Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до Московського районного суду міста Харкова з позовом де вказує, що 27 грудня 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків у розмірі 36% річних на залишок заборгованості за кредитом та кінцевим строком повернення, який відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконував зобов'язання за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом 25 вересня 2017 року становить 13107 грн.19 коп. та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 1477 грн.42 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 1216 грн.99 коп., пені - 9312 грн.44 коп., фіксованої частки штрафу - 500 грн., відсоткової частки штрафу - 600 грн.34 коп. Відповідач на пропозиції погасити заборгованість в добровільному порядку не реагує. Тому просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та понесені судові витрати. 10 січня 2018 року Московським районним судом міста Харкова була отримана інформація з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління ДМС України в Харківській області щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця мешкання відповідача. Ухвалою судді Московського районного суду міста Харкова від 24 січня 2018 року справу було передано за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON] від 19 березня 2018 року було відкрито провадження за позовом і справу було призначено у підготовче судове засідання. 01 серпня 2018 року, на підставі розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області №01-02/61 від 01.08.2018 року, у зв'язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку, було проведено повторний авторозподіл справи і справу було передано в провадження судді Панас Н.Л. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області Панас Н.Л. від 09 серпня 2018 року, справу було прийнято до її провадження і призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав разом з позовом, письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі, проти прийняття заочного рішення не заперечував. Відповідно до матеріалів справи відповідач не брала участі в жодному судовому засіданні в суді, а саме: У судові засідання, призначені на 05 вересня 2018 року та на 02 жовтня 2018 року відповідач не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи вона повідомлялась судом своєчасно і належним чином, а саме на адресу місця реєстрації, зазначену у встановленому законом порядку ([ADDRESS]), але судові документи повертались з відміткою пошти «не мешкає», що свідчить про вчинення судом всіх належних дій для своєчасного повідомлення відповідача про хід розгляду справи №643/16076/17 та про неотримання відповідачем кореспонденції без поважних причин. Відповідач в судові засідання не з'являється, при цьому жодних документів на підтвердження того, що вона не з'явилася в судове засідання з поважної причини суду надано не було. У зв'язку з неявкою відповідача розгляд справи неодноразово відкладався. З відомостей, які містяться на сайті судової влади України вбачається, що повідомлення про день, час та місце розгляду даної справи, були оприлюднені завчасно, у відповідності з вимогами ЦПК України, а отже, саме з цих дат відповідач мала можливість бути обізнаною про проводимі судові засідання. При цьому суд звертає увагу на те, що враховуючи правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Крім того, суд зазначає, що відповідачем не вживались заходи спрямовані на те, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження. Доказів вживання заходів з метою дізнатися про хід судового провадження у справі №643/16076/17 відповідачем в ході судового розгляду суду не надано. Зазначені дії відповідача свідчать про зловживання ними своїми процесуальними правами як учасників справи, що є неприпустимим відповідно до вимог п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, беручи до уваги її процесуальну поведінку, відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та постановити, у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, по справі заочне рішення. Оскільки сторони у судове засідання не з'явились фіксування судового процесу технічними засобами, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не проводилось. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного. 27 грудня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків у розмірі 36% річних на залишок заборгованості за кредитом та кінцевим строком повернення, який відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.3 та Правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем і перевіреного судом, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 25 вересня 2017 року становить 13107 грн.19 коп. та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 1477 грн.42 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 1216 грн.99 коп., пені - 9312 грн.44 коп., фіксованої частки штрафу - 500 грн., відсоткової частки штрафу - 600 грн.34 коп. Згідно з вимогами ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 536 ЦК України передбачено, шо за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з вимогами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання. Таким чином, аналізуючи наведені вище норми закону в сукупності з наданими суду доказами, суд доходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1477 грн.42 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 1216 грн.99 коп., пені - 9312 грн.44 коп., а всього - 12006 грн.85 коп. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу, то в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. За змістом ст.549 ЦК Українипеня та штраф є різновидом неустойки, як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Позивач просить стягнути з відповідача за порушення ним своїх зобов'язань по виконанню договору і пеню, і штраф. Отже застосувати до останнього подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання, а саме - прострочення виконання грошового зобов'язання, що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Тому, в частині стягнення фіксованої та відсоткової частини штрафу позов задоволенню не підлягає. Згідно з платіжним дорученням №PROM6B8SOU від 26 жовтня 2017 року позивачем при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн. Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов було задоволено частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1465 грн.68 коп. (12006 грн.85 коп. : 13107 грн.19 коп. х 1600 грн.) На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial