Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення коштів - грошового вкладу у розмірі 200 000 дол.США, що на день звернення до суду складає 4 254 000.00 грн., моральної шкоди у розмірі 100000 грн., відсотків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 13 568 978.05 грн. У судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, суду пояснив, що він є клієнт банку ПАТ «Комерційний банк «Приват Банк». 26 вересня 2001 року відповідно до Договору про спеціальний строковий вклад № 791 він зобов'язався внести до каси банку 200 000 дол. США , Банк зобов'язався через 6 місяців повернути суму вкладу та сплатити 24 % річних. Вказаний Договір підписаний директором [PERSON] на підставі довіреності №3878 від 26.10.2000р. З прибуткового касового ордеру №14 від 24.09.2001р. вбачається, що він вніс до каси Маріупольської філії КБ «Приватбанк» 400 000,00 доларів США, 200 000 дол.США з вказаної суми були внесені на депозитний рахунок його дочки [PERSON] На підтвердження отримання банком грошових коштів головний бухгалтер [PERSON] надала позивачу прибутковий касовий ордер №14 від 24.09.2001 року на суму 400000 доларів США підписаний контролером, бухгалтером і касиром Банку. Банк був зобов`язаний протягом шести місяців з дня наступного після прийняття 200 000 дол.США нарахувати на вказану суму 24 % річних на першу вимогу виплатити суму вкладу та відсотки. Після закінчення строку договору він став вимагати видати суму вкладу, звернувся з вимогою про повернення вкладу до банку. Проте йому стало відомо, що його грошові кошти, які він передав банку, не були посадовими особами банку здані в касу банку, у зв'язку з чим проти них була порушена кримінальна справа. Згідно Акту КРВ в м. Маріуполі від 02.04.2002р. документальної перевірки фінансової діяльності в Маріупольської філії ЗАТ КБ «Приватбанк», встановлено, що відсутні документи, які підтверджують факт надходження коштів в сумі 400 000,00 доларів США від [PERSON] В процесі розслідування кримінальної справи відносно директора МФ ЗАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON] встановлено, що спірний договір від імені банку був підписаний [PERSON], підпису в прибутковому касовому ордері №14 від 24.09.2001 року виконана [PERSON] Згідно постанови Ленінського районного суду м. Донецька від 13.03.2005 р, та 07.06.2006 p., встановлено, що [PERSON] та [PERSON] скоїли злочин у вигляді привласнення, розтрати та заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовим становищем, скоєного організованою групою, перевищення службових повноважень, які спричинили тяжкі наслідки, службове підроблення, які спричинили тяжкі наслідки, позивач вважає, що ці злочинні дії спричинили йому матеріальну шкоду в сумі. 200 000 доларів США / що станом на 07.07.2015р. згідно курсу НБУ складає 4 254 000.00 грн. /. Вважає, що відповідач повинен відповідати за їх дії на підставі ст. 441 ЦК України / в редакції 1963 р./, тому, що [PERSON] та [PERSON] були робітниками банку. Вважає, що вказаними злочинними діями йому спричинена і моральна шкода у розмірі 100 000 грн. Крім того вважає, що відповідач зобов`язаний збитки у якості упущеної вигоди у розмірі 637 939.73 дол. США, що станом на 07.07.2015 року відповідно до курсу НБУ складає 13 568 978.05 грн. 15.10.2015 року позивачем у судовому засіданні надана заява суду про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача підтримала заявлені вимоги, суду пояснила, що [PERSON] визнаний потерпілим по кримінальному провадженню, тому відповідач повинен нести матеріальну відповідальність. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, тому що вказана в позові сума до каси Банку не надходила, за даними бухгалтерського обліку банку, договір про спеціальний строковий вклад №791 від 26.09.2001 року не значиться, прибутковий касовий ордер №14 від 24.09.2001 року не можна прийняти як доказ внесення грошових коштів до каси банку, вважає , що постанова Ленінського районного суду м. Донецька від 07.06.2006 року про застосування відносно [PERSON] не може бути прийнята судом як доказ, вважає , що [PERSON] було відомо ,що грошові кошти він передає особисто [PERSON] та [PERSON], як фізичним особам, а не банку, вважає також, що прибутковий касовий ордер, наданий позивачем є фальшивим, договір не є доказом передачі коштів, тому не може бути доказом спричинення шкоди, вважає ,що [PERSON] та [PERSON] не виконували при здійсненні злочину, трудові обов`язки, хоча і були на той момент працівниками банку, крім того на думку представника не може бути правовою підставою для стягнення шкоди виключно факт визнання [PERSON] потерпілим у кримінальної справі на суму 200 000 дол. США. Суд ухвалив розглянути справу у відсутності третіх осіб [PERSON], [PERSON], про день слухання справи вони повідомлені у передбаченому законом порядку. Суд, вислухавши сторони, дослідивши по справі докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст..441 ЦК УРСР, чинного на час виникнення правовідносин, організація повинна відшкодувати шкоду,заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових /службових/ обов`язків. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідносини, у силу яких одна сторона /потерпілий/ має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона /боржник/ зобов'язана відшкодувати в повному розмірі. Відповідальність юридичної особи настає у випадках, коли особа ,з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з організацією в трудових відносинах, та шкода заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових /службових/ обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації / п. 5 постанови Пленуму ВС України від 27.03.1992 року №6 «Про практику застосування судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди/. Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або вироком у кримінальній справі, що набрав законної сили, не доказуються при розгляд: інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що між позивачем та Маріупольською філією ЗАТ КБ «Приватбанк» 26.09.2001 р. укладений договір № 791 про спеціальний строковий вклад на суму 200 000 доларів США з виплатою 24 % річних на строк 6 місяців. Даний договір підписаний директором [PERSON] на підставі довіреності №3878 від 26.10.2000 р. З прибуткового касового ордеру №14 від 24.09.2001 р. вбачається, що [PERSON] вніс до каси Маріупольської філії КБ "Приватбанк" 400 000 доларів США. Як вбачається з постанов Ленінського районного суду м. Донецька від 03.03.2005 р. і 07.06.2006 головний бухгалтер МФ ЗАТ КБ «Приватбанк» [PERSON], проти якої висунуто звинувачення за ст.ст. 19І ч.5, 365 ч.3, 366 ч.2 КК України в редакції 2001 р. та ст.166 ч.3 КК України в редакції 1960 р., визнана винною в скоєні зазначеного злочину , постанова суду відповідачем не оскаржена, вступила в закону силу. Судом встановлено, що [PERSON] визнаний потерпілим по кримінальної справі за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] за ст 19І ч.5, 365 ч.3, 366 ч.2 КК України в редакції 2001 р. та ст.166 ч.3 КК України в редакції 1960 р. У рамках кримінальної справи [PERSON] подана позовна заява про відшкодування шкоди, заява залишена без розгляду. Суд вважає, що питання про встановлення обставин кримінальної справи вирішено відповідно до вимог закону і згідно ст..61 ЦПК України при вирішенні цивільного спору дані обставини доказуванню не підлягають. Судом також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на час укладання договору с [PERSON] були працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] директором Маріупольської філії Банку, [PERSON] головним бухгалтером. Таким чином, виходячи з того, що злочинними діями [PERSON] директором Маріупольської філії Банку та головного бухгалтера МФ ПАТ КБ «Приват Банк» [PERSON] під час виконання своїх службових обов'язків була спричинена шкода позивачеві, вважає необхідним покласти обов'язок по відшкодуванню цієї шкоди на відповідача та стягнути з нього користь [PERSON] суму вкладу в розмірі 200 000 доларів США, що на момент розгляду справи станом на 07.07.2015 року / день подачі заяви про уточнення позовних вимог складає / 4 254 000 .00 грн. (100 доларів США = 2126.58 грн.). Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що договір, укладений з [PERSON] є фальшивим доказом, в зв`язку з тим, що як пояснила представник відповідача у судовому засіданні, згідно висновку почеркознавчої експертизи, проведеної у рамках кримінального провадження, фальшивість договору не встановлена. Крім того, при вирішення питання суд, приймає до уваги прибутковий касовий ордер №14 від 24.09.2001 року, підписаний контролером, бухгалтером, касиром Банку, згідно якого [PERSON] внесено на рахунок банку 400 000 дол.США, тому що згідно висновку експерта №156 від 04.04.2002 року, підпису в прибутковому касовому ордері №14 від 24.09.2001 року виконана [PERSON] / а.с 18 т. 1/. Суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди на суму 100 000 грн., оскільки позивачем не дані які-небудь пояснення з цього приводу, не обґрунтований розмір суми, що підлягає стягненню. Крім того, позивачем також не дані які-небудь докази спричинення шкоди у вигляді упущеної вигоди у розмірі 13 568.978.05 грн, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову в цієї частині.

Outcome: partial