Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог У грудні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2016 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1000,00 грн. щомісячно. На даний час розмір аліментів, який був визначений судом, значно менший прожитковонго мінімуму для дитини відповідного віку; аліментиу визначсеній сумі в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатньо для матеріального утримання доньки. На даний час дитина навчається ще додатково у дитячій музикальній школі, тому потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби у навчанні, розвитку. З урахуванням викладеного, позивач просила суд змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь по утриманню неповнолітньої дитини на 2500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідноговіку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням судцу законної сили і до досягнення нею повноліття. Хід справи та процесуальні дії суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 17.12.2019 року, даний позов переданицй на розгляд судді Черенковій Н.П., та отриманий останньою 23.12.2019 року. Ухвалою від 24.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 24.03.2020 року. Із-за неявки відповідача проведення підготовчого судового засідання неодноразово відкладалось. Підготовче судове засідання закрито ухвалою суду від 22.06.2020 року, та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Заочним рішенням суду від 22.06.2020 року позов задоволено. 20.08.2020 року [PERSON] подано заяву про перегляд заочного рішення. Дана заява передана судді 31.08.2020 року. Ухвалою від 31.08.2020 року дана заява прийнята до розгляду у судовому засіданні 14.09.2020 року. Ухвалою суду від 14.09.2020 року заява задоволена, заочне рішення скасовано, та справу призначено до підготовчого судового засідання на 24.11.2020 року. 24.11.2020 року підготовче судове засідання ухвалою суду закрито та справа призначена до судового розгляду по суті на 27.01.2021 року. У зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті, слухання справи перенесено на 11.03.2021 року. Позиція сторін. У судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги у повному обсязі та просила про їх задоволення. При цьому, [PERSON] пояснила суду, що утримання доньки потребує затрат не менше 4000,00 грн. на місяць. Вона офіційно не працює, має дохід мінімальний у розмірі 6000,00 грн.,що ставить сім`ю у дуже скрутне положення. Відповідач має доходи, які офіційно не підтверджує, а тому повинен утримати неповнолітню доньку шляхом сплати аліментів у розмірі 2500,00 грн. Відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, вказавши наступне. Необхідність збільшення розміру аліментів існує, однак на даний час не має постійного місця роботи, хворіє, на його утриманні знаходиться хворий батько [PERSON] , якому більше 70 років. Адвокат Рябець Г.Я. вважала позов таким, що задоволенню не підлягає. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Сторони знаходились у шлюбі з 28.09.2009 року, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.07.21012 року шлюб розірвано. 11.06.2012 року Центральним судом посановлено рішення про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] з [PERSON] у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 01.06.2012 року до повноліття дитини. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.12.2016 року змінено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання дочки до 1000 грн. [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про зміну прізвища серії [NUMBER] від 20.09.2018 року. За довідкою КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3», [PERSON] , 2009 року народження має захворювання та їй поставлено діагноз пролапс мітрального клапану 1 ст., та кардіопатія. Дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, навчається у загальноосвітній та дитячій музикальній школах. [PERSON] офіційно не працює. [PERSON] перебуває на обліку як безробітний з 16.11.2020 року. Дохід [PERSON] за наданою ним довідкою з Державного центру зайнятості за № 1545 від 11.03.2021 року становить з листопада 2020 року по лютий 2021 року 3500,00 грн. Батько відповідача - [PERSON] за одною адресою з ним не зареєстрований. Надані дані медичного обліку на нього датовані 2016 роком. Відповідач парипинив статус фізичної особи-підприємця з 31.01.2017 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, осіб-підприємців та громадських формувань. За довідкою від 27.10.2020 року, [PERSON] має діагноз остеоартроз. Мотивувальна частина Позиція Суду Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Необхідно зауважити, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий ро згляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України. Дана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (частина друга статті 182 СК України). Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Прожиткові мінімуми на 2021 рік для piзних кaтегорій населення встановлюються в Україні Законом "Пpo Дepжавний бюджeт на 2021 рік" зa пoданням Міністерства фінансів. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», з 01.01.2021р. встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 2395,00грн. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Висновки суду. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Суд, вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання донькиу збільшеному розмірі, а тому приходить до висновку, врахувавши матеріальне становище сторін, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, що є підстави для задоволення позовних вимог частково, а саме суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , 2009 року народження , у розмірі 2000,00 гривень щомісячно. Виписане вище свідчить про те, що посилання відповідача на відсутність постійного заробітку не можуть бути покладені в основу відмови у задоволенні позову, оскільки інтереси дитини зобов`язують утримувати її, медичні дані не містять посилання на неможливість працювати, матеріали справи також не містять даних про те, що батько пенсійного віку є членом сім`ї відповідача, та відсутні дані про необхідність його лікування на даний час, оскільки медичні документи про його стан здоров`я датовані 2016 роком. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судові витрати Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. До судових витрат на підставі ст.133 ЦПК України відносяться судовий збір, на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, витребувапння доеазів, та інших витрат, пов`язаних із вчиненням процесуальних дій при розгляді справи. За такого, стягненню з відповідача на користь держави підлягають витрати по оплаті судового збору в сумі 840,80 грн., інші витрати стороною не заявлялись та докази по їх понесенню суду не надані.

Outcome: partial