Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Із вказаним позовом звернулась [PERSON], в якому просила стягнути з ПрАТ «Донецьккокс» заборгованість по заробітній платі в розмірі 18757 грн. 13 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 17144 грн. 25 коп., посилаючись на те, що 06.09.2010 року вона працювала на вказаному підприємстві на посаді головного бухгалтера. 22.03.2017 року вона була звільнена з підприємства, проте заробітну плату за відпрацьований час у березні 2017 року не отримала, в зв'язку з чим вважає, що її трудові права були порушенні з вини відповідача. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що підприємство не має можливості нарахувати заробітну плату позивачу та її невиплата сталася не з вини відповідача, оскільки 15.03.2017 року адміністративна будівля підприємства, яка розташована у м. Донецьк, була захоплена невідомими особами. За фактом захоплення виробничих потужностей, майна та первинної документації, в тому числі тієї частини, що стосується нарахування заробітної плати, слідчим відділом Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області внесені відомості в ЄРДР за №12017050150000801. Відсутність вини відповідача за грошовим зобов'язанням перед позивачем підтверджується відповідним висновком Торгово-промислової палати України. Крім того, у зв'язку із втратою первинної документації у відповідача не має можливості надати, перевірити або підтвердити надану інформацію щодо нарахованої заробітної плати за фактично відпрацьовані робочі дні. Подані позивачем докази щодо розміру заробітної плати не є належними доказами у справі, оскільки видані після вказаного захоплення та не є належним чином завіреними копіями, а печатки підприємства на день завірення документів позивача були втрачені. Суд з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, вислухавши пояснення сторін, дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 16.06.1986 року працювала в Донецькому коксохімічному заводі ім.. С.М. Кірова, який згодом було перетворено на відкрите акціонерне товариство «Донецьккокс», з 27.04.2011 року перейменовано в публічне акціонерне товариство «Донецьккокс», і з 19.05.2016 року - в приватне акціонерне товариство «Донецьккокс». З 06.09.2010 року [PERSON] працювала на вказаному підприємстві на посаді головного бухгалтера, а 22.03.2017 року за згодою сторін була звільнена, що підтверджується трудовою книжкою. Заробітна плата за березень 2017 року їй не сплачувалась. Вказані обставини визнаються сторонами. 28.03.2017 року до ЄРДР було внесено повідомлення про злочин, передбачений ст. 341 КК України, яке надійшло до ЧЧ Бахмутьского ВП ГУНП в Донецькій області листом 27.03.2017 року, про те, що 15.03.2017 року невідомі особи, які представились представникам так званої «Донецької народної республіки» захопили адміністративну будівлю ПрАТ «Макіївський металургійний завод» та будівлю ТОВ «Донецьккокс», які розташовані за адресою: м. Донецьк, вул. Зарічна,1. Вказані обставини підтверджуються долученим до матеріалів справи копією витягу з кримінального провадження №1201705010000801. З копії наказу № 47 від 17.03.2017 року по ПрАТ «Донецьккокс» вбачається, що генеральним директором підприємства Шабановим А.Л. було прийнято рішення вивести з експлуатації та визнати такими, що не є дійсними усі печатки і штампи товариства, окрім печатки Наглядової ради ПрАТ «Донецьккокс». Також до матеріалів справи долучена копія заяви, адресованої до начальнику ГУ НПУ в Донецькій області про втрату 17.03.2017 року основної печатки підприємства та копія заяви, адресованої Маріупольській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області(Приморське відділення) про втрату первинних документів підприємства, яка була здана на поштове відділення 17.03.2017 року. З копії сторінки газети «Урядовий кур'єр» №54 (5923) від 22.03.2017 року вбачається, що декількома підприємствами Донецької області було опубліковано оголошення про те, що 17 березня 2017 підприємством, в тому числі ПрАТ «Донецьккокс», була втрачена основна печатка підприємства, та на даний час перебуває у незаконному володінні невстановлених осіб. Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16.05.2017 року за №1566/2/21-10.2 були встановлено, що захоплення виробничих потужностей та первинної документації є форс-мажорною обставиною, внаслідок якої відсутня вина роботодавця ПрАТ «Донецьккокс» в проведенні звільнення працівників, невидача їм трудових книжок, а також не проведення розрахунку по заробітній платі. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. На підтвердження розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за березень 2017 року позивачем надані копії наступних документів: наказу №774 від 06.09.2010 року по підприємству ПрАТ «Донецьккокс» про призначення [PERSON] на посаду головного бухгалтера; наказу №47 від 16.03.2017 року про виключення з 16.03.2017 року із структури та штатного розпису ПрАТ «Донецьккокс» структурні підрозділи та посади, згідно додатку 1, звільнення робітників згідно додатку №2, про зобов'язання начальника відділу кадрів внести записи в трудові книжки працівників про звільнення відповідно до п. 1 ст. 36 КзПП України та додатку №1; наказу №2786 від 15.03.2017 року про порядок звільнення працівників, яке відбудеться 16.03.2017 року та необхідність звернення працівників до 18-00 16.03.2017 року для підтвердження своєї згоди щодо переведення на іншу роботу; виписки з наказу №28-к від 22.03.2017 року про звільнення [PERSON] та проведення з нею розрахунку по заробітній платі; табуляграм про нараховану та виплачену заробітну плату за січень, лютий, березень 2017 року; наказу №301 від 28.10.2016 року про підвищення заробітної плати [PERSON] на 5 % з 01.10.2016 року з додатком №1 про розміри посадових окладів; табелю обліку робочого часу за березень 2017 року, а також надані посвідчення про відрядження №13, 21; довідка про заробітну плату за попередній рік, видана 22.03.2017 року; виписка, виготовлена відділенням №1 ПУМБ в м. Костянтинівка за період з 01.01.2017 по 22.03.2017 року з особового рахунку [PERSON] про рух коштів; індивідуальні відомості про застраховану особу, видані Костянтинівським ОУПФУ 24.05.2017 року за №11523/02 (форма ОК-5). Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», а другою частиною цієї статті встановлено обов'язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. На виконання вимог статті 110 КЗпП України роботодавець повідомляв робітника про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, суму заробітної плати, що належить до виплати, в тому числі за січень, лютий 2017 року, про що позивачем долучені до матеріалів справи відповідні табуляграми. В табуляграмі за березень 2017 року нарахована, проте не виплачена заробітна плата складала 18757,13 грн. Дійсність інформації табуляграм підтверджується випискою, виготовленою відділенням №1 ПУМБ в м. Костянтинівка з особового рахунку [PERSON] про рух коштів за період з 01.01.2017 по 22.03.2017 року, де відомості про перерахунок грошових коштів від ПрАТ «Донецьккокс» позивачу відповідає розміру нарахованих їй виплат в табуляграмі, індивідуальними відомостями про застраховану особу, наданими Костянтинівським ОУПФУ 24.05.2017 року за №11523/02 (форма ОК-5), трудовою книжкою [PERSON], посвідченнями про відрядження №13, 21 за періоди з 25.02 -10.03.2017 року, з 17.03 -21.03.2017 року. Таким чином, розмір невиплаченої заробітної плати в сумі 18757,13 грн. за березень 2017 року, була позивачем доведена, а отже, вказана заборгованість має бути виплачена відповідачем. Посилання відповідача щодо втрати первинної документації та печаток, відбитками яких засвідчено надані позивачем копії документів з відомостями про трудову діяльність [PERSON], не спростовує висновків суду, оскільки такі документи не були взяті судом до уваги з наступних підстав. Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88 було затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до п. 6.10 якого у разі пропажі або знищення первинних документів, облікових регістрів і звітності керівник підприємства, установи письмово повідомляє про це правоохоронні органи та наказом призначає комісію для встановлення переліку відсутніх документів та розслідування причин їх пропажі або знищення. Для участі в роботі комісії запрошуються представники слідчих органів, охорони і державного пожежного нагляду. Результати роботи комісії оформляються актом, який затверджується керівником підприємства, установи. Копія акта надсилається органу, в сфері управління якого перебуває підприємство, установа, а також територіальному органу центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, - підприємствами та місцевому фінансовому органу - установами, в 10-денний строк. Оскільки відповідачем не надано відповідного переліку втрачених документів, а за кримінальним провадженням, внесеним в ЄРДР за №12017050150000801 за заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо захоплення виробничих потужностей та адміністративної будівлі ПрАТ «Донецьккокс», відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, прийняти або відхилити доводи сторін щодо наявності вказаних обставин у суду на час розгляду справи не має можливості. Щодо притягнення до відповідальності роботодавця за затримку розрахунку по заробітній платі під час звільнення, передбаченої ст. 117 КЗпП України, яка припускає стягнення з нього середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід зазначити наступне. Згідно із ст. 117 КЗпП України у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Частинами 1, 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Отже, настання обставин непереборної сили, що встановлені сертифікатом про форс-мажорні обставини, свідчить про відсутність вини роботодавця у затримці виплат робітнику належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 11.11.2015 р. №6-2159цс15, від 23 березня 2016 року № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року № 6-383ц16, а згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Врахувавши правовий висновок Верховного Суду України, суд перевірив докази, подані відповідачем на обґрунтування відсутності вини роботодавця у невчасному розрахунку по заробітній платі, та дійшов до висновку про доведеність таких доводів. Так, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 10 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (далі - ТППУ). Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 року N 44(5) було затверджено Регламент засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (далі-Регламент), яким передбачено наступний порядок такого засвідчення. Згідно з п. 6.1, 6.2., 6.3. Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14 1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" в редакції від 02.09.2014 р., а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов'язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням/обов'язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. У заяві, зокрема, вказуються, які саме зобов'язання за договором, контрактом, угодою та/або законом, нормативним актом не можуть бути виконані у встановлений термін внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) з посиланням і наданням доказів таких обставин, початок їх виникнення і термін дії, які на думку заявника унеможливили виконання цих зобов'язань у встановлений договором, контрактом, угодою та/або законом, нормативним актом термін, та інші відповідні відомості. Враховуючи вищенаведене, суд бере до уваги посилання відповідача про відсутність його вини через наявність форс-мажорних обставин, що підтверджується висновком Торгово-промислової палати України. Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що позивачем було доведено розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати відповідачем, проте через відсутність вини підприємства за затримку у розрахунку заробітної плати під час звільнення, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню лише в частині стягнення заборгованості по заробітній платі.

Outcome: partial