Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача частину понесених додаткових витрат на утримання сина у розмірі 6790,77 грн. ; стягнути з відповідача частину періодичних додаткових витрат, що пов`язані з лікуванням дитини у розмірі 1 600,00 грн. щомісячно за період з 12.2018 по 08.2019 включно, тобто загальну суму у розмірі 14 400,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 29.01.2018 (справа № 761/40244/16-ц) відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.11.2016 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . За твердженням позивача, спільна дитина страждає на хворобу, що підтверджується Витягом з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації Управління освіти Шевченківської районної у місті Державної адміністрації, яка потребує регулярного лікування та реабілітації. У зв`язку із хворобою сина та для більш точного визначення діагнозу і плану лікування й реабілітації, дитині було необхідно провести ряд обстежень, здати аналізи, придбати певні ліки, тощо. Позивач стверджує, що на момент подачі позову нею було понесено фінансових витрат на лікування дитини та покращення її стану на суму 10 381,53 грн. Заплановані майбутні додаткові витрати, спрямовані на лікування хвороби дитини відповідно до рекомендацій лікарів, викладених у вищевказаному витязі складають щомісячно, починаючи з 09.11.2018 по 01.09.2019 3 200,00 грн. На момент подачі позову позивачем було сплачено 3 200,00 грн. (оплата за листопад 2018 року). Таким чином, на момент подачі позову позивачем фактично сплачено 13 381,53 грн. на лікування дитини. Ухвалою суду від 15.03.2019 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що договори, надані як докази на підтвердження запланованіих майбутніх додаткових витрат, спрямованих на лікування хвороби дитини викликають сумніви, оскільки в них не міститься відомостей про кваліфікацію осіб, що надають послуги як психолог та педагог-дефектолог. Крім того, відповідач зазначає, що сума коштів у розмірі 6790,77 грн., яку позивач просить с тягнути з відповідача як вже понесені додаткові витрати на дитину, не є повністю обґрунтованою, а задоволенню підлягає лише частина вимог у сумі 2 704,00 грн. Позивач у відповіді на відзив вказав, що вважає наведені відповідачем у відзиві заперечення необґрунтованими. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] виходячи з наступного. 05.06.2015 між сторонами було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя, [INFO] у них народився син, [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 03.05.2017 (справа № 761/40257/16-ц) шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 29.01.2018 (справа № 761/40244/16-ц) відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.11.2016 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до Витягу № 12 від 08.11.2018 з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації Управління освіти Шевченківської районної у місті Державної адміністрації спільна дитина страждає на «Загальний недорозвиток мовлення 1 рівня». На момент подачі позову позивачем було понесено фінансових витрат на лікування дитини у сумі 7149,00 грн., що підтверджується квитанціями, наявними у матеріалах справи. Крім цього, витрати, спрямовані на лікування хвороби дитини, відповідно до рекомендацій психолого-медико-педагогічної консультації згідно Витягу № 12 від 08.11.2018, а саме відвідування дитиною практичного психолога та вчителя-дефектолога становлять 3 200,00 грн. на місяць у період з 09.11.2018 по 01.09.2019, відповідно до договорів про надання послуг та актів про надані послуги становлять 32 000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно з ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, на підставі викладеного,

Outcome: partial