Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивач АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначає, що на підставі Генеральної угоди від 09.04.2014 р. відповідачка отримала кредит у сумі 11 643,79 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачці кредит у встановленому договором розмірі. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 11.11.2019 р. має перед Банком заборгованість у розмірі 39 702,16 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 11 310,25 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 11 090,17 грн., заборгованість за пенею - 17 301,74 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 39 702,16 грн. за кредитним договором № б/н від09.04.2014 р. та судові витрати в сумі 1 921,00 грн. 11 грудня 2019 року ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача надав суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачці у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання направлено позовну заяву з доданими документами, судову повістку про виклик до суду та копію ухвали про відкриття провадження, якою повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, а також роз`яснено право подати відзив на позовну заяву. Однак, поштова кореспонденція поверталась на адресу суду з відміткою «за зазначеною адресою не проживає» (а.с. 60). Судові повістки про виклик до суду на 14.01.2020 р. та 04.02.2020 р. відповідачка отримала особисто та завчасно, однак в судові засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подавала (а.с. 70, 72, 73). Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження надсилається учасникам справи в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. За правилами п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, вважається днем вручення судового рішення. З огляду на викладене, відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, однак, в жодне судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подавала, тому зі згоди позивача та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 09.04.2014 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода). Вказана угода укладена між сторонами з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором № SAMDN50000021193371 від 21.04.2008 р. (а.с. 9). За п. 1.1.2. Генеральної угоди сторони домовилися, що заборгованість відповідачки перед Банком з дати підписання Генеральної угоди становить 12 340,82 грн. Пунктом 2.1. Генеральної угоди визначено, що Банк надає позичальнику строковий кредит в розмірі 11 643,82 грн. на строк 24 місяці з 09.04.2014 р. до 30.04.2016 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. В свою чергу відповідачка зобов`язалась здійснювати погашення кредитної заборгованості шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 582,66 грн. Підписавши Генеральну угоду, відповідачка погодилась, що ця угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складають між нею та Банком кредитний договір. Відповідно до п. 1.7 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» (нова редакція) рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 р. № 519 було змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 39). За ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. За ст. 1049 параграфа 1 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі та в обумовлений в договорі термін. В свою чергу відповідачка свої зобов`язання не виконує, допускаючи прострочення платежів, у зв`язку з чим, станом на 11.11.2019 р. має перед Банком заборгованість у розмірі 39 702,16 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 11 310,25 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 11 090,17 грн., заборгованість за пенею - 17 301,74 грн. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки [PERSON] у встановлений строк не виконала взятих на себе зобов`язань за договором, суд вважає позовні вимоги Банку в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 11 310,25 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 11 090,17 грн. законними та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, щодо позовних вимог про стягнення пені суд зазначає таке. Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). З аналізу вищезазначених норм права виходить, що порядок сплати та розмір пені, яка підлягає сплаті позичальником у разі порушення зобов`язань, встановлюються договором. Положеннями пункту 2.8. Генеральної угоди передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов`язань з погашення кредиту він сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах, за кожен день прострочки (а.с. 9). Дослідивши доданий до позову Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, суд доходить таких висновків. В силу положень статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписаний відповідачкою. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ним, підписуючи Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Згідно зі статтями 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У зв`язку з цим, виходячи з принципу змагальності, сторона не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу). За таких обставин та без наявних підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за пенею у сумі 17 301,74 грн. слід відмовити. Викладені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 03.07.2019 р., у цивільній справі № 342/180/17. За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 09.04.2014 р. у сумі 22 400,42 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 11 310,25 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 11 090,17 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1 921,00 грн. Будь-яких заяв, клопотань про стягнення з відповідача інших судових витрат позивачем не заявлено. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 22 400,42 грн., що складає 56,4 % від загальної суми заявлених позивачем вимог, суд стягує з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у сумі 1 083,44 грн.

Outcome: partial