Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

У жовтні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд зняти арешт накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК №239700 від 04.02.2009 ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві; прийняти рішення про вилучення з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна запису від 12.02.2009 12:59:31 за №8456094 реєстратора: Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, посилаючись на ті підстави, що позивачу на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. У вересні 2017 р. позивачу стало відомо, що на дану квартиру накладено арешт. Однак, як зазначає позивач, при внесення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна помилково реєстром в якості власника зазначена онука позивача [PERSON], у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилась про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 18.06.2018 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти проведення заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 32). Представники відповідачів у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили (а.с. 26, 28-30). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін по справі на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до постанови державного виконавця від 04.02.2009 на вищезазначену квартиру було накладено арешт (а.с. 12). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 25.09.2017 власником даної квартири на яку було накладено арешт зазначено [PERSON] (а.с. 13-14). Відповідно до положень ч. 1, 2, 4 ст. 59 чинного ЗУ «Про виконавче провадження»: «Особа, яка вважає, шо майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині зняття арешту з майна позивача, оскільки квартира на яку накладено арешт належить на праві власності лише позивачу, та дійсно було помилково вказано власника його онуку [PERSON], в наслідок чого й було накладено арешт на квартиру постановою державного виконавця. Таким чином, в інший спосіб, ніж зняття арешту з майна та заборону на його відчуження, накладених на майно постановою Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 04.02.2009, захистити порушене право позивача неможливо. Однак, позовні вимоги позивача в частині прийняття рішення про вилучення з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна запису від 12.02.2009 12:59:31 за №8456094 реєстратора: Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується Законом.

Outcome: partial