Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS], та скасувати право власності [PERSON] на даний житловий будинок з господарськими спорудами. При цьому позивачка зазначає, що будинок належить [PERSON], але дану жінку чи її родичів вона ніколи не бачила та не чула. З 2002 року зі згоди Терпіннівської сільської ради вона оселилася в ньому, оскільки він був у занедбаному стані та потребував ремонту. Даним будинком вона заволоділа добросовісно та більше 10 роки продовжує відкрито, безперервно володіти ним. В судове засідання позивачка не з'явилась, про час слухання справи була повідомлена належним чином. Від її представника [PERSON], який діє за довіреністю, надійшла заява про розгляд справи в його відсутність, на позові наполягає. Представник Терпіннівської сільської ради Запорізької області в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи є заява, в якій він не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Третя особа [PERSON] згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області не значиться, 05 грудня 2000 року його знято з реєстрації у зв'язку зі смертю. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. На підставі рішення виконавчого комітету Мелітопольської районної ради народних депутатів за №13 від 14.01.1988 року було вирішено оформити право власності на житлові будинки, де також зазначено село Терпіння з видачею свідоцтва про право власності громадянам, зазначеним в додатках. Під №239 вказаний житловий будинок [ADDRESS], власником якого є [PERSON] /а.с.77-78/. Рішенням виконкому від 10 червня 1998 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на вищевказаний будинок та складено висновок про реєстрацію домоволодіння /а.с.79, 80/. З оглянутої у судовому засіданні цивільної справи №320/6857/13-ц вбачається, що судом було здійснено запит до Мелітопольського МВ УДМС про надання копії паспортних даних [PERSON], у відповідь на що було направлено копію заяви на отримання паспорту (форма №1) та довідку про реєстрацію місця проживання, відповідно до якої [PERSON] народилася [INFO] року, місце проживання вказане [ADDRESS]. Паспорт був виданий 14 листопада 1979 року Мелітопольським РВ ГУМВС Запорізької області, паспорт серії [NUMBER] /а.с.47/. Однак, як вбачається з копії актового запису про смерть за №679 від 02 липня 1987 року [PERSON], [INFO], померла [INFO] року, місце смерті вказане м.Луцьк Волинської УРСР. Свідоцтво про смерть видано [PERSON] /а.с.57/. Згідно інформації Першої та Другої Луцької державної нотаріальної контори та Мелітопольської районної державної нотаріальної контори спадкова справа після її смерті не заводилась /а.с.17, 18, 43, 44/. Але, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ЦДМС України у Волинській області [PERSON], [INFO], знято з реєстрації 5 грудня 200 року у зв'язку зі смертю /а.с.37/. Житловий будинок по [ADDRESS] за даними КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності 10 червня 1988 року /а.с.5/. Технічний паспорт на даний будинок виданий на [PERSON] /а.с.7-11/. Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано. З 2002 року позивачка постійно проживає у вищевказаному житловому будинку. Останні 12 років вона добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт, сплачує комунальні послуги. /а.с.46/. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно положень ст.5 ЦК України про дію закону у часі та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, відповідно до якого правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Судом встановлено, що позивачка відкрито, безперервно протягом тривалого часу володіє житловим будинком. Тобто це володіння є очевидним для третіх осіб. Доказами добросовісного володіння є здійснення [PERSON] оплати комунальних послуг, проведення капітального та поточного ремонту будинку. Під час розгляду справи відповідач не надав суду доказів на спростування вказаної обставини. Орган місцевого самоврядування в порядку ст.1277 ЦК України не подавав заяви про визнання спадщини відумерлою. Таким чином, позивачка добросовісно, безперервно, протягом встановленого законом десятирічного строку володіє житловим будинком [ADDRESS], а тому суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності на дане нерухоме майно. Що стосується вимоги позивачки про скасування права власності попередньої власниці майна, то суд вважає, що такий спосіб захисту не передбачений ст.16 ЦК України. Ця вимога є зайвою, оскільки ст.19 п.5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial