Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] у жовтні 2016 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 1613792-02-19-01 від 14.11.2014 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Fiat Qubo ZFA22500006816038 державний реєстраційний номер [NUMBER]. У результаті дорожньо-транспортної пригоди 05.12.2015 року, за участю автомобіля Fiat Qubo ZFA22500006816038, державний номер ВМ 2350ВВ під управлінням [PERSON], було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ВУСО» автомобіль. Згідно з довідкою виданої ВДАІ дорожньо-транспортна пригоди сталася внаслідок порушення [PERSON] пункту 6.7, пункту 10.2 Правил дорожнього руху. Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 22.12.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною 4 статті 127 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. За умовами договору страхування позивач сплатив страхувальнику суму страхового відшкодування в сумі 6324 грн. 19 коп. Однак вигодонабувачем за Договором добровільного страхування виступає ПАТ «Ідея Банк», який звернувся до позивача з листом про направлення страхового відшкодування на рахунок Банку у звязку із наявністю непогашеної кредитної заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Ідея Банк» за кредитом, наданим згідно кредитного договору № 910.24939 від 19.11.2013 року. Виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем відповідно до Закону України «Про страхування» на підставі заяви страхувальника від 08.12.2015 року, та страхового акту № 4638-02 від 29.12.2015 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 7569 від 16.05.2016 року. Позивач вважає, що після виплати страхового відшкодування у нього виникло право зворотної вимоги до [PERSON], як до особи чиї винні, протиправні дії перебувають у причинно-наслідковому звязку з заподіянням шкоди по відшкодуванню сплаченого страхового відшкодування в межах фактичних витрат позивача, які складають суму у розмірі 6324 (шість тисяч триста двадцять чотири) гривні 19 коп. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 6324 грн 19 коп., а також судові витрати повязані з зверненням до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати участі представника позивача, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.81). Відповідач та його представник [PERSON]в судовому засіданні, заперечили проти позову у повному обсязі, посилаючись на недоведеність позивачем підстав для виплати страхового відшкодування, недоведеність причинного звязку між діями відповідача та пошкодженнями на усунення яких проведено роботи та придбано матеріали, наведені у рахунку - фактурі № СМ-0002443 від 10.12.2015 року, тобто не доведено, що саме указану шкоду спричинено відповідачем і докази цього відсутні в матеріалах справи. Відповідач у поясненнях визнав лише те, що у результаті зіткнення його велосипеду з автомобілем, яким керував [PERSON], праве дзеркало заднього виду відійшло від місця кріплення і відкинулось у низ, при цьому не відпало повністю і не було розбите, що відповідно до пункту 16.3 Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу не передбачає виплату страхового відшкодування. Також на думку відповідача та його представника відповідно до пункту 17.2.5 указаного Договору до випадків, які не є страховими належать пошкодження, які носять експлуатаційний характер (бітумні плями, лакофарбові пошкодження на зовнішніх деталях). Крім того, відповідач посилався на те, що наданий суду "Отчет № 644506 Д от 13.05.2016 г.", страховий акт № 4638-02 від 29.12.2015 року та додаток до указаного страхового акту не містять підписів виконавця [PERSON], спеціалістів [PERSON], [PERSON], також надані позивачем платіжні доручення про перерахування коштів в сумі 6324,19 грн. не місять підписів відповідних посадових осіб та печатки, що на його думку не дає підстав вважати указані матеріалами - належними та допустимими письмовими доказами. Представник відповідача вважала, що оскільки у довідці про дорожньо-транспортну пригоду, виданій Тростянецьким РВ УМВС в Сумській області не вказано про механічні пошкодження автомобіля Fiat Qubo, то це підтверджує позицію відповідача, що у результаті дорожньої пригоди від 05.12.2015 ним не було завдано шкоди, при цьому сторона відповідача вважала, що пошкодження указані у схемі дорожньо-транспортної пригоди, доданій до протоколу про адміністративне правопорушення могли бути дописані після її складання та підписання відповідачем. Також відповідач вказав для участі у проведенні огляду автомобіля оцінювачем страхової компанії він не був запрошений, в цьому огляді брав участь лише власник автомобіля і у результаті такого огляду оцінювачем не було зроблено фото пошкоджень, в акті зазначені додаткові пошкодження частин автомобіля, які не було вказано у схемі дорожньо-транспортної пригоди працівником ДАІ, зокрема, додано пошкодження правої двері та крила. Заслухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що 14.11.2014 року між позивачем та [PERSON] укладено договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, № 1613792-02-19-01 (далі - Договір), предметом якого є страхування майнових інтересів [PERSON], повязані із володінням, користуванням і розпорядженням автомобіля марки Fiat Qubo, номер кузова [NUMBER], з державним номером ВМ 2350 ВВ. Згідно з розділом 2 Договору вигодонабувачем за договором є ПАТ «Ідея Банк». Відповідно до пункту 4.1.1 Договору одним із страхових випадків за цим Договором є дорожньо-транспортна пригода, при цьому за умови, що особа, винна у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, встановлена, і ця особа не водій застрахованого транспортного засобу франшиза дорівнює 0. Згідно з пунктом 7.2 Договору Страховик зобовязується відшкодувати страхувальнику або вигодонабувачу прямі збитки, що настали внаслідок страхових ризиків, позначених у цьому договорі як прийняті під страховий ризик (а.с. 10-12). За змістом постанови Тростянецького районного суду Сумської області від 22.12.2015 року, яка набрала законної сили 05.01.2016 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 127 КУпАП, у звязку з порушенням ним вимог п.п.6.7.10.2 Правил дорожнього руху, оскільки він 05.12.2015 року о 10 год. 40 хв., керуючи велосипедом по вул. Набережній в м. Тростянець Сумської області, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території, не надав перевагу в русі автомобілю [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення, тілесних ушкоджень ніхто не отримав, а власнику автомобіля було завдано матеріальних збитків. (а.с. 9). Позивач після виникнення указаного страхового випадку відповідно до страхового акту № 4638-02 від 29.12.2015 року та додатку № 1 до нього від 16.05.2016 року на підставі звіту ЧАО СК «ВУСО» №654506/Д від 13 травня 2016 року (а.с.68-73) сплатив на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» - вигодонабувача за Договором відповідно до його листа (а.с.74) страхове відшкодування за страховим випадком у загальній сумі 6324,19 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 16 травня 2016 року № 7569 (а.с.64). За змістом статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 980 ЦК України та статті 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, ЦК України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності. Згідно із статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація). Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування. У цій справі перехід права вимоги від страхувальника до страховика, яким є позивач, за договором добровільного страхування наземного транспорту, що належить до майнового страхування, є суброгацією. Таким чином, до позивача у цій справіпісля виплати на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» страхового відшкодування перейшло право вимоги у межах фактичних витрат до відповідача як до особи, відповідальної за задані збитки. Вирішуючи питання про те, який розмір шкоди підлягає відшкодування відповідачем, суд виходить з таких мотивів. Відповідно до статті частин 1, 3 статті 10, частини 1, 3 статті 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків установлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до положень 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише з питань чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Таким чином, під час вирішення цивільної справи не потребують доказування тільки два види фактів, що були зафіксовані у вироку або постанові у справі про адміністративне правопорушення: 1) факт вчинення певної дії; 2) факт вчинення такої дії конкретною особою. Правило частини 4 статті 61 ЦПК розширеному тлумаченню не підлягає. Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 22.12.2015 року установлено винність відповідач у події, що відбулась 05.12.2015 за участі забезпеченого транспортного засобу, а тому під час розгляду цієї цивільної справи тягар доказування заявленого до відшкодування розміру матеріальної шкоди та перебування відповідних пошкоджень у причинному звязку із указаною дорожньо-транспортною пригодою покладено на позивача. Позивачу судом було розяснено указані вимоги процесуального закону (а.с.46), проте всупереч викладеному подані позивачем докази підтверджують лише частину заявленого до стягнення розміру матеріальної шкоди, виходячи з такого. Відповідно до пункту 5.2 Договору підставою для визначення розміру збитку є рахунок СТО, рекомендованої страховиком. За змістом пункту 16.17.1 Договору сума збитку розраховується пропорційно відношенню страхової суми до дійсної вартості транспортного засобу. Відповідно до пункту 3.1 Договору страхова сума у другому році страхування складає 117000 грн. З матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 588/1825/15-п (провадження №3/588/484/15) установлено, що 05.12.2015 року за участі відповідача [PERSON] та [PERSON], понятих [PERSON] та [PERSON] було складено схему наслідків дорожньо-транспортної пригоди, на зворотньому боці якої відображено перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу - Fiat Qubo номер кузова [NUMBER], ВМ 2350 ВВ, зокрема:1) відбите дзеркало заднього виду з правого боку; 2) подряпини переднього бамперу з правого боку; 3) подряпини заднього правого крила. І відповідач, і власник пошкодженого автомобіля [PERSON] своїми підписами у схемі підтвердили дані про пошкодження транспортного засобу, заперечення щодо установлених пошкоджень відповідач не висловив. У заяві на виплату страхового відшкодування, поданої [PERSON] 08.12.2015 року до позивача, заявником у пункті 21 заяви було указано, що в результаті події 05.12.2015 року його автомобілю завдано пошкодження: 1) дзеркала заднього виду праве; 2) лакофарбового покриття на бампері та на задньому крилі (а.с.14-15). Отже, і у схемі наслідків дорожньо-транспортної пригоди від 05.12.2015 року, і у заяві [PERSON] указано однакові пошкодження забезпеченого автомобіля, які настали унаслідок страхового випадку. Натомість згідно з актом огляду транспортного засобу від 08.12.2015 року, виконаного оцінювачем [PERSON], який через 3 дні після дорожньо-транспортної події проводився лише за участі [PERSON], під час огляду установлено пошкодження правого дзеркала заднього виду, яке підлягало заміні та фарбуванню, переднього бамперу та крила заднього правого, які підлягали фарбуванню. Крім того, додатково до указаних пошкоджень, які співпадають із пошкодженнями вказаними у схемі наслідків дорожньо-транспортної пригоди, додано пошкодження передньої право двері та переднього правого крила, які підлягали фарбуванню та поліруванню (а.с.66-67). З огляду на викладене, суд вважає, що указані докази спростовують доводи відповідача, які у свою чергу не підтвердженого жодними доказами, про те, що внаслідок страхового випадку дзеркало заднього виду просто відійшло від місця кріплення і інших пошкоджень взагалі не було. Зазначений у схемі наслідків дорожньо-транспортної пригоди від 05.12.2015 року опис пошкоджень у вигляді відбитого дзеркала, пошкоджень бамперу та заднього крила [PERSON] підтверджено без будь-яких зауважень своїм підписом, що він визнав у судовому засіданні, і крім того, посилання представника відповідача на те, що у довідці Тростянецького РВ УМВС в Сумській області від 18.12.2015 року № 81837817 відсутні відомості про пошкодження застрахованого автомобіля є необґрунтованими, оскільки в указаній довідці зазначено, що автомобіль отримав пошкодження у правій боковій частині (а.