Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач звернулася у суд з позовом, у якому просить: розірвати шлюб з відповідачем, що укладений 21.05.2015 р.; стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно; визначити з нею місце проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що спільне життя у них з чоловіком не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя та сімейні обов`язки, шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, у них часто виникають сварки та конфлікти, сім`я існує лише формально. Від даного шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , на утримання якої відповідач коштів не надає, дитина повністю знаходиться на її утриманні. Зазначає, що станом на день розгляду справи дитина проживає з відповідачем, вони із відповідачем не дійшли згоди щодо місця проживання дитини, останній чинить перешкоди у спілкуванні з дочкою. Тому просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач звернувся у суд з зустрічним позовом, у якому просить визначити із ним місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що дитина станом на день звернення до суду із даним позовом проживає разом із ним, їй створені всі необхідні умови для проживання, забезпечено нормальний та здоровий розвиток. У догляді, утриманні та вихованні дочки йому помагає його матір. Посилаючись на розгульний та безвідповідальний спосіб життя матері дитини вважає, що визначення місця проживання дитини разом із ним, буде відповідати вимогам закону та інтересам дитини. Також відповідачем було подано до суду заперечення та відзив на позов, мотиви якого зводяться до згоди на розірвання шлюбу та заперечень щодо стягнення аліментів, та неможливість визначення місця проживання дитини із позивачкою, так як дочка проживає із ним, і це відповідає її інтересам. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Перша суду пояснила, що відповідач насильно забрав у неї дочку та не дає із нею бачитись. Відповідач та його представник у судовому засіданні зустрічний позов підтримали, щодо первісного позову в частині розірвання шлюбу не заперечили, в іншій частині просять відмовити, при цьому зазначили, що є судовий наказ про стягнення з позивачки аліментів на утримання дочки присуджений в його користь. Перший суду пояснив, що позивачка дитиною не цікавиться, стала вживати спиртні напої. Зазначив, що одного разу остання задля своїх розваг, взявши дитину з собою, залишила її на інших дітей в дворі, а сама пішла гуляти з іншими чоловіками. Так як в неї був позитивний тест на наркотики, він не зміг їй дати дитину. У призначені органом опіки дні зустрічей із дитиною, остання спершу вкрала 400 доларів США, а вдруге влаштувала скандал, чим спричинила дитині травму. Зазначив, що остання до дитини не дзвонить. Представник відповідача додатково пояснив, що дитині з батьком проживати краще. Зазначив, що позивачка притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 26.10.2017 р. за №192 (п.17) згідно якого комісія покладається на думку суду щодо визначення місця проживання дитини. Такий висновок обґрунтовує рівністю прав сторін. Оцінивши докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив таке. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.05.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб з позначкою «Повторно» серії [NUMBER] , виданим Червоноградським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області (Т.1 а.с. 6). Як вбачається з копії свідоцтва серії [NUMBER] від 31.05.2016 р., у даному шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] (Т.1 а.с. 7). Згідно з копією будинкової книги, дитина [PERSON] , [INFO] зареєстрована за місцем реєстрації та проживання позивачки за адресою [ADDRESS] (Т.1 а.с. 81-85), проте починаючи з 03.06.2017 р. проживає разом із відповідачем за місцем його проживання та реєстрації за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією акту соціального інспектування №59 від 09.06.2017 р. (Т.1 а.с. 59). Факт проживання дитини із батьком, також підтверджується іншими наявними в матеріалах справи належними та допустимими письмовими доказами. 23.04.2018 р., за заявою [PERSON] , Червоноградським міським судом Львівської області по справі №459/1086/18 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на корисить [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини доходу платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (Т.2 а.с. 52). Згідно копії розрахунку заборгованості Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 02.01.2019 р. у виконавчому провадженні, заборгованість позивачки зі сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , станом на 02.01.2019 р. становить 17\~750,58 грн. (Т.2 а.с. 195). Рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 26.10.2017 р. №192 (п.17) «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» прийнято рішення, яким вирішення питання проживання [PERSON] , [INFO] , з одним із батьків покласти на думку суду (Т.1 а.с. 119). Зі змісту витягу з протоколу комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області №1 від 15.01.2018 р. вбачається, що на розгляді комісії перебувала заява [PERSON] щодо визначення способу участі у вихованні дочки [PERSON] , [INFO] та спілкування з нею до вирішення питання в суді про визначення місця проживання дитини з одним із батьків (Т.1 а.с. 243). Згідно з довідкою ЗДО ясла-садок №9 Червоноградської міської ради Львівської області від 04.11.2019 р. за №03-06/446, дитина [PERSON] , [INFO] відвідує даний заклад дошкільної освіти, батько дитини забирає та приводить дочку у садок, здійснює оплату за харчування дитини, відвідує батьківські збори та ранки, виявляє активну батьківську участь у розвитку дитини. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що з позивачкою вони разом не проживають з початку 2017 року, остання аліменти на дитину не сплачує, один чи два рази надала 200 грн. і більше нічого. Також позивачка має дитину від попереднього шлюбу. Вказав, що позивачка з часу вагітності і після народження їхньої дитини зловживає спиртним, сигаретами та наркотиками і в цілому веде аморальний спосіб життя. Остання дітьми не піклується, неодноразово залишала їх без нагляду та створювала небезпеку їх життю через недбале поводження з газовими приладами у квартирі. Зазначив, що їхній дочці 4 роки, вона проживає разом із ним, маму вже не пам`ятає. Зазначив, що він не проти побачень позивачки із дитиною, проте вказує, що після першого побачення із дитиною вона вкрала 400 доларів США, внаслідок чого було зареєстроване кримінальне провадження, а другого разу влаштувала скандал, у зв`язку з чим він був змушений викликати працівників поліції. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю відповідача, та підтвердила, що під час вагітності онучкою позивачка зловживала спиртним та сигаретами, а після її народження недбало виконувала батьківські обов`язки. Згодом позивачка почала вживати наркотики, що підтвердив позитивний тест. Зазначила, що вона допомагає відповідачу по вихованні дитини, останній не перешкоджає позивачці у спілкуванні з дочкою та не налаштовує дитину проти матері. Вказала, що позивачці були визначені дні побачень з дитиною, проте вона з`явилась для цього лише двічі, під час яких вкрала 400 доларів США та влаштувала скандал. Вказала, що мати участі у вихованні дитини не бере, вживає спиртні напої, дитиною не цікавиться, не приходить її відвідувати, не телефонує, дитина любить батька і їй подобається бути з татом. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно позовної заяви та клопотань по суті справи, сімейне життя в сторін не склалося, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує на цьому. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім`ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, відтак шлюб між ними слід розірвати. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів слід зазначити наступне. Так, зі змісту позовної заяви випливає, що тягар матеріального утримання дитини лежить на позивачці, відповідач відповідних коштів для цього добровільно не надає. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ст.181 СК України). З урахуванням наведеного, фактичні обставини справи у світлі викладених норм права свідчать, що з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини звернулася матір з якою дитина не проживає, що в свою чергу суперечить вимоги ст. 181 СК України, більше того, судовим рішення від 23.04.2018 р. з останньої присуджено стягнення аліментів на користь батька з яким проживає дитина, відтак суд приходить до висновку про безпідставність даної позовної вимоги, а тому у задоволенні такої слід відмовити. Що стосується визначення місця проживання дитини окремо з одним із батьків, слід зазначити таке. В силу вимог ст. 140 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.ч. 2, 3\~ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1\~ст.160, ст. 161 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення\~ст.\~160\~СК ( 2947-14 ), якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. \~ \~ \~ \~Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. \~ \~ \~ \~Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. Зі змісту позовної заяви та пояснень позивачки випливає, що відповідач насильно забрав у позивачки дочку та не дає із нею бачитись, проживання дитини разом із матір`ю буде відповідати інтересам дочки. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін і свідків, суд приходить до висновку, що доводи позивачки щодо насильного відібрання відповідачем у неї дитини ґрунтуються на припущеннях, оскільки останньою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх міркувань, а тому в розумінні ст. 81 ЦПК України, суд не приймає їх до уваги. На підставі наведеного вище, беручи до уваги обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров`я, враховуючи те, що дитина проживає з батьком починаючи з 03.06.2017 р., з цього часу матір не приймає участі у вихованні, навчанні і розвитку дитини, аліменти присуджені на утримання дитини не сплачує у зв`язку з чим виникла істотна заборгованість, з часу визначення комісією з питань захисту прав дитини днів зустрічей із дочкою, остання уникає побачень із дитиною, лише двічі бачилась із дочкою за наведених вище обставин, разом з цим суд не встановив обставин, що перешкоджають цьому, тому суд приходить до висновку про неналежне ставлення позивачки до виконання своїх батьківських обов`язків. Доказів протилежного позивачкою не надано. За таких міркувань, суд вважає позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю безпідставною. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що малолітню дочку сторін [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати з батьком. Таким чином позов задовольняється частково, а зустрічний позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судовий збір, що був сплачений позивачкою у сумі 704,80 грн. за подання позову про визначення місця проживання дитини, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на останню у зв`язку з відмовою у її позові. Також у відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з кожного із сторін підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн. від якого позивачка була звільнена при подачі позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Судовий збір, що був сплачений відповідачем у сумі 640,00 грн., у зв`язку із задоволенням зустрічного позову у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на позивачку.

Outcome: partial