Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту. Посилався на те, що вироком Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04.05.2007 року, який було змінено ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 17.07.2007 року, його було засуджено за ст.307 ч.2 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, на три роки позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. На виконання зазначених судових рішень Першотравневим районним судом м.Чернівці було видано виконавчий лист, який надіслано на виконання до [PERSON] відділу ДВС Чернівецького МУЮ. В подальшому, під час вчинення дій, 17.04.2008 року державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна, яким накладено арешт на квартиру №26, що по вул. Білоруській,30 м. Чернівці. Вказував на те, що зазначена квартира є однокімнатною та належала на праві спільної сумісної власності трьом особам. Вважає, що арешт на квартиру було накладено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки квартира є єдиним місцем проживання її власників. Просив звільнити з-під арешту, накладеного постановою [PERSON] відділу ДВС Чернівецького МУЮ від 17.04.2008 року, квартиру №26, що по вул.Білоруській, 30 м. Чернівці. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що є співвласницею квартири №26, що по вул. Білоруській, зо м. Чернівці, іншого житла у неї немає. Вважає, що постановою від 17.04.2008 року порушуються її права власника. Представник відповідача [PERSON] відділу ДВС Чернівецького МУЮ повторно у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи віднесла вирішення даного спору на розсуд суду. Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що вироком Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04.05.2007 року, який було змінено ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 17.07.2007 року, його було засуджено за ст.307 ч.2 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, на три роки позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. На підставі зазначених судових рішень Першотравневим районним судом м.Чернівці 19.07.2007 року було видано виконавчий лист, який надіслано для виконання до [PERSON] відділу ДВС Чернівецького МУЮ (а.с.7). Постановою від 09.08.2007 року було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №1-116/07 (а.с.8). В подальшому, 17.04.2008 року державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна, яким описано та накладено арешт на квартиру №26, що розташована по вул.Білоруській, 30 м.Чернівці (а.с.10-11). З дослідженої у судовому засіданні копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що співвласниками зазначеної квартири на час складення акту опису й арешту були [PERSON], [PERSON], [PERSON] Саляхутдінова (а.с.6). [PERSON] 07.11.2007 року помер. Зазначена обставина підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про смерть (а.с.21). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом також встановлено, що ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18.01.2008 року за поданням [PERSON] відділу ДВС Чернівецького міського управління юстиції було визначено за [PERSON] частку в спільній сумісній власності квартирі [ADDRESS] в розмірі 1/3 частки вказаної квартири (а.в.п.60). За змістом ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Разом із тим, в порушення наведених вище положень Закону, державним виконавцем під час складання акту опису й арешту майна від 17.04.2008 року, було допущено порушення прав та законних інтересів співвласників квартири №26, що розташована по вул.Білоруській, 30 м.Чернівці, оскільки арешт було накладено не лише на частку засудженого [PERSON], а на усю квартиру. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено спеціальний спосіб захисту прав шляхом надання особі права звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна. Суд також враховує, що за змістом ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, чинним законодавством передбачено порядок звернення до суду виключно у разі невизнання або оспорювання певних прав та інтересів, тобто у разі існування фактичного спору. Суд зазначає, що позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами до [PERSON], не зазначив якими її діями були порушені його права, а тому в задоволенні позову до [PERSON] слід відмовити. Крім того, при вирішення позовних вимог до [PERSON] відділу ДВС Чернівецького МУЮ суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні від 02.12.2010 по справі "Кривіцький та Кривіцька проти України" Суд наголосив, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної і моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, воно має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, не здійснюється «згідно з законом» та не може розглядатись як «неохідне в демократичному суспільстві». Вислів «згідно з законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення Закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Щоб захистити особу від свавілля, недостатньо забезпечити формальну можливість мати змагальне провадження для оскарження застосування положення закону в її справі. Якщо ухвалене в результаті судове рішення не містить обгрунтування або доказової бази, виникле втручання у гарантоване Конвенцією право може стати непередбачуваним та, як наслідок, не відповідати вимозі законності. Вважаю, що в даному випадку втручання у моє право на отримання житла є неприпустимим та не відповідатиме вимогам «згідно з законом» та не може розглядатись як «неохідне в демократичному суспільстві». За таких обставин, суд вважає, що позов до [PERSON] відділу ДВС Чернівецького МУЮ обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: partial