Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

Позивач у серпні 2017 року звернувся до суду з указаним первісним позовом який, мотивував тим, що 04 жовтня 2000 року між Державним підприємством «[PERSON] інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості», правонаступником якого з 01.12.2004 року є Сумське обласне комунальне підприємство «[PERSON] інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості» (далі - [PERSON]), та [PERSON] було укладено договір № 567 про надання позики на купівлю житлового будинку в м.Тростянець Сумської області по вул.Карла Маркса,45 на суму 30000 грн., що на день укладення договору дорівнювалось 9615 кг., еквіваленту живої ваги молодняка великої рогатої худоби вагою понад 400 кг., зі сплатою 3% річних. Додатковою угодою від 24.11.2000 року до пунктів 1.1 та 1.4 Договору внесено зміни, зокрема, положення про надання позики на купівлю та впровадження заходів по енергозбереженню житлового будинку за адресою: м.Тростянець, вул.Карла Маркса, 45 замінено на придбання житла та проведення його реконструкції за адресою: м.Тростянець, вул.Некрасова, 11. Відповідно до п.1.1, 1.2 Кредитного договору та додаткової угоди від 24.11.2000 року позивачем було надано [PERSON] 30000,00 грн. на купівлю житлового будинку, що дорівнює 9615кг. молодняка великої рогатої худоби живою вагою понад 400 кг. за цінами головного управління агропромислового розвитку облдержадміністрації та Сумського обласного комунального підприємства «[PERSON] інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості» на дату надання кредиту. Позивачем відповідачу [PERSON] згідно з умовами укладеного договору частину кредиту в сумі 15000 грн. було надано06.11.2000 року, а решту 15000 грн. - 29.11.2000. Крім кредитного договору, були укладені договори поруки, відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] виступили поручителями по кредитному договору. Відповідно до зазначених договорів поруки поручитель, у випадку невиконання [PERSON] зобовязань по умовах кредитного договору, зобовязуються погасити борг в розмірі, передбаченому кредитним договором. За умовами укладеного Кредитного договору позичальнику [PERSON] нараховувались відсотки у період з 2000 по 31.07.2017 року за користування кредитом, які еквівалентні 2249,4 кг МВРХ та 4080,65 грн. Відповідачем за первісним позовом [PERSON] погашались суми отриманого кредиту та відсотків протягом 2002-2009 років і станом на 10.07.2009 року прострочений залишок за кредитом склав 1260,3 кг МВРХ (за річними внесками за 2006-2008 роки), а за відсотками 164,6 кг МВРХ (за 2008 рік та 2009 рік до 10.07). Рішенням сесії Сумської обласної ради від 09.07.2009 року затверджено Методику перерахунку довгострокових кредитів за договорами укладеними до 15.05.2009 року, відповідно до обласної цільової програми «Власний дім». Відповідно до умов вказаної Методики 08 вересня 2009 року [PERSON] була підписана додаткова угода, відповідно до якої залишок по кредиту [PERSON], [PERSON] та [PERSON], становить 7866,6 кілограмів МВРХ, що в грошовому еквіваленті складає 27430,83 гривень, суму якого відповідно до пункту 6/1.2 додаткової угоди відповідач як позичальник зобовязується вчасно та в повному обсязі сплатити, до 10.10.2009 року 4394,67 гривень, прострочену заборгованість за 2006- 2008 роки, і в подальшому до 30 числа кожного місяця до 30.11.2019 в сумі 1921,00 гривень щорічно, останній платіж 30.11.2020 в сумі 1905,16 гривень. Відповідачем періодично в рахунок погашення заборгованості було сплачено кошти, які були спрямовані на погашення відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій за несвоєчасну сплату кредиту. Станом на 31.07.2017 року прострочена заборгованість [PERSON] за кредитом склала 7181 грн. 81 коп. (річні внески за 2013-2016 роки), за відсотками за користуванням кредиту борг склав 1073,47 грн., штрафні санкції за порушення строків погашення кредиту 1155,23 грн. (за 2014, 2015, 2016, 2017 по 31 липня), штрафні санкції за порушення строків погашення відсотків за користування кредитом 205,22 грн. (2015, 2016, 2017 роки). Ураховуючи указану заборгованість станом на 31.07.2017 року позивач, посилаючись на положення пункту 2.3 Кредитного договору у першій редакції позовної заяви вимагав шляхом стягнення з відповідачів дострокового повернення всієї суми кредиту, відсотків та нарахованих штрафних санкцій в сумі 17260,22 грн., у тому числі 14826,30 грн за кредитом (з якої 7181 грн. 81 коп. є сумою простроченого кредиту), 1073,47 грн. відсотків, 1360,45 грн. штрафних санкцій (а.с.3-24). Посилаючись на указані обставини, подавши дві заяви про уточнення позовних вимог з урахуванням сплачених після відкриття провадження у справі [PERSON] коштів та додавши суми нарахованих після 31.07.2017 відсотків та штрафних санкцій, позивач просить стягнути на користь Сумського обласного комунального підприємства «[PERSON] інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості» зі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованість за договором про надання кредиту № 567 від 04.10.2000 у загальній суму 9782,36 грн., яка складається з: 9684,04 грн. кредиту, 19,16 грн.- відсотків, 79,16 грн. штрафних санкцій(а.с.101-103). Відповідач [PERSON] 19 жовтня 2017 року подав зустрічний позов до Сумського обласного комунального підприємства «[PERSON] інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості», який мотивував тим він дійсно є поручителем за укладеним між [PERSON] та [PERSON] договором № 567 від 04.10.2000 року на отримання позики в сумі 30000 грн., про що свідчить написана ним власноруч заява від 09.10.2000 та нотаріально посвідчена порука, зроблена від його імені 02.08.2000. [PERSON] вважає, що предметом договору від 04.10.2000 року було надання [PERSON] позики в сумі 30 тисяч гривень строком на 15 років «на купівлю та впровадження заходів по енергозбереженню житлового будинку за адресою м. Тростянець вул.К.Маркса, 45 зі сплатою 3% річних від еквіваленту суми основного боргу в живій вазі молодняка крупної рогатої худоби понад 400 кг.,яка сплачується в грошовому виразі по встановленим закупівельним цінам на день сплати процентів. Проте, не погодивши з [PERSON], [PERSON] таЗленко Т.І. уклали кілька Додаткових угод до Договору№ 567 від 04.10.2000, які на думку позивача за зустрічним позовом суттєво змінюють як предмет договору, так і збільшують розмір виплат по договору, які повинна позичальник сплатити [PERSON], що тягне за собою збільшення грошових зобовязань для поручителя, згоди на яку він не давав. Так, 24.11.2000 року між [PERSON] та [PERSON] була укладена додаткова угода, в якій було змінено текст п.1.1 та п.1.4 Договору, внаслідок цього змінилося призначення позики, її предмет: зокрема, згідно змін позика вже надавалася не на «купівлю та впровадження заходів по енергозбереженню житлового будинку за адресою м. Тростянець вул. К.Маркса, 45», а на «придбання готового житла та проведення його реконструкції за адресою м. Тростянець вул.Некрасова, 11». Впровадження енергозбереження житлового будинку на думку [PERSON] є значно менш затратним, ніж його реконструкція, що погіршує фінансовий стан позичальниці, оскільки одна справа придбати гарний будинок і його утеплити, а зовсім інша придбати гірший будинок та його реконструювати. [PERSON] вказав, що якщо б знав відразу, що [PERSON] бере позику саме на придбання жилого будинку по вул.Некрасова, 11 та на його реконструкцію, він би не погоджувався виступати поручителем. [PERSON] та [PERSON] знову уклали Додаткову угоду до Договору від 26.05.2005 року, якою частково змінили його умови та внаслідок такої зміни збільшився термін кредитування на 5 років - до 01.11.2020 року, що потягнуло за собою і збільшення розмірі відсотків, які Позичальник повинен сплатити [PERSON], а згоди на такі зміни та збільшення розміру зобовязань по договору він не давав. В черговий раз, 08.09.2009 року [PERSON] та [PERSON] без погодження з [PERSON] як з поручителем, змінюють суттєві умови Договору, доповнюючи його текст Розділом 6/1, відповідно до таких змін сторони перераховують заборгованість Позичальника по Договору за періоди 2006-2008 роки у кількості 4394,67 грн. та поточні платежі по кредиту за 2009-2020 роки у кількості 23036,16 грн., виходячи зі збільшеної на 10% ціни за 1 кг. МВРХ. Тобто, вся заборгованість, яка була у [PERSON] станом на 08.09.2009 року збільшилася на 10% , на такий же порядок збільшився розмір платежів, які [PERSON] повинна сплатити [PERSON] рівними частками тепер вже у строк до 30.11.2020 року. Внаслідок укладення додаткової угоди змінилися і розміри нарахування штрафних санкцій, вони встановлені сторонами у розмірі подвійної ставки Національного банку України за кожний день прострочення, також погіршились умови первинного Договору і в частині зарахування сплачених Позичальником коштів, які першу чергу йдуть на відшкодування будь-яких витрат [PERSON], повязані з одержанням виконання умов договору, у другу чергу зараховуються відсотки та нараховані штрафні санкції, і лише у третю чергу зараховується основна сума боргу по кредиту». Викладені умови не було передбачено Договором № 567 від 04.10.2000 року, і ці зміни на думку [PERSON] є такими, що значно погіршують становище Позичальника. Крім того, з тексту Договору виключено пункти 1.1 абз.2 , 1.2, 3.2,3.3, 3.3,4.2, 4.7,6.1,6.2 Договору, що кардинально змінює його зміст. [PERSON] зазначив, що підписи у додаткових угодах від 24.11.2000 та від 26.05.2005 року, які додані [PERSON] до первісного позову, виконані не ним, а тому останній вважає їх підробленими, а у додатковій угоді 08.09.2009 підпис поручителів взагалі відсутній. [PERSON] вказав, що про всі вищезазначені Додаткові угоди йому стало відомо лише після отримання копії позовної заяви [PERSON] та доданих до неї документів. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] у зустрічному позові просить суд визнати поруку, надану [PERSON], [PERSON] інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості за належне виконання позичальником [PERSON] зобовязань за Договором № 567 від 04.10.2000 року про надання позики на купівлю житла припиненою, а у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] відмовити за необґрунтованістю. Ухвалою суду від 05.10.2017 року було відкрито провадження, призначено справу до судового розгляду.Ухвалою суду від 14.11.2017 року було прийнято до спільного розгляду та обєднано в одне провадження із первісним позовом зустрічний позов [PERSON] У судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] первісний позов підтримала, просила стягнути заборгованість з відповідачів у солідарному порядку згідно уточненою позовною заявою № 2. При цьому представник позивача за первісним позовом просила відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] з підстав, викладених у відзиві. Зокрема, за змістом відзиву на зустрічний позов, [PERSON] щодо справжності підписів у додаткових угодах 24.11.2000, 26.05.2006 між [PERSON] та [PERSON] повідомив, що на момент укладання кредитного договору в 2000 році, роботою по оформленню та забезпеченню укладання кредитних договорів та додаткових угод між [PERSON] та позичальниками займалися представники підприємства у районах. На той час на посаді представника в Тростянецькому районі працював [PERSON], який на даний час є померлим, тому дізнатися хто саме зробив підпис на додаткових угодах є неможливим. Під час судового розгляду представник [PERSON] [PERSON] не заперечила, що підпис у додаткових угодах 24.11.2000, 26.05.2006 виконано не [PERSON], а іншою особою. Проте, [PERSON] вважає, що укладені додаткові угоди не повинні були погоджуватись з поручителями, оскільки їх обсяг відповідальності не змінився. Відповідно до додаткової угоди від 24.11.2000 року дійсно змінилось призначення позики, але сума договору залишилась незмінною. Твердження [PERSON] про те, що реконструкція це більш затратно, ніж впровадження по енергозбереженню житлового будинку на думку [PERSON] є необґрунтованим,оскільки не надано ніяких конкретних розрахунків та кошторисів вартості відповідних робіт. Збільшення терміну сплати кредиту відповідно додаткової угоди від 26.05.2005 року було вчинено з метою забезпечення сприятливих вимог для повернення кредиту [PERSON], що є поліпшенням умов договору. Згідно укладеної додаткової угоди від 08.09.2009 року кредитні кошти, що залишились не повернутими, за змістом відзиву на зустрічний позов, були переведені в грошовий еквівалент шляхом застосування ціни 1 кг молодняка великої рогатої худоби, яка існувала на момент надання кредитних коштів, що було зроблено з метою поліпшити умови повернення кредиту та відсотків за користування ним, оскільки ціна 1 кг молодняка великої рогатої худоби постійно зростає. В додатковій угоді була зафіксована ціна станом на момент отримання кредиту, тим самим зменшено суму повернення кредиту у порівнянні з тим, що довелося б повертати позичальнику відповідно до цін 2010, 2011, 2012 років до 2020 року. Крім того, представник [PERSON] [PERSON] вважала необґрунтованими заперечення [PERSON], оскільки погіршення стану її здоровя не звільняє її від виконання умов договору, твердження [PERSON] про те, що в додатковій угоді графік погашення не містить конкретних дат платежу є безпідставним. Заява [PERSON] про сплив позовної давності є необґрунтованою, оскільки нею здійснювались платежі щодо погашення заборгованості за кредитом 18.10.2017, 13.11.2017, 15.11.2017, 27.11.2017, 15.12.2017, що свідчить про визнання нею боргу. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти первісного та зустрічного позову заперечили, просили відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві та просили застосувати строк позовної давності по платежах за 2013 та 2014 рік, а також до штрафних санкцій, нарахованих за період більше ніж з 31 липні 2016 по 31.07.2017 рік. Представник [PERSON] пояснила, що заборгованість [PERSON] станом на 08 вересня 2009 року виникла у звязку з погіршенням її стану здоровя. У 2006, 2010 та 2013рокахвона була прооперована, і хворіє по цей час. Під час судового розгляду справи [PERSON] здійсненопогашення заборгованості по кредитному договору на суму 9600 грн., зокрема, 18 жовтня 2017 року в сумі 3600 гривень, 13 листопада 2017 року в сумі 1000 гривень , 15 листопада 2017 року в сумі 1000 гривень, 27 листопада 2017 року в сумі 1950 гривень та 15 грудня 2017 року в сумі 2050 гривень. За змістом відзиву [PERSON] підтвердила, що при укладанні додаткових угоди від 24 листопада 2000 року, 26 травня 2005 року та 08 вересня 2009 року до договору № 567 від 4 жовтня 2000 року поручителі [PERSON] та [PERSON] присутні не були,про укладання додаткових угод [PERSON] вказаних осіб не повідомляв. [PERSON] вважає, що позивач скориставшись її юридичною неграмотністю, станом здоровя та складним матеріальним становищем оформив додаткову угоду, яка не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та нормам цивільного законодавства України на вкрай невигідних для неї умовах. За період з 2000 року по грудень 2017 року нею по кредиту було сплачено 44112 гривень, а тому тепер вона розуміє, що умови додаткової угоди до договору є кабальними для неї. В додатковій угоді від 08 вересня 2009 року до договору № 567 від 04 жовтня 2000 року про надання кредиту на купівлю житлового будинку, графік погашення визначений розділом 6/1 пунктом 6/1.2 договору не містить конкретних дат здійснення платежів направлених на погашення кредиту в сумі 1921,00 грн. та 1905 грн. з зазначенням дня та місяця лише роки з 2009-2020. Нарахування штрафних санкцій (пені) за п.6.1.6 Договору [PERSON] та її представник вважали незаконним, оскільки неможливо визначити дату з якої заборгованість вважається простроченою. Крім того, [PERSON] та її представник [PERSON] не погодились із тим яким чином позивач розподілив сплачені нею під час судового розгляду 9600 грн., зокрема, безпідставно було [PERSON] віднесено суми на оплату 1600 грн. судового збору до рішення суду у цій справі, а також безпідставно в рахунок погашення сум, строк позовної давності на стягнення яких закінчився. Відповідач [PERSON] вважала, що заборгованість перед [PERSON] нею погашена у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не зявились, представником [PERSON] подано клопотання про розгляд справи без його участі та участі [PERSON] Під час судового розгляду представник [PERSON] підтримував зустрічний позов з викладених у ньому підстав, просив його задовольнити, а у задоволенні первісного позову в частині вимог до [PERSON] відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи за зареєстрованим місцем її проживання, викликалася у судове засідання через публікацію оголошенняна офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.65, 92, 100, 138, 139, 146, 158, 223, 237). Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що Державним підприємством «[PERSON] інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості», правонаступником якого з 01.12.2004 року є Сумське обласне комунальне підприємство «[PERSON] інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості», та [PERSON] було укладено договір № 567 про надання кредиту (далі Договір № 567)на купівлю житлового будинку в м.Тростянець Сумської області по вул.Карла Маркса,45 на суму 30000 грн., що на день укладення договору дорівнювалось 9615 кг., еквіваленту живої ваги молодняка великої рогатої худоби вагою понад 400 кг., зі сплатою 3% річних від еквіваленту суми основного боргу в живій вазі молодняка великої рогатої худоби вагою понад 400 кг і сплачується в грошовому виразі по встановленим закупівельним цінам на день сплати процентів. Відповідно до пунктів 3.2, 3.3 Договору № 567 позичальник зобовязується повернути позику за 15 років рівними частками щорічно, починаючи з 2001 року до 30 листопада 2015 року. Нарахування та сплата відсотків за користування позикою здійснюється щорічно до 30 листопада з моменту надання позики (а.с.25-26). [PERSON] та [PERSON] відповідно до Порук від 02.08.2000 року, які ними підписані і посвідчені в.о. завідувача Тростянецької державної нотаріальної контори [PERSON], зобовязались у випадку невиконання [PERSON] свого зобовязання по вчасному поверненню позики в розмірі тридцять дві тисячі гривень, одержаній на придбання житлового будинку з реконструкцією, на вимогу державного підприємства«[PERSON] інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості» сплачувати платежі з позики та нараховані проценти в термін і в розмірах, встановлених зобовязанням позичальника (а.с.29,30). [PERSON] виконав свої зобовязання за Договором від 04.10.2000 № 567, оскільки згідно з платіжних доручень від 06.11.2000 та від 27.11.2000 року надав [PERSON] позику в сумі 30000 грн. (а.с.33, 34). Судом установлено, що після укладення Договору від 04.10.2000 № 567 Державним підприємством «[PERSON] інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості», а також його правонаступником Сумським обласним комунальним підприємством «[PERSON] інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості», та [PERSON] були укладені три Додаткові угоди до указаного Договору № 567. Так, [PERSON] та відповідач [PERSON] 24.11.2000 року уклали Додаткову угоду до договору №567 від 04.10.2000 року про надання позики на купівлю житла, якою було змінено цільове призначення позики з «з купівлі та впровадження заходів по енергозбереженню житлового будинку за адресою: м.Тростянець по вул.К.Маркса, 45 на на «придбання готового житла та проведення його реконструкції за адресою:вул.Некрасова, 11 у м.Тростянець (а.с.30). Згідно з додатковою угодою до договору № 567 від 04.10.2000 року на надання позики на купівлю житлового будинку від 26.05.2005 року [PERSON] та [PERSON], ураховуючи фактичне погашення кредиту на 26.05.2005 рік у розмірі 653,7 кгдійшли згоди щодо викладення в новій редакції пункту 3.2 Договору № 567, змінивши термін повернення позики у розмірі 8810,3 кг МВРХ, установивши графік її повернення щорічно до 30 листопада по 551 кг до 01 листопада 2020 року (а.с.31). [PERSON] та [PERSON] також 08 вересня 2009 року була укладена третя Додаткова угода до договору № 567 від 04.10.2000 року на надання кредиту на купівлю житлового будинку, за умовами якої сторонидійшли згоди доповнити договір №567 розділом 6/1 наступного змісту: «Сторони домовились, що кредитні кошти, які залишились повернутими станом на 10.07.2009 року фіксуються в кількості 7866,6 кг МВРХ. Залишок кредиту в кількості 7866,6 кг МВРХ переводиться в грошовий еквівалент шляхом застосування ціни 1 кг. МВРХ, яка існувала на момент отримання кредитних коштів, збільшується на 10%, та становить 27430, 83 грн. [PERSON] них прострочені платежі по кредиту за 2006-2008 роки у кількості 4394,67 грн. та поточні платежі по кредиту за 2009-2020 роки у кількості 23036,16 грн. (а.с.32). Указаною додатковою від 08 вересня 2009 року визначено доповнити Договір пунктом 6/1.2, яким передбачено, що позичальник зобовязується своєчасно та в повному обсязі сплачувати кредит, здійснюючи платежі наступним чином: до 10 жовтня 2009 року сплатити 4394,67 грн. простроченої заборгованості за 2006-2008 роки, та щорічно до 30 листопада, починаючи з 2009 до 2019 року погашати поточні платежі у розмірі 1921 грн. щорічного внеску, а до 30 листопада 2020 року у сумі 1905,16 грн. Поряд з цим додатковою угодою від 08 вересня 2009 року сторони доповнили Договір № 567 пунктами 6/1.3 та 6/1.5, які регулюють порядок сплати відсотків за користування кредитом, зокрема була зафіксована заборгованість за відсотками станом на 10.07.2009, яка підлягала сплаті позичальником на день укладення додаткової угоди. Крім того, визначено, що відсотки за користування кредитом починаючи з 10.07.2009 року нараховуються у розмірі 3% річних від суми кредиту, яка знаходиться у користуванні позичальником та сплачується Позичальником щомісячно не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяцем. Також за змістом пунктів 6/1.4 та 6/1.6, якими доповнено Договір № 567 визначено, що нараховані штрафні санкції за порушення строків повернення кредиту в сумі 811,34 грн. та відсотків в сумі 22,84 грн. сплачуються позичальником на день укладення додаткової угоди 08.09.2009. При цьому сторонами змінено розмір штрафних санкцій (пені), які згідно з пунктом 6/1.6 за порушення строків повернення кредиту та відсотків за користування ним сплачуються позичальником в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення. Судом установлено, що [PERSON] 08 лютого 2017 року надіслав до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вимоги про дострокове погашення всієї суми неповерненої позики, у тому числі простроченої суми кредиту 7181,38 грн. за 2013-2016 року, суми кредиту строк якої не настав в розмірі 7645,75 грн. (за 2017-2020 роки), а також суми відсотків - 887,45 грн., штрафних санкцій станом на 07.02.2017 в сумі 1246,17 грн., а всього на загальну суму 16960 грн. 75 коп. [PERSON] за змістом указаної вимоги, посилаючись на положення Договору № 567, яке передбачає право кредитора у разі порушення позичальником строків повернення кредиту вимагати дострокового повернення кредиту за 2017-2020 роки, визначив позичальнику [PERSON]І та поручителям строк добровільної сплати 16960 грн. 75 коп. до 20.02.2017 року, в іншому випадку зазначено попередження про звернення до суду з метою примусового стягнення указаної заборгованості (а.с.39-42). Вирішуючи питання про розмір сум кредиту, відсотків та штрафних санкцій, на примусове стягнення яких [PERSON] має право та оцінюючи доводи відповідача [PERSON] про повне погашення нею всіх зобовязань за Договором від 04.10.2000 № 567 з урахуванням спливу позовної давності, суд виходить з такого. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у\~разі пред'явлення\~до позичальника\~вимоги згідно\~з частиною\~другою статті\~1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строкукредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Згідно з пунктом 2.3 Договору від 04.10.2000 № 567 сторони передбачили, що [PERSON] зобовязується достроково припиняти дію договору при нецільовому використанні позики, порушенні строків повернення позики або інших порушень позичальником його обовязків з вимогою повернення отриманої позики та відсотків за її користування. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів. Як установлено судом [PERSON] надіслав [PERSON] та поручителям 08.02.2017 кожному окремо вимоги про дострокове повернення позики на підставі пункту 2.3 Договору від 04.10.2000 № 567, в якій висунув вимогу дострокового повернення всіх сум належних до сплати [PERSON] за указаним договором всього на суму 16960,75 грн. до 20.02.2017 року (а.с.39-42). Отже, строк виконання основного зобовязання [PERSON] було змінено з 30 листопада 2020 року на 20 лютого 2017 року. Після пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також щодо штрафних санкцій припиняється. Після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання (пункт 90 постанови [PERSON] Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, у постанові від 14.02.2018 року у справі 564/2199/15-ц, провадження № 61 - 2404 св 18). Отже, після предявлення [PERSON] вимоги до [PERSON] достроково повернути до 20.02.2017 всі належні до сплати суми за Договором від 04.10.2000 № 567, право [PERSON] нараховувати відсотки та штрафні санкції після 20.02.2017 року припинилось. [PERSON] у звязку з порушенням строків виконання [PERSON] грошового зобовязання вправі вимагати сплати нею сум на підставі статті 625 ЦК України за період після 20.02.2017 року до дня фактичного погашення нею сум позики та відсотків у повному обсязі, але таких вимог [PERSON] не заявив. Зазначені висновки суду відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі 6-900цс16, а також у постанові [PERSON] Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом 18 серпня 2017 року (згідно зі штампом погашення марок на конверті) (а.с.51). За змістом первісної позовної заяви до звернення [PERSON] до суду з цим позовом [PERSON] здійснила останній платіж 05 березня 2015 року, що відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України є днем початку перебігу позовної давності щодо вимог [PERSON] строк сплати яких настав станом на 05.03.2015. Стосовно річних внесків за кредитом строк сплати яких настав після 05.03.2015, а також стосовно відсотків, які підлягають сплаті [PERSON] та штрафних санкцій за період після указаної дати, перебіг строку позовної давності починається з 20.02.2017, тобто з дати, указаної [PERSON] у вимозі про дострокову сплату всіх сум за Договором від 04.10.2000 № 567. Виходячи з викладеного, суми кредиту, відсотків та штрафних санкцій, на примусове стягнення яких має право [PERSON] за виключенням сум, строк позовної давності для стягнення яких закінчився, ураховуючи, що [PERSON] на підставі частини 3 статті 267 ЦК України заявила про застосування судом строків позовної давності, суд визначає таким чином. Так, [PERSON] у першій редакції позовної заяви просив суд стягнути суму 14826,30 грн. неповернутого [PERSON] кредиту, у тому числі суму простроченого станом на 31.07.2017 року кредиту в сумі 7181,38 грн. (1418,38 грн. за 2013 рік + 1921 грн. за 2014 рік + 1921 грн. за 2015 рік + 1921 грн. за 2016 рік). Як установлено судом укладений [PERSON] та [PERSON] Договір № 567 з урахуванням додаткової угоди від 08.09.2009 року визначає графік погашення отриманого [PERSON] кредиту шляхом щорічної сплати внеску в сумі 1921 грн. до 30 листопада щорічно до 2020 року. Посилання [PERSON] та її представника про незрозумілість визначеного у договорі графіку та строків повернення кредиту разом з посиланням на невиконання [PERSON] обовязків, передбачених статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає необґрунтованими і не бере до уваги. [PERSON] не надано доказів, що укладений з [PERSON] договір нею оспорювався в судовому порядку та був визнаний недійсним, навпаки Договір виконувався нею, а заборгованість виникла через її скрутне матеріальне становище, що вона визнала під час судового розгляду. Отже, оскільки Договором установлено обовязок [PERSON] сплачувати внески з повернення кредиту щорічно, то перебіг позовної давності слід визначати щодо кожного простроченого річного внеску на повернення кредиту окремо. Станом на момент звернення до суду [PERSON] було прострочено сплату річного внеску за 2013 рік в сумі 1418,38 грн., строк сплати якого відповідно до пункту 6/1.2 Договору № 567 (з урахування додаткової угоди від 08.09.2016) настав 30.11.2013 року. Строк позовної давності щодо стягнення цієї суми відповідно до статті 257 ЦК України закінчився 30.11.2016 року, але через погашення [PERSON] 05.03.2015 року відповідних сум за Договором № 567 перебіг строку позовної давності перервався відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України і на підставі частини 3 указаної статті почав обчислюватись заново з моменту переривання. Таким чином, [PERSON] мав право звернутись з вимогою про стягнення простроченоїсуми річного внеску на повернення кредиту за 2013 рік в сумі 1418,38 грн. до 05.03.2018, а тому, звернувшись з цим позовом до суду 18.08.2017 року, строк позовної давності щодо указаної частини простроченої позики [PERSON] не пропустив. Виходячи з аналогічних мотивів [PERSON] не пропущено строк позовної давності щодо стягнення прострочених річних внесків за кредитом в сумі 1921 грн. за 2014 рік (строк сплати до 30.11.2014), 1921 грн. за 2015 рік (строк сплати до 30.11.2015) та в сумі 1921 грн. за 2016 рік (строк сплати до 30.11.2016 року). За таких обставин, станом на момент звернення [PERSON] з цим позовом до суду сума неповерненої [PERSON] позики складала 14826,30 грн., з яких 7181,38 грн. є позикою строк сплати якої станом на момент звернення [PERSON] до суду настав. Відповідач [PERSON] розмір указаної суми неповерненої позики, яку визначив [PERSON] у первісній позовній заяві, не оспорила і належними та допустимими доказами не спростувала. Отже, щодо заявленої [PERSON] вимоги про стягнення 14826,30 грн. боргу за кредитом строк позовної давності не закінчився. Поряд з указаною сумою неповернутого [PERSON] кредиту, [PERSON] у першій редакції позовної заяви просив суд стягнути з останньої та поручителів 1073,47 грн. відсотків за користування кредитом, з яких 371,95 грн. за 2015 рік, 443,77 грн. за 2016 рік та 198,18 грн. за 2017 рік. Як зазначалось судом раніше після предявлення [PERSON] вимоги від 08.02.2017 року до [PERSON] та поручителів достроково повернути до 20.02.2017 всі належні до сплати суми за Договором від 04.10.2000 № 567, право [PERSON] нараховувати відсотки після 20.02.2017 року припинилось. З огляду на викладене, [PERSON] має право на стягнення в межах строків позовної давності та строку виконання позичальником до 20.02.2017 року Договору від 04.10.2000, за предявленою [PERSON] на підставі пункту 2.3 достроковою вимогою, несплачених відсотків за 2015 рік визначених [PERSON] в сумі 371,95 грн. та відсотків за період з 01.01.2016 по 20.02.2017 року. Суму відсотків за користування [PERSON] кредитом за період з 01.01.2016 по 20.02.2017 року суд визначає на підставі пункту 6/1.5 Договору від 04.10.2000 (з урахуванням Додаткової угоди від 08.09.2009 року), який передбачає, що відсотки за користування кредитом починаючи з 10.07.2009 року нараховуються у розмірі 3% річних від суми кредиту, яка знаходиться у користуванні позичальником. Отже, оскільки сума кредиту, яка знаходилась у користуванні [PERSON] складала 14826,30 грн. відсотки за її користування за період з 01.01.2016 по 20.02.2017 року складають 494,61 грн.((14826,30 грн. х (3%/365 днів=0,008%) х 417 днів (кількість днів за період з 01.01.2016 по 20.02.2017))/100). Таким чином, [PERSON] має право на стягнення на підставі Договору від 04.10.2000 №567 відсотків в сумі 866,56 грн. (371,95 грн. за 2015 рік + 494,61 грн. за період з 01.01.2016 по 20.02.2017). Вирішуючи питання про суми штрафних санкцій, право стягнення яких мав [PERSON] на момент звернення до суду первісним позовом, суд виходить з такого. Згідно з першою редакцією позовної заяви без урахування двох уточнених позовних заяв, поданих [PERSON] у звязку зі сплатою [PERSON] у період розгляду судом справи коштів, [PERSON] просив стягнути штрафні санкції нараховані станом на 31.07.2017 року в сумі 1360,45 грн., у тому числі 1155,23 грн. штрафних санкцій за порушення строків погашення кредиту за період з 2014 по 31.07.2017 року, а також в сумі 205,22 грн. штрафних санкцій за порушення строків погашення відсотків за користування кредитом за 2015, 2016 та 2017 роки. Відповідач [PERSON] подала заяву про застосування строку позовної давності до сум штрафних санкцій, нарахованих за період понад рік до звернення [PERSON] до суду з цим позовом. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку незалежно від періоду її нарахування можна лише у межах спеціальної позовної давності, яка відповідно до частини 2 статті 258 ЦК України складає один рік. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу (пункт 75 постанови [PERSON] Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). Відповідно до пунктів 6/1.5 та 6/1.6 Договору від 04.10.2000 №567 відсотки за користування кредитом сплачуються позичальником щомісячно не пізніше 10 числа місяці наступного за розрахунковим, а штрафні санкції (пеню) за порушення строку сплати відсотків сплачуються за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки. Ураховуючи, що [PERSON] заявила про застосування строку позовної давності щодо вимог [PERSON] про стягнення штрафної санкції, такі вимоги підлягають задоволенню у межах спеціальної позовної давності, тобто за рік до дня звернення [PERSON] з цим позовом до суду, тобто за період з 18 серпня 2016 по 17 серпня 2018 року. Разом з тим, судом установлено, що [PERSON] мав право нараховувати штрафні санкції лише до 20.02.2017, тобто до дати припинення Кредитного договору, а тому ураховуючи строк давності та дату припинення договору, [PERSON] має права на стягнення штрафних санкцій за період з 18 серпня 2016 по 20 лютого 2017 року. Отже, ураховуючи, що умовами Договору від 04.10.2000 № 567 визначено обовязок [PERSON] сплачувати кредит річними внесками в сум 1921 грн., сума штрафних санкцій за порушення строку сплати кредиту на підставі пункту 6/1.6 Договору з урахуванням додаткової угоди від 08.09.2009 року за період з 18 серпня 2016 по 20 лютого 2017 року, складає 257,89 грн. (1921 грн. х 0,25 (подвійна річнаоблікова ставка НБУ, що застосована [PERSON] згідно з позовною заявою) х196 днів:365 днів). Щодо решти із визначених [PERSON] на 31.07.2017 року вимог поштрафним санкціям за порушення строку погашення кредиту в сумі 897,34 грн. (1155,23 грн. 257,89 грн.) строк позовної давності закінчився. Розмірштрафних санкцій за порушення строків сплати відсотків за користування кредитомза період з 18 серпня 2016 року по 20 лютого 2017 року, суд визначає, виходячи з такого. Розмір відсотків за користування кредитом 14826,30 за період з 18 серпня 2016 року по 20 лютого 2017 року складає 232,47 грн. ((14826,30 грн. х (3%/365 днів=0,008%) х 196 днів (кількість днів за період з 18.08.2016 по 20.02.2017))/100. Таким чином, розмір штрафних санкцій за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом за указаний період складає 31,20 грн. (232,47 грн. х 0,25 (подвійна річна облікова ставка НБУ, що застосована [PERSON] згідно з позовною заявою) х196 днів:365 днів. Таким чином, з вимог в розмірі 17260,22 грн. викладених [PERSON] станом на\~31.07.2017 у первісній позовній заяві у першій редакції без урахування уточнень № 1 та 2 такими, що ґрунтуються на умовах договору з урахуванням предявленої дострокової вимоги на підставі пункту 2.3 Договору від 04.10.2000 № 567 та в межах позовної давності були вимоги в сумі 15981,95 грн., у тому числі 14826,30 грн. зобовязань за кредитом, 866,56 грн. борг за відсотками, 257,89 грн. борг із штрафних санкцій за порушення строку повернення кредиту та 31,20 грн. борг із штрафних санкцій за порушення строку сплати відсотків за користування кредитом. [PERSON] та [PERSON] визнано і не заперечується, що остання після відкриття провадження у цій справі сплатила на погашення заборгованості по кредитному договору 9600 грн., зокрема, 18 жовтня 2017 року - 3600 гривень, 13 листопада 2017 року - 1000 гривень, 15 листопада 2017 року - 1000 гривень, 27 листопада 2017 року - 1950 гривень та 15 грудня 2017 року - 2050 гривень. Позивач згідно з уточненнями № 1 та 2 зарахував указані кошти в сумі 9600 грн. на оплату 1600 грн. сплаченого судового збору, а також в першу чергу на штрафні санкції нараховані станом на 31.07.2017 року, а також в рахунок погашення нарахованих після 31.07.2017 року до 31.01.2018, збільшивши таким чином розмір позовних вимог, потім на погашення відсотків нарахованих до 31.07.2017 року (згідно з первісної позовної заяви) та нарахованих після 31.07.2017 до 31.01.2018, а також в останню чергу указані кошти були спрямовані на погашення кредиту. Таким чином, станом на 31.01.2018 року [PERSON] вважав, що заборгованість [PERSON] складає 9782,36 грн., у тому числі 9684,04 грн. за кредитом, 19,16 грн. за відсотками та 79,16 грн. за штрафними санкціями. [PERSON] та її представник [PERSON] заперечили проти такого порядку розподілу [PERSON] сплачених [PERSON] у період з 18.10.2017 по 15.12.2017 року 9600 грн., зокрема,заперечили проти зарахування їх в погашення 1600 грн. судового збору та у рахунок зобовязань строк позовної давності щодо яких закінчився. Суд вважає такі запереченняобґрунтованими, виходячи з такого. Згідно з пунктом 6/1.7 Договору від 04.10.2000 № 567 у разі недостатності суми проведеного позичальником платежу в рахунок виконання ним умов цього договору, для погашення в повному обсязі поточних платежів, внесені позичальником коштизараховуються [PERSON] у такій послідовності: у першу чергу відшкодовуються будь-які витрати [PERSON], повязані з одержанням виконання умом Договору; у другу чергу зараховуються відсотки та нараховані штрафні санкції, у третю чергу зараховується основна сума боргу по кредиту. Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначається Законом України «Про судовий збір». Порядок розподілу судових витрат між сторонами справи, до складу яких належить судовий збір, урегульовано статтею 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, виходячи з викладеного, сума судового збору, яка покладається на сторону визначається рішенням суду на підставі положень ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» та не може бути погашена однією зі сторін у справі за рахунок коштів сплачених позичальником на погашення зобовязань за договором до ухвалення судом рішення по суті спору, який може бути вирішений судом і не на користь сторони, яка сплатила такий судовий збір. Таким чином, [PERSON] не мав права до рішення суду спрямовувати частину сплачених 18.10.2017 року [PERSON] коштів в сумі 3600 грн. на погашення судового збору в сумі 1600 грн. Крім того, [PERSON] безпідставно зарахував сплачені [PERSON] кошти на суми відсотків та штрафів нарахованих після 20.02.2017 року та на штрафні санкції строк позовної давності стосовно яких закінчився. Сплачені [PERSON] у період з 18.10.2017 по 15.12.2017 кошти в сумі 9600 грн. необхідно спрямувати у черговості, визначеній у пункті 6.1/7 Додаткової угоди від 08.09.2009, на оплату заборгованості,визначеної судом станом на 20.02.2017 та строк позовної давності щодо якої не закінчився. За таких обставин, після зарахування 9600 грн. сплачених [PERSON] у період розгляду судом цієї справи залишається обґрунтованою вимога [PERSON] про стягнення заборгованостілише за тілом кредиту в сумі 6381,95 грн. ((14826,30 грн. (кредит) + 866,56 грн.(відсотки) + 194,68 грн. (штрафні санкції за порушення строку повернення кредиту до 20.02.2017) + 257,89 грн. (штрафні санкції за порушення строку повернення кредиту до 20.02.2017) + 31,20 грн. (штрафні санкції за порушення строку сплати відсотків за користування кредитом до 20.02.2017) 9600 грн.). Отже, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 6381,95 грн.неповерненого кредиту. Поряд з цим, [PERSON] просив стягнути заборгованість за Договором від 04.10.2000 №567 у солідарному порядку також із поручителів. Вирішуючи указану вимогу [PERSON] та одночасно вимоги зустрічного позову [PERSON] про визнання поруки припиненою, суд виходить з такого. Порука на забезпечення виконання [PERSON] зобовязань із своєчасного повернення [PERSON] позики в сумі 32000 грн. була надана [PERSON] 02.08.2000 року, тобто за нормами ЦК УРСР. Проте, відповідно до абзацу 2 пункту 4 та пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. До договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Отже, оскільки права і обовязки [PERSON] за умовами наданої ним 02.08.2000 року поруки продовжували діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, правові підстави її припинення суд визначає за нормами указаної Кодексу. Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Тобто закон повязує припинення договору поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України. [PERSON] в особі її представника [PERSON] та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] визнано, що додаткові угоди до Кредитного договору від24.11.2000, 26.05.2006, 08.09.2009 року з [PERSON] як поручителем не погоджувались. Проаналізувавши зміст указаних додаткових угод, суд дійшов висновку, що зміни, які внесені до Кредитного договору внаслідок укладення додаткових угод від 24.11.2000, 26.05.2006, 08.09.2009 року не призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя [PERSON], а навпаки призвели до покращення умов кредитування та зменшення зобовязань [PERSON], що обґрунтовується таким. Обсяг відповідальності [PERSON] визначено у підписаній останнім поруці від 02.08.2000, за змістом якої він зобовязався у випадку невиконання [PERSON] свого зобовязання щодо своєчасного повернення позики в розмірі 32000 грн., одержаній на придбання житлового будинку з реконструкцією, на вимогу [PERSON] сплачувати платежі з позики та нараховані проценти в термін і в розмірах, встановлених зобовязанням позичальника. Таким чином, обсяг відповідальності [PERSON] визначено сумою позики в розмірі 32000 грн., також сумою нарахованих відсотків. За умовами укладеного [PERSON] та [PERSON] договором про надання позики на купівлю житла від 04.10.2000, які також були погоджені з [PERSON], позичальник отримала кредит в сумі 30000 грн. на купівлю будинку та впровадження заходів по енергозбереженню строком на 15 років, зі сплатою 3% річних від еквіваленту суми основного боргу в живій вазі молодняка великої рогатої худоби вагою понад 400 кг і сплачується у грошовому виразі по встановленим\~цінам на\~день сплати\~процентів (пункт 1.1). При цьому договором визначено, що сума позики, яка належить до сплати дорівнюється живій вазі молодняка великої рогатої худоби вагою понад 400 кг в кількості 9615 кг. Позичальник зобовязується погасити позику у повному обсязі та проценти до 30.11.2015 року. Переведення кількості кілограм у грошовий вираз здійснюється із застосуванням закупівельних цін, встановлених на день\~сплати позики управлінням агропромислового комплексу облдержадміністрації і [PERSON]. Відповідно до пункту 4.2 Договору за порушення строків позики та відсотків за її користування, позичальник сплачує штраф в розмірі 0,5% відсотків від суми несплаченої у строк суми кожний день затримки платежу. Додатковою угодою від 24.11.2000 року було змінено цільове призначення позики з «на купівлю та впровадження заходів по енергозбереженню житлового будинку за адресою:м.Тростянець вул.К.Маркса, 45» на «придбання готового житла та проведення його реконструкції за адресою: м.Тростянець, вул.Некрасова,11». Указані зміни, передбачені додатковою угодою від 24.11.2000 повністю узгоджуються зі змістом Поруки від 02.08.2000, підписаної [PERSON], яка передбачаєпризначення позики «придбання житлового будинку з реконструкцією».