Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь додаткові витрати на утримання дитини [PERSON], [INFO], в сумі 25 356 грн. 18 копійок. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21.11.2007 та рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 22.07.2013 шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Вказала, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.05.2017 стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред'явлення позову і до досягнення повноліття дитини. Зазначила, що 19 вересня 2010 року між позивачем і відповідачем та Інститутом клітинної терапії було укладено договір № 1053/09-10 «Про зберігання компонентів крові», відповідно до якого [PERSON], [PERSON], батьки дитини [PERSON], взяли на себе обов'язок сплачувати щорічно Інституту клітинної терапії суму в гривні, що еквівалентна 150 (сто п'ятдесят, 00) доларів США по курсу НБУ за медичні послуги у вигляді зберігання Крові та Компонентів крові їх дитини [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття. Позивачем пояснено, що в грудні 2016 року Інститут клітинної терапії надіслав їм рахунок на оплату медичних послуг № СФ-0004041 від 10 грудня 2016 року у розмірі 450 доларів США з роз'ясненням щодо здійснення розрахунку існуючої заборгованості а саме: заборгованість 2015 року (150 доларів США) сплачується у гривнях по курсу НБУ на 01.01.2015, тобто в сумі 2 366,00 гривень; заборгованість 2016 року (150 доларів США) сплачується у гривнях по курсу НБУ на 01.01.2016, тобто в сумі 3 600,00 гривень; заборгованість 2017 року (150 доларів США) сплачується у гривнях по курсу НБУ на дату сплати платежу, але не пізніше 31.01.2017. Вищезазначена заборгованість непогашена, тому на даний час існує борг за період 2015-2027 роки у розмірі 50 712,35 грн. (борг розрахований позивачем відповідно до офіційного курсу гривні згідно даних НБУ за 2015, 2016, 2017 р.р.) (за 2015 рік у розмірі 2366,00 грн., за 2016 рік у розмірі 3600 грн. та за 2017-2027 р.р. у розмірі по 4067,85 грн.). Позивачка вважає, що відповідач має сплатити додаткові витрати у сумі 25 356,18 грн. з розрахунку 50 712,35 грн./2. На підставі викладеного, просила позов задовольнити. Ухвалою суду від 08.11.2017 відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 19.02.2018 представником відповідача було оголошено заяву про залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Інститут клітинної терапії. Протокольною ухвалою суду від 19.02.2018 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Позивач в судовому засіданні просила також стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати за 2014 рік, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, не заперечував проти задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на утримання дитини за період 2015-2017 р.р. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України N 789-XII від 27 лютого 1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлено, що сторони з 21.11.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі та 22.07.2013 шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва. Згідно свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві від 28.09.2010, сторони мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.05.2017 стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред'явлення позову і до досягнення повноліття дитини. Судом встановлено, що 19.09.2010 між Інститутом клітинної терапії та [PERSON] було укладено договір №1053/09-10 про зберігання компонентів крові. Згідно умов договору, Кріобанк зобов'язується переробити кров на її компоненти та зберігати компоненти крові у відповідності до умов договору, а один з батьків зобов'язаний вчасно вносити платежі, передбачені умовами даного договору. Пунктом 8 даного договору роз'яснено як має проводитись сплата за зберігання та порядок розрахунків. Так, п. 8.1.3 встановлено, що починаючи з 2011 року, один з батьків зобов'язаний вносити щорічну сплату за зберігання компонентів крові у розмірі суми в гривні, що еквівалентна 150,00 доларів США по курсу НБУ на дату сплати платежу, але не пізніше 31 січня щорічно. [PERSON] було сплачено кошти за зберігання компонентів крові згідно договору №1053/09-10 від 19.09.2010, 21.01.2014 у розмірі 1199 грн., що підтверджується платіжним дорученням. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Інститут клітинної терапії» було виставлено сторонам рахунок на оплату медичних послуг №СФ-0002712 від 10.12.2017 за зберігання компонентів крові 2015-2018 р.р. у сумі 600 дол. США та надано роз'яснення щодо здійснення розрахунку згідно з рахунком на оплату медичних послуг, згідно якого заборгованість за зберігання компонентів крові рекомендовано сплатити наступним чином: за 2015 рік 150 дол. США сплачується в гривнях по курсу НБУ на 01.01.2015, тобто в сумі 2366,00 грн., за 2016 рік 150 дол. США сплачується в гривнях по курсу НБУ на 01.01.2016, тобто в сумі 3600,00 грн., за 2017 рік за поточний платіж за 2018 рік по 150 дол. США сплачується в гривнях по курсу НБУ на дату сплати платежу, але не пізніше 31.01.2018. Позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, зазначила, що за 2017 та 2018 р.р. борг становить по 4067,85 грн. за кожен із вказаних років. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, а набула чинності для України 27.09.1991, закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27). Обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно до статті 180 СК України. Як встановлено вище, з відповідача присуджено стягнення аліментів на сина [PERSON], [INFO] до його повноліття. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. За приписами ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року N 2402-III, з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України). Пунктом 18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 постановлено, до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Враховуючи вищенаведене, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем, а також передбачені законом обставини, беручи до уваги, що стороною відповідача визнано позовні вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат на утримання дитини за період 2015-2017 р.р., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину додаткових витрат за перід 2014-2018 р.р. Разом з тим, стягнення за період 2015-2018 р.р. за наведеним позивачем розрахунком суд не приймає до уваги, стягненню за вказаний період підлягає сума з розрахунку: ( 600 дол. (150 дол. США * 4) * 28,02 (офіційний курс НБУ гривні до долару США станом на 13.09.2018, дату ухвалення рішення) / 2 = 8406 грн. Таким чином, за період 2014-2018 р.р. з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню додаткові витрати у розмірі 9005, 50 грн. ( 8406 грн. + (1199 грн. /2 ). Вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат за період з 2019 по 2027 р.р., не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не обґрунтовано необхідність стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Тобто, вказані принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими при з'ясуванні обставин справи по суті. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. З урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 227,30 грн. у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial