Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності йому, його колишній дружині [PERSON] та донькам [PERSON], [PERSON]. На даний час відповідачі перешкоджають йому у користуванні та розпорядженні належною йому на праві власності часткою спірної квартири і заперечують щодо його проживання в цій квартирі. Він неодноразово звертався до відповідачів з вимогою про вселення, однак в позасудовому порядку спір вирішити неможливо. Посилаючись на вказані обставини, позивач в остаточних вимогах просив суд визнати за ним право власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS]; визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] за першим варіантом судової будівельно-технічної експертизи, виділив йому у користування жилу кімнату площею 13,1 кв.м. (№4), відповідачам виділити у користування жилу кімнату площею 16,1 кв.м. (№ 2), жилу кімнату площею 14,9 кв.м. (№3); кухню площею 6,6 кв.м. (№5), ванну кімнату площею 2,1 кв.м.(№6), вбиральню площею 1,1 кв.м. (№7), частину коридору площею 6,5 кв.м. (№ 1) залишити у загальному користуванні співвласників; зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у праві користування житлом та вселити його у квартиру [ADDRESS]. Позивач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, направив до суду свого представника [PERSON], яка просила визначити [PERSON] частку у праві спільної власності у розмірі 1/4 частини квартири [ADDRESS]; визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] між співвласниками [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON] за першим варіантом судової будівельно-технічної експертизи: виділити співвласнику [PERSON] у користування жилу кімнату площею 13,1 кв.м. (№4); виділити співвласникам [PERSON], [PERSON]., [PERSON] у користування жилу кімнату площею 16,1 кв.м. (№ 2), балкон площею 1,0 кв.м., та жилу кімнату площею 14,9 кв.м. (№3), балкон площею 0,5 кв.м., частину коридору (№ 1) площею 3,4 кв.м.; кухню площею 6,6 кв.м. (№5), ванну кімнату площею 2,1 кв.м.(№6), вбиральню площею 1,1 кв.м. (№7), частину коридору площею 6,5 кв.м. (№ 1) залишити у загальному користуванні співвласників; зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у праві користування житлом та вселити позивача у квартиру [ADDRESS]. При цьому представник позивача зазначила, що вважає першій варіант визначення порядку користування квартирою найбільш прийнятним, оскільки планувальне рішення квартири не дозволяє виділити в користування кожного із співвласників окрему житлову кімнату рівної площі, а при запропонованому варіанті мається незначний відступ від ідеальних часток співвласників. Відповідач [PERSON], яка діє також в інтересах [PERSON]. та [PERSON]. на підставі довіреності, позов визнала частково, при цьому пояснила, що в спірній квартирі проживає вона разом з доньками [PERSON] та [PERSON]. Квартира складається з трьох ізольованих кімнат. [PERSON] займає кімнату площею 13,10 кв.м., [PERSON] - кімнату площею 14,90 кв.м., а вона кімнату площею 16,10 кв.м. Її донька [PERSON] є інвалідом другою групи, має хронічні захворювання, при яких не може проживати в одній кімнаті з членами своєї родини. Донька [PERSON] на теперішній час працює і проживає в м. Купянськ, проте на вихідні приїжджає додому, і проживає в кімнаті площею 14,90 кв.м., в цій кімнаті також знаходяться її речі. [PERSON] зазначила, що не заперечує, щоб позивач проживав разом з нею у кімнаті площею 16 кв.м., а у доньок залишилися окремі кімнаті. Також позивач зазначила, що ні вона, ні доньки не чинять позивачу перешкод у користуванні квартирою, позивач має ключі від квартири, проте з 2002 року квартирою не цікавиться. Проти визначення частки [PERSON] у праві спільної власності не заперечує. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив в позові відмовити, посилаючись на те, що у разі встановлення порядку користування квартирою за першим варіантом судово-будівельної експертизи, житлова площа, що виділяється позивачу є на 2,05 кв.м. більше, ніж припадає на його 1/4 частину в квартирі, чим порушуються права інших співвласників. Крім того, [PERSON] є інвалідом другою групи, має хронічні захворювання, при яких не може проживати в одній кімнаті з членами своєї родини. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 07 жовтня 1996 року Відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, зареєстрованого в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 1, реєстр № 13/44. /а.с.10/ Квартира складається з трьох житлових кімнат - № 2 площею 16,10 кв.м., № 3 площею 14,90 кв.м., № 4 площею 13.10 кв.м. та має загальну площу 65,30 кв.м./а.с.14-15/. В спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON], фактично мешкають [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] з 2002 року в спірній квартирі не мешкає, проживає за адресою: [INFO]. Статтею 372 ЦК України передбачено, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Кожен із співвласників вправі вимагати визначення його ідеальної частки у спільній сумісній власності. Таким чином, суд вважає за можливе визначити частку [PERSON] у спільній власності в розмірі 1/4 частини спірної квартири, а 3/4 частини квартири залишити у спільній власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як передбачено ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці. Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 5782/9870 від 29 серпня 2014 року поділ спірної квартири в натурі неможливий, експертом запропоновано три варіанти порядку користування спірною квартирою. Позивач просить визначити порядок користування спірною квартирою згідно першого варіанту експертизи, за яким йому як співвласнику виділяється у користування жила кімната площею 13,1 кв.м. (№4), а співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON] - жила кімната площею 16,1 кв.м. (№ 2), балкон площею 1,0 кв.м., жила кімната площею 14,9 кв.м. (№3), балкон площею 0,5 кв.м., частина коридору (№ 1) площею 3,4 кв.м. Кухня площею 6,6 кв.м. (№5), ванна кімната площею 2,1 кв.м.(№6), вбиральня площею 1,1 кв.м. (№7), частина коридору площею 6,5 кв.м. (№ 1) - залишається в спільному користуванні. Всього співвласнику [PERSON] виділяються в користування приміщень в квартирі загальною площею 17,95 кв.м. (13,1+(6,5+6,6+2,1+1,1)*13,1/44,1), що на 1,625 кв.м. (17,95-16,325) більше, чим припадає на 1/4 частину квартири. Співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON] виділяється у користування приміщень в квартирі загальною площею 47,35 кв.м. ((16,1+1,0+14,9+0,5+3,4)+(6,5+6,6+2,1+1,1)х31,0/44,1), що на 1,625 кв.м (48,975-47,35) менше, чим припадає на 3/4 частини квартири. порядку користування квартирою необхідно виконати наступні переобладнання: приміщення коридору № 1 переобладнати в два приміщення з встановленням перегородки між ними: коридор площею 6,5 кв.м.(№ 1) та коридор площею 3,4 кв.м. (№ 1а). Суд вважає можливим визначити порядок користування квартирою за першим варіантом судової будівельно-технічної експертизи, з огляду на наступне. Планувальне рішення спірної квартири не дозволяє виділити у користування кожного зі співвласників окрему кімнату рівної площі, проте дозволяє визначити порядок користування квартирою з незначним відступом від ідеальних часток співвласників. Так, згідно першого варіанту [PERSON] виділяється у користування приміщень квартири лише на 1,625 кв.м. більше ніж припадає на його 1/4 частину квартиру, зокрема, більше на 0,541 кв.м., чим припадає на кожного із співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON]. При такому варіанті порядку користування квартирою, [PERSON] виділяється у користування житлової площі лише на 0,691 кв.м. більше, ніж кожному із співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] є таким же власником квартири як і [PERSON], [PERSON], [PERSON] і вправі фактично користуватися належним йому майном. Домовленості про порядок володіння та користування майном, що є спільною сумісною власністю між співвласниками не досягнуто. Враховуючи, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ще в 2004 році, а також відносини, які склалися між сторонами, користування спірною квартирою без визначення порядку такого користування, фактично є неможливим. Не виділення позивачу будь-якого приміщення позбавляє його взагалі права користуватися цим майном. Суд вважає, що перший варіант порядку користування квартирою є таким, що найбільше враховує інтереси відповідачів, оскільки при інших варіантах площа приміщень, що виділяється у користування позивачу збільшується на 7,975 кв.м. та 5,725 кв.м. відповідно. Доказів того, що перший варіант користування спірною квартирою порушує права відповідачів, суду не надано. При цьому, посилання відповідачки [PERSON] та її представника [PERSON] стосовно того, що у разі виділення у користування позивача кімнати площею 13,10 кв.м. будуть порушені інтереси їх доньок, зокрема доньки [PERSON], яка займає цю кімнату, є інвалідом другої групи, має хронічні захворювання, при яких не може проживати в одній кімнаті з членами своєї родини, є безпідставними. Так, Наказом МОЗ від 08 лютого 1985 року № 52 встановлено перелік хронічних захворювань, при яких особи, не можуть проживати у комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї родини. Інструкцією про порядок видачі медичного висновку особам, які хворіють на хронічні захворювання, при яких особи, не можуть проживати у комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї родини визначено, що медичний висновок про захворювання, при якому громадянин, що хворіє, не може проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті із членами своєї родини, видається ВКК лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання або місцем роботи хворого. Медичний висновок видається тільки у випадках, якщо у особи мається, передбачене Переліком захворювання (додаток № 1 до наказу МОЗ від 08 лютого 1985 року № 52) з усіма зазначеними в ньому ознаками. В іншому випадку заявнику видається письмова відповідь про те, що захворюваннями, зазначеними в Переліку хронічних захворюваннях, він не хворіє. Відповідь підписується головою ВКК. Як вбачається із довідок до акту МСЕК [PERSON] проходить медико-соціальну експертну комісію у м. Сімферополь АРК. Остання дата огляду [PERSON] 19 серпня 2014 року. Справа перебуває у провадженні суду з 02 грудня 2013 року, тобто на час огляду МСЕК м. Сімферополя [PERSON] цивільна справа вже перебувала в провадженні суду понад 7 місяців і відповідачам було відомо про її розгляд. Суд вважає, що у тому разі, якщо відповідачі зазначають, що [PERSON] хворіє на захворювання, при якому потребує окремої кімнати, остання не була позбавлена можливості отримати відповідний висновок при огляді 19 серпня 2014 року, проте своїм правом не скористалася та не звернулася з відповідною заявою до МСЕК м. Сімферополя. Доказів, що [PERSON] страждає на захворювання, що передбачені Переліком захворювань (додаток № 1 до наказу МОЗ від 08 лютого 1985 року № 52) та потребує окремої кімнати, суду надано не було. Доводи відповідачки стосовно того, що нею було проведено ремонт в квартирі без участі позивача, останній не сплачує житлово-комунальні послуги та щодо наявності у нього іншого житла, не мають правового значення для вирішення даного спору по суті. Що стосується позовних вимог щодо зобов'язання відповідачів не чинити позивачу перешкод у користуванні квартирою та вселення, то суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження його вимог в цій частині. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України, з урахуванням вимог ст. ст. 5, 6 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial