Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 26 липня 2014 року між Григорівською сільською радою (орендодавцем) та [PERSON] (орендарем) укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 0,1088 га., що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Віповідно п.1.1 вказаного договору оренди Григоірвська сільська рада надає в оренду, а орендар приймає у строкове платне користування вищевказану земельну ділянку з цільовим призначенням - для комерційного призначення. Станом на вересень 2017 року відповідач визнав наявність заборгованості щодо сплати орендної плати, однак сплачувати її відмовляється внаслідок чого порушуються законні права Григорівської сільської ради, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість зі сплати орендної плати в розмірі 44 174, 52 грн., інфляційні втрати в розмірі 11 092, 58 грн., 3% річних в розмірі 2 045, 86 грн., а всього стягнути кошти в розмірі 57 312, 96 грн. 14.11.2017 року винесено ухвалу про відкриття провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю просив задовольнити та пояснив, що відповідач використовує земельну ділянку для здійснення підприємницької діяльності, станом на час подання позову до суду у відповідача утворилась заборгованість щодо орендної плати в розмірі яку він відмовляється сплачувати. Відповідач в судовом засіданні позовні вимоги визнав частково, надав суду відзив на позовну заяву в якій заперечує проти розрахунку заборгованості з орендної плати, що викладений позивачем в позовній заяві, оскільки позивач розділив суму орендної плати на кілька місяців в календарному році та визначив як дату виникнення права вимоги 30 вересня 2014 року, що є порушенням норм ЦК України та ЗУ «Про оренду землі». Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 26.07.2014 року укладеного між Григорівською сільською радою та [PERSON] відповідно якого орендодавець на підставі рішення №902.30.VI - 30 сесії шостого скликання від 14 липня 2014 року Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області надає в оренду, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,1088 га, з цільовим призначенням- для комерційного призначення, що розташована в [ADDRESS] Пунктом 3.1. договору орендна плата за користування земельною ділянкою встановлена згідно з рішенням сесії Григоріської сільської ради, Обухівського району, Київської області. Пунктом 3.2. орендна плата сплачується щорічно в рівних частинах. Розмір орендної плати становить 6% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, а саме 14 724 грн. 85 коп. 26 липня 2014 року між Григорівською сільською радою та [PERSON] підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки. 26 січня 2017 року рішенням п'ятнадцятої сесії сьомого скликання Григоріської сільської ради було вирішено звернутись до Господарського суду Київської області із позовною заявою про стягнення орендної плати згідно розрахунку, який буде проведено Григорівською сільською радою на дату зверення до суду. 11 вересня 2017 року Господарським судом Київської області за позовом Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати відмовлено позивачу у прийнятті позовної заяви. Згідно ст. 2 ЗУ «Про плату за землю» використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про оплату землі» податок за земельні ділянки, надані для підприємств промисловості, транспорту, зв'язку та іншого призначення, за винятком земельних ділянок, зазначених у частинах другій та третій цієї статті і частині другій статті 6 цього Закону, справляється з розрахунку 5 відсотків від грошової оцінки одиниці площі ріллі по області. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відносини, пов'язані з орендою земельних ділянок, на яких розташовані цілісні майнові комплекси підприємств, установ і організацій державної або комунальної власності, а також заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим, та їх структурних підрозділів, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про оренду державного та комунального майна". Статтею 21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Відповідно повідомлення Головного управління ДФС у Київській області станом на 10.01.2018 року відповідач [PERSON], як суб'єкт господарювання має податковий борг по орендній платі за земельну ділянку державної або комунальної власності, які виділені в користування на підставі розпоряджень Григорівської сільської ради в розмірі 25 536 грн. 07 коп. Суд вважає доведеними позовні вимоги щодо стягнення заборгованості зі сплати орендної плати саме у вказаному вище і підтвердженому документально уповноваженим державним органом розмірі - 25 536 грн. 07 коп., оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості на суму 44 174, 52 грн. не враховує три здійснені відповідачем платежі за поданими суду квитанціями, що визнано сторонами. Стороноами також визнано, що фактичний розмір заборгованості відповідає сумі за даними податкового обліку, тому відповідні позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме на суму 25 536 грн. 07 коп. Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Суд вважає недовеженими позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 11 092, 58 грн., 3% річних в розмірі 2 045, 86 грн., оскільки як встановлено під час судового розгляду розмір основної суми заборгованості за договором, який зазначений у позові - 44 174, 52 грн. об'єктивно не підтвердився, дати зарахування здійснених відповідачм платежів позивач конкретизувати не зміг, тому за відсутності дійсних вихідних даних суд позбавлений можливості об'єктивно здійснити розрахунок передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань, а позивач свій розрахунок не змінив і після встановлення додаткових даних про часткову сплату заборгованості нового розрахунку не подавав. За таких обставин достатніх підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині суд не вбачає. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, лише частково знайшли підтвердження під час судового розгляду, оскільки лише частково ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, при цьому заперечення відповідача також лише частково ґрунтуються на письмових доказах, суд вважає звернення позивача правомірним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині довежених позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судові витрати в сумі 1600 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial