Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

І. Описова частина Стислий зміст позовних вимог позивача та позиції відповідача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 28 квітня 2021 року надійшла позовна заява, в якій [PERSON] просить встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що з 1990 року по 2008 рік вона проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. А 29.02.2008 з останнім зареєстрували шлюб у Липнязькій сільській раді Добровеличківського району, актовий запис №02. Весь зазначений проміжок часу вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, приймали участь у спільних витратах, займалися благоустроєм будинку, мали взаємні права та обов`язки. За час спільного проживання сторони разом побудували будинок та за спільні кошти були придбані автомобіль, трактор ЮМЗ-6, трикорпусний плуг, культиватор 4.2, оприскувач 400л. На даний час в провадженні Добровеличківського районного суду Кіровоградської області перебуває на розгляді цивільна справа ЄУН №387/990/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя. Оскільки встановлення факту, що має юридичне значення, пов`язано з вирішенням спору про право, тому [PERSON] звернулася до суду із цим позовом. Сторона позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Відповідач та його представник щодо позовних вимог заперечували, так як вважають, що не було спільного проживання позивачки та відповідача. Водночас відповідач в судовому засіданні на запитання суду пояснив, що він із [PERSON] мали спільне господарство та підтвердив, що в 1991 році привіз матір за якою доглядала позивачка. Однак він також здійснював догляд за матір`ю [PERSON] та проживаючи із нею постійно конфліктували, а тому вважає, що це неможливо назвати спільним життям. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17.05.2021 було відкрито провадження та призначено судове засідання. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Дослідивши заяву по суті спору, письмові докази, допитавши свідків, заслухавши пояснення сторін, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , є власника житлового будинку за адресою [ADDRESS] з 1993 року ( а.с.9-10). Зі змісту довідки від 20.01.2021 № 01-23-04/1, виданої Добровеличківською селищною радою Кіровоградської області, з`ясовано, що в 1988 році виділена земельна ділянка площею 0,07 га для будівництва будинку в [ADDRESS] на якій був побудований житловий будинок, який на той час відносився до двору колгоспного типу ( а.с. 11). Зі змісту довідки виданої виконавчого комітету Липнязької сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області № 01-23-121/1 від 16.03.2020, встановлено, що [PERSON] дійсно в період з 1990 року по 2019 рік проживала разом з [PERSON] однією сім`єю за адресою [ADDRESS] ( а.с. 12). Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.02.2008, виданого Липнязькою сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29.02.2008, про що було вчинено актовий запис № 02 ( а.с. 13). Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області по справі ЄУН 387/123/20 від 25.05.2020 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29 лютого 2008 року у Липнязькій сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області, актовий запис № 02 ( а.с. 14-16). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що з 1995 року проживала неподалік із [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні свідок зазначила, що [PERSON] та [PERSON] в період з 1995 по 2019 рік проживали однією сім`єю спільно. Вказані особи мали спільний побут, вели спільне господарство, будували новий житловий будинок. Їх взаємовідносини носили сімейний характер . Також спільно придбали: трактор, плуг, культиватор, причеп, оприскувач та автомобіль. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що з 1993 року перебувала у дружніх відносинах з [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні свідок зазначила, що [PERSON] та [PERSON] в період з 1990 по 2019 рік проживали однією сім`єю спільно. Також [PERSON] із [PERSON] доглядали матір [PERSON] у 1993 році, яка перебувала в лежачому стані. [PERSON] та [PERSON] мали спільний побут, вели спільне господарство, будували новий житловий будинок. Їх взаємовідносини носили сімейний характер. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Згідно із пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Таким чином, до спірних правовідносини слід застосовувати положення Кодексу про шлюб та сім`ю України. Відповідно до статті 13 КпШС України права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. У статті 44 КпШС України вказано, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Кодекс про шлюб та сім`ю не передбачав інституту цивільного шлюбу. Чинним на час виникнення спірних правовідносин КпШС України не передбачалося можливості набуття у спільну власність майна жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, а виникнення такого права стало можливим з 1 січня 2004 року, коли набрав чинності Сімейний кодекс України. За таких обставин, суд не має правових підстав для встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з 1990 року, як того просить позивач, оскільки нормами діючого на той час КпШС України, який не має зворотної дії у часі, не визначено такого поняття як інститут цивільного шлюбу. Такий факт, за наявності для того достатніх підстав та правового обґрунтування може бути встановлено з 01 січня 2004 року, тобто з дня набрання чинності Сімейним Кодексом України, оскільки статтею 74 цього Кодексу визначається право спільної сумісної власності на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з 1990 року. також і сам відповідач надаючи пояснення вказував на наявність сімейних відносин з позивачкою у зазначений час. Таким чином, виходячи із положень чинного на момент виникнення факту спільного проживання Кодексу про шлюб та сім`ю України, який не має зворотної дії в часі, а також застосовуючи положення чинного на даний час Сімейного Кодексу України, враховуючи, що встановлення факту спільного проживання відповідно до положень ЦК України породжує для позивачки юридичні наслідки, суд доходить до обґрунтованого висновку, що факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] підлягає встановлення з 01 січня 2004 року по 28 лютого 2008 року.

Outcome: partial