Указана додаткова угода жодним чином не стосується розміру зобовязань позичальника та поручителів за основним договором про надання позики на купівлю житла від 04.10.2000. Додатковими угодами від 26.05.2006, від 08.09.2009 року дійсно було збільшено строк повернення позики до листопада 2020 року. Проте, інші умови, які були передбачені в указаних угодах, навіть з урахування збільшення строку повернення позики, зменшили обсяг зобовязань позичальника і поручителів. Так, до укладення 08.09.2009 Додаткової угоди за змістом первісної позовної заяви [PERSON] суму відсотків та суму позики, яка підлягає поверненню у грошовому виразі визначав за цінами 1 кг молодняка великої рогатої худоби, яка за даними головного управління агропромислового розвитку облдержадміністрації у період після отримання кредиту (за змістом позову [PERSON]) у період з 2000 до 2009 року коливалась від 3,14 грн. до 10,08 грн. за 1 кг. Отже, відповідні річні внески позики в розмірі 551 кг та відсотки, що також визначались у кілограмах молодняка великої рогатої худоби [PERSON] перераховувались у грошовому виразі виходячи з цін за 1 кг МВРХ, які постійно зростали, на день сплати позики. І якщо на день отримання [PERSON] позики у кілограмах молодняка великої рогатої худоби складала 3,14 грн., то к 2009 року його ціна зросла втричі, і така ціна продовжувала зростати до 2015, що очевидно в рази збільшувало розмір позики та відсотків за її користування у грошовому виразі. Натомість в Додатковій угоді від 08.09.2009 року сторони домовились перевести залишок кредиту станом на 10.07.2009 в кількості 7866,6 кг молодняка великої рогатої худоби (за 9 років [PERSON] погасила позику лише з 9615 кг до 7866,6 кг)в грошовий еквівалент шляхом застосування ціни за 1 кг молодняка великої рогатої худоби, яка існувала на момент\~отримання кредитних\~коштів (тобто станом на жовтень 2000 року, виходячи з ціни 3,14 грн.). Такий еквівалент склав 27430,83 грн., у тому числі прострочені платежі за 2006-2008 року 4394,67 грн., які мали бути сплачені до 10.10.2009 року, та поточні платежі 23036,16 грн. за 2009-2020 роки, що мають бути сплачені щорічно до 30 листопада в сумі 1921 грн. Указаною Додатковою угодою від 08.09.2009 також було зафіксовано заборгованість за відсотками та штрафними санкціями у грошовому виразі. Отже, викладене свідчить, що переведення залишку позики, боргу з відсотків та штрафних санкцій у грошовий еквівалент за цінами на момент отримання кредиту значно покращило умови кредитування у порівнянні з умовами основного Договору від 04.10.2000, який передбачав обовязок позичальника повертати кредит за цінами на день сплати позики. Збільшення строку повернення позики до 2020 року у зафіксованому грошовому еквіваленті, ураховуючи темп зростання цін за 1 кг молодняка великої рогатої худоби у період до 2015 року, на переконання суду не призвів до збільшення обсягу зобовязань поручителів. Крім того, суд також враховує, що за умовами пункту 5.1 Договору від 04.10.2000 року договір д іє до\~повного виконання сторонами зобовязань, передбачених цим Договором. Розмір відсотків залишився на рівні 3 % річних, які ураховуючи положення Додаткової угоди від 08.09.2009 року нараховувались на суму неповернутого кредиту у грошовому еквіваленті, а не від еквіваленту суми основного боргу у живій вазі молодняка великої рогатої худоби і визначалась у грошовому виразі по встановленим закупівельним цінам на день сплати процентів. Отже, розмір заборгованості разом за поточними платежами після фіксації Додатковою угодою від 08.09.2009 позики та відсотків у грошовому еквіваленті не перевищує обсяг відповідальності [PERSON] визначеної порукою від 02.08.2000 сумою 32000 грн., а також сумою нарахованих відсотків. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки умови додаткових угод до Кредитного договору від 24.11.2000, 26.05.2006, 08.09.2009 року, якими були внесені зміни до основного зобовязання, не призвели до збільшення обсягу відповідальності позичальник та поручителів, то вони не повинні були погоджуватись із останніми, а тому підстави для визнання Поруки від 02.08.2000 року на підставі частини 1 статті 559 ЦК України відсутні. Крім того, [PERSON] вважав, що Порука від 02.08.2000 є припиненою на підставі частини 4 статті 559 ЦК України, оскільки вимога до нього [PERSON] предявлена після закінчення шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної правової норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Порукою від 02.08.2000 не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється. Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобовязання згідно з такими умовами або у звязку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту. Предявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й міг предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Як установлено судом у звязку з порушенням [PERSON] строків повернення кредиту та відсотків, [PERSON] 08.02.2017 позичальнику та поручителям були надіслані вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів у строк до 20.02.2017. Отже, [PERSON] повинен був предявити вимоги до поручителів [PERSON] та [PERSON] протягом шести місяців, починаючи від 20.02.2017, тобто до 20.08.2017. З позовом до суду з вимогою до поручителів [PERSON] звернувся 18.08.2017 року, тобто у строк, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України (згідно штампу погашення марок на конверті а.с.50,51). Указаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-1077цс15. Отже, позов зустрічний позов [PERSON]М, задоволенню не підлягає, а первісний позов підлягає задоволенню в частині солідарного стягнення на користь [PERSON] із [PERSON] та поручителів [PERSON] та [PERSON] 6381,95 грн. кредиту. В іншій частині вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що остаточно визначені в уточненій позовній заяві № 2 вимоги [PERSON] задоволено на 65,2 % (6381,95 грн./9782,36 грн. х100%), а тому з відповідачів за первісним позовом у дольовому порядку на користь позивача підлягає стягненню 347,73 грн. судового збору (1600 грн. 00 коп. х 65,2%):3. Оскільки зустрічний позов задоволенню не підлягає, підстави для компенсації [PERSON]М, понесених ним судових витрат відсутні.

Outcome: partial