Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідачки, мотивуючи тим, що фактично з самого моменту розлучення між ним та відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина. Відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з сином, його вихованні, чинить негативний вплив на сина. Сину доводилось бачити різні неприємні ситуації ініціатором яких була відповідачка. Питання виховання дитини батьки вирішують спільно, а відповідачка та інші особи не мають права перешкоджати відповідачу брати участь у вихованні сина, тому позивач змушений був звернутись з позовом до суду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві. Просили позов задовольнити та зобов'язати відповідачку не чинити перешкод у побаченнях з сином та встановити дні та години побачень з сином з можливістю забирати сина до свого місця проживання, проводити з ним частину літніх канікул. Відповідачка та її адвокат в судових засіданнях позовні вимоги визнали частково. Відповідачка суду пояснила, що позивач має можливість бачитись з сином, однак поведінка позивача негативно впливає на поведінку сина, на його виховання, розвиток. Відповідачка погодилась на те, що суд встановив два дні побачень сина [PERSON] з батьком - щосереди з 14.00 год. до 16.00 год., та у суботу з 12.00 год. до 18.00 год. на території м. Івано-Франківська, так як це визначено у висновку органу опіки та піклування.. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні надав суду висновок Служби та просив задовольнити вимоги позивача в межах визначених у висновку. Свідок [PERSON], який є товаришем позивача, в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що разом з позивачем забирав сина позивача - [PERSON] зі школи, потім вони ходили гуляти, [PERSON] не хотів йти додому. Якось навесні, в суботу та неділю позивач при свідку дзвонив до відповідачки щоб забрати сина погуляти, однак відповідачка відмовила. Свідок [PERSON], яка є матір'ю позивача, в судовому засіданні дала покази в яких вказала, що іноді відповідачка давала можливість бачитись позивачу з сином, іноді не давала. Позивач приводи сина додому, робив з ним уроки, але [PERSON] не хотів вчитись. Позивач з сином [PERSON] ходили гуляти, катались на велосипеді, дитина не хоче йти додому. Свідок [PERSON], яка є вчителем та класним керівником сина позивача та відповідачки - [PERSON], в судовому засіданні дала покази в яких вказала, що до школи хлопчика приводить мама, тобто відповідачка. Відповідачка є також головою батьківського комітету. Хлопчик веде себе не зовсім адекватно, може побити інших дітей, образити, нецензурно виражається. Хлопчик розказував, що чув такі слова в тата в гаражі від самого тата та від його друзів, уроки з татом він не робив. Свідок говорила з позивачем, просила поговорити з сином, однак позивач відповів що син ще малий і не розуміє що говорить, що всі погані слова які говорить хлопчик це від матері. Свідок вважає, що позивач не серйозно ставиться до виховання сина. Одного разу позивач забрав сина з 5 уроку у вчителі бачили, як позивач бив сина під школою через те що син вирвав саджанець. Свідок [PERSON], яка є подругою відповідачки, в судовому засіданні дала покази в яких вказала, що хлопчик агресивний, одного разу сказав, що не хоче жити. Дитина часто перебуває з батьком та його друзями в гаражі, де чує погані слова, бачить як дорослі п'ють пиво, позивач бив сина, копав його. Психолог міської клінічної лікарні [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що надавала психологічну допомогу синові позивача та відповідачки [PERSON]. До неї в жовтні 2014 року звернулась відповідачка з приводу порушення психоемоційного стану хлопчика. В хлопчика порушення адаптації у зв'язку з сімейними обставинами, однак, інтелектуальний розвиток в дитини вище середнього, дитина готова до розумового навантаження в школі. На малюнках хлопчика батько відсутній. В хлопчика спостерігається агресивна поведінка, тому що така поведінка в його батька. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 27 січня 2015 року, що сторонами визнається, а тому доказуванню не підлягає. Син [PERSON] [INFO] проживає з матір'ю [PERSON] в м. Івано-Франківську. Хлопчик навчається в ЗШ № 4, тепер вже в 2 класі, є дитиною яка потребує посиленої уваги з боку педагогів та батьків, що вбачається із характеристики (а.с.25), інформації психологічного обстеження (а.с.26), пояснень та довідки про індивідуальне психологічне обстеження психолога МДКЛ [PERSON] (а.с.27). Як вбачається із пояснень сторін та з поведінки сторін в судовому засіданні, відносини між сторонами вкрай негативні. Позивач звинувачує відповідачку у створенні перешкод в спілкуванні з сином, а відповідачка звинувачує позивача у негативному впливі на сина, настроюванні сина проти неї. Згоди щодо виховання сина сторони не можуть дійти, хоча суд роз'яснював їм, що такі їх стосунки негативно впливають на психологічний стан їх сина, перешкоджають його нормальному розвитку. Як вбачається із висновку Служби у справах дітей МВК Івано-Франківської міської ради від 16.04.2015 року, позивачу встановлено час та місце зустрічей з сином [PERSON] - щосереди з 14.00 год. до 16.00 год., та щосуботи з 12.00 год. до 18.00 год. (а.с.49-52). Позивач вказує, що він має можливість бачитись з сином, забирає його зі шкоди, ходить гуляти, однак не в ті дні та години коли він бажає, остання зустріч з сином в нього була в суботу, тому немає підстав вважати, що відповідачка чинить йому якісь перешкоди в спілкуванні з сином, тому в цій частині вимог позивачу слід відмовити. Відповідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Під час вирішення спору береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). Статтями 15, 16 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд бере до уваги те, що хлопчик проживає з відповідачкою, потребує посиленого нагляду, уваги з боку обох батьків, а не тільки матері,. Суд вважає, що цього часу визначеного у висновку Служби у справах дітей не достатньо для того щоб син пізнав батька, а батько міг поспілкуватись з сином та вплинути на його виховання. Для того щоб син та батько нормально спілкувались та щоб позивач міг брати участь у вихованні сина суд вважає за можливе та необхідне збільшити час спілкування позивача із сином, а саме: кожної середи з 15.00 год. до 18.00 год., кожної суботи з 12.00 год. до 18.00 год., кожної другої неділі місяця з 12.00 год. до 18.00 год. з правом забирати дитину особисто зі школи чи дому; перший місяць літніх канікул дитина проводить з батьком; необмежене спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування батька та сина, а ткож слід зобов'язати [PERSON] за два дні до дня зустрічі [PERSON] з сином [PERSON], надавати [PERSON] точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити про це особисто [PERSON] на наступний день з дня настання таких змін. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимоги, однак не менше ніж 243,60 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 141, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60 61 ЦПК України,

Outcome: partial