Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] із зазначеним позовом, указуючи наступне. Вона з 1970 року по 01.08.2013 року працювала на Костянтинівському державному хімічному заводі. Підприємство мало перед нею заборгованість по заробітній платі, яка була стягнута тільки 14 березня 2014 року за судовим наказом. Просила стягнути на свою користь з відповідача середній заробіток за кожний день затримки розрахунку по день ухвалення рішення судом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги та додала, що вона у листопаді 2013 року зверталася до суду із заявою про винесення наказу про стягнення заборгованості по заробітній платні, наказ судом був винесений 13.11.2013 року, але фактично вона отримала гроші тільки у березні 2014 року. Представник відповідача Гайдаржиєв О.П., який діє на підставі довіреності від 20.11.2013 року, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в зв'язку із пропуском строку звернення до суду. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини, та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] звільнена з Костянтинівського державного хімічного заводу з 01.08.2013 року за власним бажанням, що підтверджується копіями наказу №58-к від 31.07.2013 року та записом у її трудовій книжці (а.с. 4-8, 12-14). Відповідно до довідок Костянтинівського державного хімічного заводу №140 та 25/81 від 29.04.2014 року середньоденна заробітна плата позивальниці складала 140,61 грн., кількість робочих днів у серпні, вересні та листопаді 2013 року складала по 21 день, а у жовтні 23 дня . Після звільнення позивальниця розрахункові від відповідача не отримала і відповідно до судового наказу, виданого Костянтинівським міськрайонним судом 13.11.2014р. з відповідача стягнута заборгованість по заробітній платні за період з червня по серпень 2013 року у сумі 4674,26 грн. . Позивачка є пенсіонеркою та з листопада 2013 року отримує пенсію у розмірі 2268,39 грн., а на час винесення цього рішення 2313,17 грн. . Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 20 постанови від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", відповідно до яких, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, а коли він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні останнього до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Крім того, при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових виплат при звільненні, суд враховує доходи позивальниці з інших джерел після звільнення, а саме доходи, отримані як соціальні виплати, заробітна плата на іншому місці роботи, пенсія, тощо. Як встановлено в судовому засіданні позивачка є пенсіонеркою та з листопада 2013 року отримує пенсію. Суд вважає, що позивачка дійсно має право на отримання середнього заробітку від відповідача за затримку виплати розрахункових, але не по 11 березня 2013 року, а по день винесення судового наказу, тобто по 13.11.2013 року. При цьому, суд виходить з того, що з часу винесення судового наказу спір між позивачкою та відповідачем з трудових правовідносин судом був вирішений та виникли інші правовідносини з приводу виконання рішення суду, на які дія ст. 117 КЗпП України не поширюється. Кількість робочих днів за період з 01.08.2013 року по 31.10.2013 року включно складає 65 днів. Щоденна зарплата складає 140,61 грн., отже за ці три місяці відповідач повинен сплатити позивачці за затримку розрахункових 9139,65 грн. (140,61 х 65). Крім того, суд вирішує, що позивачка не має право на отримання середнього заробітку з 01 по 13 листопада 2013 року, бо цей заробіток буде менший, ніж отримана нею пенсія за цей період часу. Суд не може врахувати посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки рішенням Конституційного суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 встановлено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Фактично відповідач розрахувався з позивачкою, виконуючи судовий наказ, тільки у березні 2014 року, що сторони підтвердили у судовому засіданні. Таким чином, враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку у сумі 7368,4 грн. відповідно до наведеного розрахунку. Крім того, в зв'язку з тим, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial