Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Сіемджи Веб Проджектс», в якому просила визнати інформацію, викладену в статті «[INFO]», інтернет адреса:[INFO]»-недостовірною; зобов'язати власника веб-сайту http://www.gorod.cn.ua - товариство з обмеженою відповідальністю «Сіемджи Веб Проджектс» в особі директора [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, викладену про неї у статті «[INFO]», інтернет адреса:[INFO]» шляхом розміщення резолютивної частини рішення протягом 10 днів з дня набрання ним законної сили на веб-сайті www.gorod.cn.ua, з вибаченням за поширення недостовірної інформації, визнати використання прізвища, ім'я та по батькові позивача в статі «[INFO]», інтернет адреса:[INFO]» - неправомірним; заборонити (припинити) розповсюдження статі «[INFO]», інтернет адреса:[INFO]» як таку, що порушує особисте немайнове право позивача. Обґрунтувала позивач свої вимоги тим, що [INFO] на веб-сайті www.gorod.cn.ua розміщено статтю: «[INFO]», за інтернет-адресою:[INFO]», в якій позивача охарактеризовано як злочинця, як особу, що з легкістю порушує закон, як особу, яка не має високих моральних цінностей. Позивач також зазначає, що використання її імені в статтях «[INFO]» на веб-сайті www.gorod.cn.ua без її дозволу порушує право на захист персональних даних, поширена про неї інформація є конфіденційною і може бути поширена тільки за її згодою. Рішенням Деснянського районного суду від 01 квітня 2016 року у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Сіемджи Веб Проджектс» відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення прийнято судом після неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та з грубим порушенням норм матеріального права. На думку [PERSON] суд першої інстанції достовірно не встановивши особи автора (співвідповідача) наклепницької статті, яка розміщена веб-сайті ТОВ «Сіемджи Веб Проджектс» і авторство когось у написанні зазначеної статті її розміщенні чітко виділити неможливо, оскільки у суді свідки вказували то на [PERSON], то на [PERSON], не посприяв здійсненню прав позивача на захист його немайнових прав. Як на одну з підстав відмови в задоволенні позову суд посилається на ст.47-1 Закону України»Про інформацію», яка нібито розкриває поняття «оціночного судження», але ст.47-1 в вищевказаному Законі відсутня взагалі, а по - друге, поняття «оціночне судження» міститься в ст.30 Закону України »Про інформацію»під назвою «Звільнення від відповідальності». Однак висловлювання в статті щодо [PERSON] не можуть бути оціночними судженнями, оскільки містять фактичні дані, прізвище суми коштів, обставини, але в суді вони так і не були підтверджені відповідачем належними доказами. Судом не було встановлено, що ця інформація є суспільно необхідною. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, [INFO] на веб-сайті www.gorod.cn.ua. власником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Сіемджи Веб Проджектс», розміщено статтю: «[INFO]», за інтернет-посиланням:[INFO]». Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зазначив що частина інформації в зазначеній статті розміщеній на веб-сайті www.gorod.cn.ua.є оціночним судженням, не містить фактичних даних, а тому не є предметом судового захисту, решта інформації викладена з посиланням на осіб, які є джерелом цієї інформації. Крім того, належним відповідачем у даній справі, крім власника інтернет-сайту- «Сіемджи Веб Проджектс», є автор публікації [PERSON], про що було встановлено судом під час допиту останньої в суду в якості свідка, однак позивач із представником клопотання про залучення [PERSON] в якості співвідповідача по справі не заявили. Проте повністю з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи єінші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким вимогам закону рішення повністю не відповідає. Як вбачається з матеріалів справи, на веб-сайті www.gorod.cn.ua. власником якого є ТОВ «Сіемджи Веб Проджектс» розміщено статтю: «[INFO]» без зазначення автора, інформаційний ресурс gorod.cn.ua і ТОВ «Сіемджи Веб Проджектс» як засоби масової інформації або як інформаційні агентства не зареєстровані, що підтверджується повідомленням Державної реєстраційної служби України №Б-48-14-10 від 06 січня 2015 року та листом Департаменту інформаційної діяльності та комунікації з громадськістю Чернігівської обласної державної адміністрації №01-15-Б/46 від 27 листопада 2014 року (а.с.20.21) і не заперечується відповідачем. Враховуючи зазначене, з огляду на положення ст.1 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" інформаційний ресурс gorod.cn.ua не є засобом масової інформації. Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування інформації. Відповідно до ч.2п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року№1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Згідно з п.10 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі (статті 32, 33 ЦПК України). Враховуючи, що інформаційний матеріал спростування якого вимагає [PERSON] опубліковано без зазначення автора, розміщено на веб- сайті власником якого є ТОВ «Сіемджи Веб Проджектс» колегія суддів вважає, що останньою обґрунтовано пред»явлено позов до зазначеного товариства, яке і повинно відповідати за її позовом. При цьому посилання суду першої інстанції, що автором статті «[INFO]» є [PERSON], про що останньою заявлено у судовому засіданні, крім заяв останньої нічим не підтверджено, не визнається позивачем. Відповідно до п.18 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов»язок довести, що поширена інформація є достовірною покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім»ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди. Крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог [PERSON] суд послався на ст.47-1 Закону України »Про інформацію» та зробив висновок що інформація »дружным соседям не дает житья новая соседка, что въехала в дом в октябре 2013-го года - 50-летняя [PERSON]» є оціночним судженням. Проте, текст Закону України »Про інформацію» в редакції від 13 січня 2011 року №2938 набрав чинності 11 травня 2011 року не містить ст.47-1, на яку послався суд в обґрунтування висновку про оціночність суджень, які позивач просить визнати недостовірною інформацією. Отже, судом першої інстанції застосовано закон, який не підлягав застосуванню. Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України »Про інформацію» в редакції, яка є чинною, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною 2 зазначеної статті Закону передбачено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведеності їх правдивості. Оскільки інформація визнати, яку недостовірною вимагає позивач розміщена на інформаційному ресурсі www.gorod.cn.ua, який не зареєстрованому в установленому порядку як засіб масової інформації, то виходячи із змісту ч.4 п.12 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року, при розгляді даного позову [PERSON] не можуть застосовуватись норми, що регулюють діяльність засобів масової інформації (ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу)в Україні. Тому не є підставою для звільнення від відповідальності ТОВ «Сіемджи Веб Проджектс» відтворення у статті «[INFO]» пояснень осіб, які показали у суді, що вся інформація у зазначеній статті викладена з їх слів. Пред»явлючи позов, [PERSON] посилалась на те, що про неї у статті «[INFO]» зазначена інформація негативна, яка не відповідає дійсності, не підтверджена жодними доказами, ганьбить її честь, гідність, а також завдає шкоди її діловій репутації. Колегія суддів вважає, що інформація викладена в статті «[INFO]» розміщеній на сайті www.gorod.cn.ua від [INFO], а саме у реченнях «…дружным соседям не дает житья новая соседка, что вьехала в дом в октябре 2013-го года - 50 летняя [PERSON]», »Следующим ее шагом было разбить вазоны с цветами, которые [PERSON] разместила между 2-м и 3-м этажами», «[PERSON] угрожала 90-летней матери [PERSON], участнице войны, что потравит котов, которые, якобы гадят в подьезде, крысиним ядом и отрубит им головы», «…один раз, она розразилась бранной речью даже на участника АТО», «Брат госпожи [PERSON], который на свою беду также посмел закурить возле лавочки, кроме матов получил еще ведро помоев на голову от разьяренной соседки», »Так [PERSON] выбежала и принялась орать на них: «С….ки, про….тутки…, «…она зарабатывает тем, что дает людям денежный залог за квартиры, которые они продают, затем, мотивируя тем, что ее что-то не устроило, через суд выбивает у них залог в двойном размере», »…она же теперь ни с кем не здоровается…, а при случае матом кроет, даже пожилих людей!», «Она не раз говорила, что ненавидит Украину и украинцев», »Женщина буквально через 2 минуты разговора начала оскорблять сотрудника полиции матерними словами», є недостовірною інформацією щодо позивача, не підтверджена доказами. Дана інформація, за своїм змістом фактично вказує на вчинення протиправної поведінки [PERSON], і зокрема звинувачення її в шахрайстві, допущення проявів хуліганства, висловлювання нею брутальних висловів, недодержання загальновизнаних правил співжиття, ворожого ставлення до України та українців, що сприймається негативно в суспільстві порушує особисті її немайнові права. Виходячи із змісту положень ч.6 ст.277 ЦК України, відповідно до якого спростування здійснюється, зазвичай у такий самий спосіб, у який була поширена недостовірна інформація, та відсутні докази, що розміщена відповідачем в вищенаведених реченнях інформація відповідає дійсності, необхідно зобов»язати ТОВ «Сіемджи Веб Проджектс» протягом 10 днів з моменту вступу рішення в законну силу, опублікувати на веб - сайті www.gorod.cn.ua спростування недостовірної інформації щодо [PERSON], шляхом опублікування статті про визнання вищезазначених відомостей недостовірними з посиланням на резолютивну частину рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 липня 2016 року. Водночас вирішуючи питання про визнання всієї інформації викладеної в статті «[INFO]» як недостовірної як про це зазначає в позові [PERSON], колегія суддів визначивши характер такої інформації, в якій наявні висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, є вираженням суб»єктивної думки і поглядів відповідача, колегія суддів вважає, що такі висловлювання відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають встановленим обставинам та вимогам закону і не спростовуються доводами апеляційної скарги. Позивачем також заявлялись вимоги про визнання неправомірним використання її прізвища, імені по батькові з посиланням на рішення Конституційного Суду України у справі №1-9/2012 за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України від 20 січня 2012 року, Закон України »Про захист персональних даних». Колегія суддів вважає, що ці вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. За цивільним кодексом України зміст права на недоторканість особистого і сімейного життя як одного з видів немайнового права полягає у тому, що фізична особа вільно, на власний розсуд визначає свою поведінку у сфері свого приватного життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб та має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя(статті 270, 271, 301). Конституційний Суд України даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України вважає, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме:…., адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами…, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому…, діловому та інших сферах життя особи. Така інформація про фізичну особу та членів її сім»ї є конфіденційною і може бути поширена за їх згодою, крім випадків визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Враховуючи вищенаведене, та з огляду на положення ст.32 Конституції України, що позивач не надавала дозволу відповідачу на розголошення свого прізвища, імені, по батькові, про події, що відбуваються у побутових сферах її життя, колегія суддів вважає неправомірним використання у статті «[INFO]», викладену на веб-сайті www.gorod.cn.ua від [INFO], прізвище, імені, по батькові [PERSON] Виходячи з вищевикладеного, та виявлених апеляційним судом порушень судом першої інстанції норм чинного законодавства, рішення суду першої інстанції в частині відмови [PERSON] в задоволенні позовних вимог до ТОВ «Сіемджи Веб Проджектс» про визнання недостовірної інформації її спростування, та поширення конфіденційної інформації підлягає скасуванню із частковим задоволенням зазначених позовних вимог [PERSON] В іншій частині рішення суду є законним і обґрунтованим, і його необхідно залишити без змін. Так, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що не підлягають вимоги [PERSON], в частині покладення на відповідача обов»язку вибачення перед нею за поширення недостовірної інформації. Тому що суд не вправі зобов»язати відповідача вибачитись перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст.ст.16, 277 ЦК України. Також не є передбаченим способом захисту судом особистих немайнових прав, вимога [PERSON] заборонити (припинити) розповсюдження зазначеної статті. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення з іншої сторони стягуються понесені і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. Враховуючи кількість заявлених [PERSON] вимог немайнового характеру в позовній заяві, та документально підтверджену сплату нею судового збору (а.с. 1, 170, 264), виходячи із результатів розгляду справи, необхідно стягнути з ТОВ «Сіемджи Веб Проджектс» на користь [PERSON] 275 грн. 60 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1212 грн. 64 коп. в рахунок відшкодування сплаченого при подачі апеляційної скарги судового збору.

Outcome: partial