с.8). Також твердження сторони відповідача, щопошкодження указані у схемі дорожньо-транспортної пригоди, доданій до протоколу про адміністративне правопорушення могли бути дописані після її складання та підписання відповідачем є припущеннями, які не доведено жодним доказом, а тому не можуть бути взяті судом до уваги. Оцінюючи перелік пошкоджень, викладених в акті огляду транспортного засобу від 08.12.2015 року, виконаного оцінювачем [PERSON]О, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що пошкодження передньої правої двері та переднього правого крила перебувають у причинно-наслідковому звязку із страховою подією, а тому частина страхового відшкодування, виплаченого у звязку із цими пошкодженнями не підлягає відшкодуванню відповідачем, що обґрунтовується наступним. Огляд оцінювач провів без участі відповідача, який мав би бути для обєктивного огляду залучений до нього, оглянуто пошкоджений автомобіль було через три дні (08.12.2015) після настання страхового випадку (05.12.2015), характер пошкоджень дозволяв власнику [PERSON] продовжити експлуатувати автомобіль і після події, що дає обґрунтовані підстави вважати, що пошкодження лакофарбового передньої право двері та переднього правого крила могли виникнути і після події 05.12.2015, але до його огляду оцінювачем позивача. Пошкодження лакофарбового покриття двері та переднього крила на переконання суду належать до видимих зовнішніх пошкоджень, за наявності яких при складанні схеми наслідків дорожньої пригоди, вони мали бути установлені та зафіксовані особою, яка складала схему та учасниками події, як це було виявлено відносно дзеркала заднього виду, бамперу та заднього правого крила. Крім того, звертає на себе увагу, що почерк яким виконано в акті огляду транспортного засобу від 08.12.2015 запис про пошкодження передньої правої двері та переднього правого крила явно не відповідає почерку, яким виконано записи про пошкодження правого дзеркала заднього виду, переднього бамперу та заднього правого крила, які тотожні виявленим пошкодженням одразу після ДТП представником ДАІ за участі учасників указаної події. Відповідно до рахунку-фактури № СМ-0002443 від 10.12.2015 року, на підставі якого [PERSON] визначено у звіті ЧАО СК «ВУСО» №654506/Д від 13 травня 2016 року визначено суму страхового відшкодування, вартість відновлювального ремонту Fiat Qubo номер кузова [NUMBER] склала 12698 грн. 28 коп., а розмір матеріального збитку, який визначено виходячи з вартості вузлів та деталей з урахуванням зносу, склав 11427 грн. 88 коп. Відповідно до указано рахунку фактури до складу суми відновлювального ремонту та розміру матеріального збитку включено витрати на фарбування правого переднього крила в сумі 1500 грн., часткової розбірки/збірки та фарбування передніх правих дверей в сумі 225 грн. та 666,67 грн. (а.с.16). Ураховуючи, що позивачем не доведено, що між діями відповідача та пошкодженнями правого переднього крилапередніх правих дверей забезпеченого автомобіля є причинний звязок суд дійшов висновку, що витрати на фарбування правого переднього крила в сумі 1500 грн., часткової розбірки/збірки та фарбування передніх правих дверей в сумі 225 грн. та 666,67 грн. не належать до прямих збитків, лише які відповідно до пункту 7.2 Договору підлягають відшкодуванню страхувальником, а тому не підлягають включенню для розрахунку страхового відшкодування. Витрати на зняття та установку заднього правого ліхтаря, заднього та переднього правого підкрилку суд бере до розрахунку завданого відповідачем збитку, оскільки для відновлення пошкоджень заднього правого крила, яке як установлено судом було пошкоджене відповідачем, на переконання суду могло бути обєктивно необхідним для проведення фарбування заднього правого крила, що не було спростовано відповідачем. Отже, суд дійшов висновку, що розмір завданого відповідачем матеріального збитку, виходячи з наданих позивачем доказів складає 9036,21 грн. (11427,88 грн. 1500 грн. - 225 грн. 666,67 грн.). Сума страхового відшкодування з урахування коефіцієнту пропорційності відповідно до пункту 16.7 Договору, визначеного оцінювачем [PERSON] на рівні 0,5534, складає 5000,64 грн. (9036,21 грн. х 0,5534), і яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 979 ЦК України. У задоволенні іншої частини вимог позивача слід відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до задоволеної частини вимог сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 1090 грн. 00 коп. (1378 грн. 00 коп. х 79,1 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial