Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивачі звернулися\~до суду\~з позовом,\~яким просили:\~визнати дійсним договір від 31 серпня 2000 купівлі продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , укладеного на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі за № 2814-Л, зареєстрованого в ММБТІ 12.10.2000 за реєстровим № 18950, між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з одного боку та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , з іншого боку; визнати за [PERSON] ј, яка діє від свого імені та від імені свого сина [PERSON] ј, [PERSON] Ѕ право власності на квартиру [ADDRESS] . Мотивуючи свої вимоги тим, що на теперішній час позивачі не мають можливості розпорядитись своїми правами як власники майна, оскільки даний договір не було посвідчений нотаріально. Ухвалою суду від 31.08.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Раніше квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.04.2000, зареєстрованого в ММБТІ 11.04.2000 за реєстровим № 18950. 31 серпня 2000 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з одного боку та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , з іншого боку, на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі, укладено договір № 2814-Л купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS] , яка складається з чотирьох житлових кімнат, загальною площею 79,60 кв.м., житловою площею 50,10 кв.м. Зазначений договір було зареєстровано в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 12.10.2000 за № 18950. Відповідно до п. 5 Договору купівлі продажу нерухомого майна від 31.08.2000, квартира продана за 2000 грн. 00 коп., які продавці одержали від покупців до підписання цього договору і належить новим власникам Ѕ частина [PERSON] , Ѕ частина [PERSON] , [PERSON] . Договір купівлі-продажу квартири підписаний сторонами власноручно. На теперішній час ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявив, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору купівлі-продажу квартири, сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на теперішній час, визнання такого договору дійсним можливе лише у судовому порядку. Позивачі вказують на те, що після укладання договору купівлі-продажу квартири, сторонами були виконані всі умови договору. Відповідно до довідки з комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 18.10.2021 за вих. № 2679, з матеріалів архівної справи БТІ станом на 28.12.2012, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (1/2 частки), [PERSON] (1/4 частки) та [PERSON] (1/4 частки) на підставі договору купівлі продажу № 2814-Л від 31 серпня 2000 року, зареєстрованого в БТІ 12.10.2000 за реєстровим № 18950. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 18.11.2021, право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі-продажу квартири між сторонами, покупцем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у серпні 2000 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач, на теперішній час, не має можливості реалізувати свої права, оскільки договір купівлі-продажу квартири не було посвідчено нотаріально. Беручи до уваги те, що позивачі не мають можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачами не надано жодних достатніх та допустимих доказів на підтвердження порушення прав щодо визнання права власності на спірну квартиру (зокрема, відмову у вчиненні реєстраційної дії, втрату оригіналу правовстановлюючого документу, тощо). Так само й не доведено що їх право власності оспорюється або не визнається іншими особами. Більш того, визнання біржового договору дійсним дає можливість позивачам зареєструвати відповідне право власності у встановленому законом порядку. Стосовно позовної вимоги про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] по ј частки, [PERSON] на Ѕ частки, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Вимог щодо розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи, покладаються на позивача.

Outcome: partial