Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач просить стягнути на її користь з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 1886,59 грн., та моральну шкоду в розмірі 1000 грн., а всього 2886,59 грн., а також середню заробітну плату за час затримки виплати. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала у відповідача і при звільненні 03.02.2014 року й на час розгляду справи в суді з нею не розрахувалися. В судовому засіданні позивач позов підтримала і просить його задоволити та стягнути з відповідача на її користь 1886,59 грн. заборгованості по заробітній платі, 1000 грн. - моральної шкоди та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по день прийняття рішення. Вона пояснила, що її щомісячний заробіток у період роботи становив 1100 - 1200 грн. Про виплату заборгованості при звільненні вона звернулась до відповідача відразу. Однак їй нічого не виплатили та й не надавали навіть довідки про заборгованість. Погоджується на заочний розгляд справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, про розгляд справи у його відсутність не клопотав. Ухвали суду від 19.03.2014 року не виконав та не надав довідку про середній заробіток позивача. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Позивач працювала у відповідача і була звільнена 03.02.2014 року у зв'язку з ліквідацією підприємства, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами трудової книжки позивача (а.с.7). На час звільнення позивачу не було виплачено 1886,59 грн. вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку. Що підтверджується довідкою, виданою відповідачем за № 15 від 10 лютого 2013 року (а.с.5). Згідно витягу з наказу №84/1К від 03.06.2013 року (а.с.4) [PERSON] з 15.05.2013 року по 19.04.2016 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. У відповідності до розрахункового листка за лютий 2014 року (а.с.3) оклад [PERSON] становить 1 120.00 грн. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки відповідач не розрахувався при звільненні позивача, яка, згідно її пояснень, в день звільнення звернулась за виплатою, з відповідача слід стягнути суму заборгованості зазначену в довідці, а саме - 1886,59 грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Враховуючи той факт, що під час звільнення позивач перебувала у декретній відпустці, суд при обчисленні середньої заробітної плати вважає за необхідне застосувати останній абзацу п.4 Постанови КМ України №100, у відповідності до якого в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки провадяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Як вбачається з розрахункого листа оклад позивача становить - 1120 грн. На підставі викладеного, розрахунок середнього заробітку за час затримки у розрахунку слід проводити за весь час затримки, як зазначив позивач з 03.02.2014 року, який складає на час розгляду справи у суді : 52,10 грн. (середній заробіток за 1 робочий день (2240:43)) х 42 (робочі дні з часу звільнення на час розгляду справи в суді, згідно Листа Мінсоцполітики від 04.09.2013 р. №9884/0/14-13/13) = 2 188 грн. 20 коп. (середній заробіток за весь час затримки при п'ятиденному робочому тижні), а тому вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з ст. 237-1. КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або на уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з тривалості та глибини душевних страждань; часу вимушених змін у життєвих стосунках позивача; відсутності у позивача доказів про заподіяння даної шкоди на суму 1 000 грн. Суд враховує той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, проте, розмір заявленої суми надмірний. Об'єктивно оцінюючи ситуацію, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає, що розмір шкоди підлягає зменшенню до 200 грн. В стягнені решти суми моральної шкоди необхідно відмовити за безпідставністю. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 4274,76 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК коли сторона, на користь якої постановлено рішення, звільнена від судових витрат, то судові витрати стягуються з другої сторони у дохід держави, а тому з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. (відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір») Від сплати судового збору позивач звільнений згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial