Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.05.2016 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 33279,62 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Вказує, що відповідачка [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується її підписом у заяві. Крім того вказує, що при укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зазначає, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним чином виконав зобов`язання по видачі кредиту, а [PERSON] порушила умови кредитного договору та станом на 07.11.2019 року її заборгованість становить 72651,44 грн., яка складається з наступного: 30396,85 грн. заборгованість за кредитом; 17694,10 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 24560,49 грн. заборгованість за пенею та комісією. Просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість в розмірі 72651,44 грн. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явивсь, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи. Відповідачем не по дано заяви про розгляд справи за її відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог статі 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що згідно ст. 281 ч. 1 ЦПК України належить постановити ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.05.2016 року [PERSON] отримала в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 33279,62 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до пункту 1.7. статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Відповідачка [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується її підписом у заяві. Крім того при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним чином виконав зобов`язання по видачі кредиту, а відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору та станом на 07.11.2019 року її заборгованість становить 72651,44 грн., яка складається з наступного: 30396,85 грн. заборгованість за кредитом; 17694,10 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 24560,49 грн. заборгованість за пенею та комісією. Даний факт заборгованості відповідача [PERSON] підтверджується довідкою розрахунком заборгованості за договором № б/н. від 10.05.2016 року. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору відповідачка [PERSON] допустила заборгованість за кредитом і сплатою відсотків. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до вищевикладеного, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимагає від відповідача [PERSON] повернути йому всю суму заборгованості по кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв`язку із тим, що відповідачка [PERSON] отримала кредитні кошти та у неї виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом, то позов в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 48090,95 грн., з яких: 30396,85 грн. заборгованість за кредитом; 17649,10 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Однак, що стосується вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за пенею та комісією у сумі 24560,49 грн., судом встановлено наступне. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Умови та правила надання банківських послуг надані позивачем не містять підпису відповідача, а в заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафу за невиконання договору. При цьому судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що саме Умови, на які посилається позивач, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи брав на себе зобов`язання зі сплати пені та штрафу в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16 та правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 578/132/16-ц). Враховуючи викладене вище суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за пенею та комісією не підлягають задоволенню. Враховуючи викладені обставини, суд приходить висновку, що сума заборгованості [PERSON] по виконанню кредитного договору відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 10.05.2016 року становить 48090,95 грн., яка складається: 30396,85 грн. заборгованість за кредитом; 17694,10 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, які підлягають стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк». В решті частині позову щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 24560,49 грн. суд відмовляє. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог За таких обставин слід стягнути з відповідачки [PERSON] судові витрати на користь позивача в розмірі 1271,58 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial