіб та їх спільний дохід за певний період, тому оформлення субсидії на позивача відбулось тільки в зв'язку з тим, що вона є власником особового рахунку та договір про надання послуг оформлений на неї, а не розділений між сторонами. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 04.07.2018 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з вищевикладених підстав та обставин та просили про їх задоволення. Відповідач та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували з посиланням на доводи, викладені у відзиві та запереченнях. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є донькою позивача [PERSON] Позивач є пенсіонером з 17.10.1998 року (а.с.17). Згідно довідки Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 07.09.2018 року, позивач перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію в розмірі 1531,16 грн. на місяць (а.с.19). Згідно медичної документації, з 12.10.2015 року по 21.10.2015 року позивач перебувала на лікуванні у КМКЛ № 1, 03.11.2015 року отримувала консультацію в ДУ «Інститут серця МОЗ України», має призначення лікарів на медикаментозне лікування (а.с.5-9). Позивач та її представник у позовній заяві та в судовому засіданні стверджували, що є непрацездатною, отримує невелику пенсію, а також потребує медикаментів, на придбання яких витрачає 500 грн. щомісячно. Відповідач матеріальної допомоги не надає, а тому вони просять задовольнити позовні вимоги. Відповідач та її представник заперечували проти даних тверджень, вказуючи на те, що відповідач під час перебування позивача на лікуванні сплачували за медичне обслуговування та ліки, а також зазначили, що відповідач має на утриманні малолітню дитину, а її дохід також є невеликим. Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських праві ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов'язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов'язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Згідно ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Враховуючи те, що позивач є непрацездатною особою та потребує матеріальної допомоги, то у відповідача, яка є повнолітньою, по відношенню до неї виникає обов'язок щодо її утримання та його виконання. Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" містить роз'яснення, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч.2 ст.205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Виходячи з вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю доходів, які оскільки вона є пенсіонером, знаходиться на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та розмір її пенсії складає 1531,61 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р. № 2246-VIII установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2018 році: 1) мінімальна зарплата: у місячному розмірі: з 1 січня - 3723 грн; у погодинному розмірі: з 1 січня - 22,41 грн. 2) прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 грн, з 1 липня - 1777 грн, з 1 грудня - 1853 грн, а для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 грн, з 1 липня - 1841 грн, з 1 грудня - 1921 грн; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 грн, з 1 липня - 1435 грн, з 1 грудня - 1497 грн. Відтак, з урахуванням вказаних розмірів, суд вважає, що позивач потребує надання матеріальної допомоги, оскільки розмір її пенсії незначно перевищує розмір прожиткового мінімуму. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сусідкою сторін, 10 років постійно з ними спілкується. Під час перебування позивача в лікарні з інсультом вона (свідок) разом з відповідачем відвідували її в лікарні, купували ліки. Останні три роки відповідач проживає разом з чоловіком на ім'я Владислав, працює, заробляє. Як вказала свідок, позивач має їжу в холодильнику, протягом 2018 року свідок не бачила, щоб позивач купувала ліки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є племінницею позивача та двоюрідною сестрою відповідача та зазначила, що вже багато років між сторонами складні стосунки. Останні 5 років свідок не бувала у квартирі сторін, з позивачем не спілкується. Як зазначила свідок, їй відомо, що позивач витрачає кошти на власні потреби, купує собі все, що хоче. У 2015 році вона (свідок) давала гроші на лікування позивача. Як зазначила свідок, за квартиру сплачує відповідач, яка має не фіксовану суму доходів, харчуються з позивачем вони окремо. Зазначені покази свідків підстав для відмови в позові не дають, оскільки не спростовують твердження позивача в необхідності отримання матеріальної допомоги. Що стосується посилань сторін щодо надання відповідачем позивачу матеріальної допомоги під час перебування останньої у лікарні у 2015 році, то суд вважає, що дані твердження не відносяться до суті спору, оскільки з даним позовом позивач звернулась лише 30.10.2017 року, тобто через 2 роки. При цьому суд вважає необхідним зауважити, в обґрунтування позовних вимог позивач та її представник посилаються на те, що позивач щомісячно витрачає на лікування близько 500 грн. та на підтвердження надали копії чеків про придбання ліків за 2017 рік та 2018 рік. Зазначені чеки суд не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи не міститься призначення - рецепту лікаря за 2017 рік та 2018 рік на вживання позивачем вказаних у чеках ліків. Не підтверджується рекомендація лікаря вживати відповідні ліки і копією з медичної картки та наскільки постійно. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що позивач, яка є пенсіонером, потребує матеріальної допомоги, а відповідач,як працездатна особа, має можливість виконувати свій обов'язок щодо надання такої допомоги матері, а тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення аліментів. В той же час, судом при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, враховується та обставина, що відповідач являється одинокою матір'ю та на її утриманні знаходиться малолітній син [PERSON], [INFO], а також її матеріальний стан (а.с.41-46). Отже, зважаючи на викладене та у відповідності до вимог статей 182, 183, 202, 205 СК України суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі та стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на її утримання, в розмірі 300 грн. щомісячно. На думку суду, такий розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст. 7 СК України, а тому суд задовольняє позовні вимоги частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial