Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що в період з 01.08.1974 р. по 11.12.2017 р. він працював у відповідача, звільнившись за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. На день звільнення борг по заробітній платі позивача становив 101 662,21 грн., що підтверджується розрахунковим листком за грудень 2017 року. Часткове погашення боргу було здійснено у жовтні 2018 року органами ДВС у сумі 101 592,21 грн. Залишок заборгованості по заробітній платі після часткового погашення органами ДВС становить 70 грн. Дану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та просить стягнути середній заробіток за час затримки при звільненні працівника в сумі 250 353,84 грн., інфляційну складову в сумі 27 486,68 грн. та судовий збір у сумі 2 503,54 грн. Ухвалою суду від 27.05.2019 р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивач [PERSON] надавав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач АТ «НДПІ «Механобрчормет» про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, його представник у судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.08.1974 року по 11.12.2017 року перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» (а.с. 8 - копія трудової книжки). Положеннями статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою. Згідно частини 3 статті 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно довідки Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» від 17.05.2019 р. за № 149, сума заборгованості [PERSON] по заробітній платі станом на 01.05.2019 року складає 70,00 грн. (а.с.13 копія довідки), яка не оспорюється відповідачем та підлягає примусовому стягненню на користь позивача. Як вбачається з позовної заяви позивача заборгованість по заробітній платі позивачу була визначена посвідченням комісії по трудовим спорам відповідача, сума заборгованості склала 101 592,21 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 230 КУЗпП у разі невиконання власником або уповноваженим ним органом рішення комісії по трудових спорах у встановлений строк (стаття 229) працівникові комісією по трудових спорах підприємства, установи, організації видається посвідчення, що має силу виконавчого листа. У посвідченні вказуються найменування органу, який виніс рішення щодо трудового спору, дати прийняття і видачі та номер рішення, прізвище, ім`я, по батькові та адреса стягувача, найменування та адреса боржника, номери його рахунків у банках, рішення по суті спору, строк пред`явлення посвідчення до виконання. Посвідчення засвідчується підписом голови або заступника голови комісії по трудових спорах підприємства, установи, організації та печаткою комісії по трудових спорах. На підставі посвідчення, пред`явленого не пізніше тримісячного строку до органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю, державний виконавець чи приватний виконавець виконує рішення комісії по трудових спорах у примусовому порядку. Дане посвідчення було передано позивачем на виконання до виконавчої служби. Та в межах виконавчого провадження № 56084945 22.10.2018 р. дані кошти були стягнуті з відповідача на користь позивача в повному обсязі, а саме в сумі 101 592,21 грн. 17.05.2019 р. позивач отримав від відповідача довідку № 149 від 17.05.2019 р., відповідно до якої заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати станом на 01.05.2019 р. склала 70,00 грн. Позивач, в свою чергу, пояснює наявність заборгованості в сумі 70,00 грн. різницею, яка виникла в сумах, визначених у розрахунковому листі за грудень 2017 року (101 662,21 грн.), та у посвідченні комісії по трудовим спорам (101 592,21 грн.). Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, згідно пунктом 8 розділу IV Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. В якості доказу нарахованої, але не сплаченої станом на дату звільнення суми заборгованості по заробітній платі, позивачем надано копії розрахункових листків (а.с. 12), який суд приймає в якості належного доказу, оскільки розрахунково-платіжна відомість працівника (розрахунковий листок) є одним із первинних бухгалтерських документів, визначених наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», поряд з табелем обліку використання робочого часу та розрахунково-платіжною відомістю (зведеною). Згідно розрахункового листка за вересень 2017 р., позивач відпрацював 1 робочий день та йому нараховано оклад по дням в сумі 705,71 грн. У листопаді 2017 року він відпрацював 1 робочий день та йому нараховано оклад по дням в сумі 673,64 грн. У жовтні 2017 року позивач перебував на лікарняному. Таким чином, виходячи з розрахунку 1379,35 грн. (705,71 грн. + 673,64 грн. ) / 2 дні (1+1 днів), середньоденний заробіток позивача складає 689 грн. 68 коп. Період затримки розрахунку при звільненні з 12.12.2017 р. по 30.05.2019 р. становить 365робочих дня (14 днів грудня 2017 року, 21 день січня 2018 року, 20 днів лютого 2018 року, 21 день березня 2018 року, 20 днів квітня 2018 року, 19 днів травня 2018 року, 20 днів червня 2018 року, 22 днів липня 2018 року, 22 днів серпня 2018 року, 20 днів вересня 2018 року, 22 днів жовтня 2018 року, 22 днів листопада 2018 року, 20 днів грудня 2018 року, 21 день січня 2019 року, 20 днів лютого 2019 року, 20 днів березня 2019 року, 21 день квітня 2019 року, 20 днів травня 2019 року). Середньомісячний заробіток позивача, виходячи з викладеного, складає 689,68 грн. х 365 днів = 251733,20 грн. Встановлених законом підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами власне про розмір основної заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та відповідно до положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню, становить 251733,20 грн., однак позивач просить стягнути 250353,84 грн., тому суд дотримуючись принципу диспозитивності та не маючи можливості вийти за межі позовних вимог вважає за можливе позовні вимоги задовольнити. Щодо стягнення інфляційної складової за період з січня 2015 р. по жовтень 2018 р. В цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з частиною шостою статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Відповідно до наданих позивачем копій розрахункових листків за період з січня 2015 року по грудень 2017 року (а.с. 10, 16-26) відповідач постійно затримував виплату нарахованої заробітної плати. Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 даного Закону встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: ... заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до пункту третього постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 "Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: … заробітна плата (грошове забезпечення). У Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини рішення).ї Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21лютого 2001року №159 (постанова Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 363/1606/17). Так, згідно наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, сума інфляційної складової за період з січня 2015 року по грудень 2017 року становить 19 455,37 грн. (а.с. 12 - розрахунок). Дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при поданні до суду було сплачено судовий збір у сумі 2503,54 грн., то він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір»звільнений від сплати судового збору по стягненню заборгованості по заробітній платі, на підставі статті 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Крім того, на виконання вимог частини 2 статті 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial