Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 10000,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дати розірвання шлюбу до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 03 липня 2004 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбних відносин сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням суду від 16 грудня 2019 року визначено місце проживання [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . Посилаючись на ту обставину, що донька має вади зі здоров`ям, потребує постійного лікування та матеріальних витрат, щомісячні витрати на відвідування шкільного навчання, курсу танців, щомісячні витрати становлять щонайменше 20000 грн., батьком добровільно витрат на матеріальне забезпечення доньки не надаються, просить стягнути Ѕ частину витрат в сумі 10000 грн., щомісячно аліментних платежів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 вересня 2021 року визначено головуючим у справі суддю Шролик І.С. Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду. 05 жовтня 2021 року на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача. В якому посилаючись на стан здоров`я, відповідач просить розглянути справу без його участі надав суду довідку МСЕК. Від відповідача [PERSON] 12 жовтня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково та стягнути з нього аліменти у розмірі ј частки від його доходу. Стягнення проводити з дати звернення до суду із позовом, раніше [PERSON] жодного разу із вимогами про стягнення аліментів не зверталась. Стягнення аліментів проводити з урахуванням майнового стану, відсутності заощаджень, нерухомого майна. Наявний транспортний засіб, який з початку хвороби з 2019 року не експлуатується. Просить повідомити про рахунок позивача, на який добровільно зможе перераховувати грошові кошти на утримання дитини. При визначені розміру аліментів урахувати його стан здоров`я та розмір його пенсії по інвалідності. На адресу суду від представника позивача адвоката Суньова Є.В. надійшло клопотання про витребування майнового стану відповідача. Ухвалою суду від 02 листопада 2021 року за клопотанням представника позивача витребувано в Державній податковій служби України відомості про дохід [PERSON] за 2021 рік; витребувано в Головному сервісному центрі МВС інформацію про наявні транспортні засоби. На виконання ухвали суду 17 листопада 2021 року з Головного сервісного центру МВС надійшла відповідь про реєстрацію на ім`я [PERSON] транспортного засобу Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску. Державна податкова служба України надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, що за першій та другий квартал 2021 року [PERSON] отримав з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, суму державної соціальної матеріальної допомоги в сумі 7091,00 грн. Інший дохід відсутній. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. На запитання головуючого щодо початку строку стягнення аліментів з дати розірвання шлюбу повідомив, що це позиція позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився. 22 листопада 2021 року засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. За станом здоров`я не може бути присутнім в судовому засіданні. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 липня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що встановлено зі свідоцтва про одруження. ( а.с.5). Зі свідоцтва про народження [PERSON] , яка народилась [INFO] встановлено, що батьком записаний відповідач [PERSON] (а.с.8). Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 19 лютого 2018 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 6-7). Рішенням суду від 16 грудня 2019 року визначено місце проживання [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . З квитанцій про сплату за навчання встановлено, що платником є [PERSON] одержувачем Европейська школа Михаил - ясли- сад плата за навчання становить 13500 грн. щомісячно. (а.с. 18-33). Судом досліджені медичні довідки про проходження медичного обстеження з отриманням консультативних виписок педіатра, проведення щеплення, консультативне обстеження сімейної офтальмології МЦ «Чайка оптікс». Направлення та проходження обстеження. (а.с. 34-57). Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 10 лютого 2021 року [PERSON] встановлена друга група інвалідності загального захворювання. Рекомендоване диспансерний нагляд та лікування. (а.с. 87). З довідки про доходи № 1352863591361310 від виданої Управлінням пенсійного фонду України встанолевно, що [PERSON] перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності в щомісячному розмірі 10676,95 грн. (а.с. 102). Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Статтею 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільну з позивачем дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем. Згідно з вимогами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно положення статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", з 01 липня 2021 року встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від 6 до 18 років складає - 1255,50 грн; відповідно прожитковий мінімум для дитини цього віку становить 2511,00 грн. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що може бути стягнутий з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої донькисуд ураховує матеріальний стан сторін, позивач не надала відомості щодо власного заробітку; стан здоров`я відповідача, якому встановлена 2 група інвалідності, отримує щомісячний дохід у вигляді пенсійного забезпечення в сумі 10676, 95 грн. Посилання позивача на щомісячні витрати на навчання доньки в приватному закладі в сумі 13500 грн. та 3000 грн. - витрати на додатковий розвиток дитини (танці, хореографія), 50 % яких позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок аліментних платежів, суд вважає надмірним з огляду на фінансову спроможність відповідача та відсутності узгодженості (домовленості) між сторонами щодо навчання доньки у приватному закладі та вартості такого навчання. З досліджених судом наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що аліментні платежі в сумі заявленої позивачем в розмірі 10000 грн. будуть непомірним тягарем для відповідача, та складають увесь його місячний дохід. З огляду на стан здоров`я відповідача, який згідно довідки огляду МСЕК потребує диспансерного нагляду та лікування, а також його доходу у вигляді пенсійного забезпечення в щомісячному розмірі 10676, 95 грн. та отриманих соціальних виплат за шість місяців в сумі 7091,00 грн., вважаю можливим та необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліментні платежі в частці від доходу (заробітку) відповідача - ј частці, що в грошовому виразі буде становити 3851,07 грн. Вимоги позивача про стягнення витрат пов`язаних зі станом здоров`я доньки [PERSON] щодо проходження медичного обстеження, лікування суд не може визнати обґрунтованими, як такі, що не носять періодичний щомісячний характер. Положенням ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд звертає увагу та роз`яснює позивачу, що вона не позбавлена права на компенсацію додаткових витрат пов`язаних із розвитком здібностей дитини, та компенсації витрат пов`язаних на лікування в порядку, передбаченому ст. 185 СК України. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів з дати розірвання шлюбу, тобто з 19 лютого 2018 року, то суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню. Положенням статті 79 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Проте, позивачем не надано доказів звернення до відповідача із вимогою щодо сплати аліментів після розірвання шлюбу. Навіть навпаки, як зазначає позивач [PERSON] у поданій позовній заяві, що до відповідача вона щодо сплати витрат на дитину не зверталася, оскільки вони не спілкуються один з одним (а.с. 2). Отже, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти з дати звернення до суду з позовом, згідно штампу відправки поштової кореспонденції 06 вересня 2021 року (а.с.75). Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі положення ст. 141 ЦПК України, спрямовує судові витрати на рахунок держави з огляду на те, що відповідно положення п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач [PERSON] при зверненні до суду із відповідним позовом звільнена від його сплати, а відповідач [PERSON] з огляду на наявну інвалідність 2 групи згідно положення п. 9 ч.1 ст.5 зазначеного Закону також звільнений від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: partial