Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач свої уточнені вимоги (а.с. 19) мотивує тим, що рішенням від 24.03.2016 року та ухвалою від 29.03.2016 року Ковпаківського районного суду м. Суми частково задоволено його позов до КП «Міськводоканал» Сумської міської ради і зокрема: визнано незаконним та скасовано наказ КП «Міськводоканал» Сумської міської ради № 192-к «Про накладення дисциплінарного стягнення» від 12.08.2015 року; визнано незаконним та скасовано наказ КП «Міськводоканал» Сумської міської ради № 229-к «Про накладення дисциплінарного стягнення» від 21.09.2015 року; стягнуто з КП «Міськводоканал» Сумської міської ради на його користь премію за серпень 2015 року у розмірі 365 грн. 40 коп., за вересень 2015 року у розмірі 372 грн. 65 коп., з послідуючим утриманням всіх податків і обов'язкових платежів; визнано незаконним та скасовано наказ КП «Міськводоканал» Сумської міської ради № 239-к «Про звільнення [PERSON]О.» від 01.10.2015 року; поновлено [PERSON]О на роботі контролера водопровідного господарства абонентського відділу КП «Міськводоканал» Сумської міської ради; стягнуто з КП «Міськводоканал» Сумської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 жовтня 2015 року по 24 березня 2016 року включно у розмірі 16255 грн. 14 коп., з послідуючим утриманням всіх податків і обов'язкових платежів; стягнуто з КП «Міськводоканал» Сумської міської ради на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 4500 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за один місяць. Однак, не дивлячись на те, що рішення суду першої інстанції після перегляду його в апеляційній інстанції набрало законної сили, відповідач його не виконав у повному обсязі, зокрема при звільненні 18.05.2016 року незаконно змінив правові підстави його звільнення, не виплатив передбачену ст. 44 КЗпП України вихідної допомоги, всупереч ст.ст. 95, 115, 116 КЗпП України не нарахував і не сплатив частину заробітної плати у т.ч. за час вимушеного прогулу та індексації, не провів остаточного розрахунку в день звільнення. Тому просить суд : - зобов'язати відповідача змінити запис у трудовій книжці № 17 від 18.05.2016р. замість: № 17 від 18.05.2016 р. "Звільнено з роботи за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України - зазначити «Звільнено з посади контролера абонентського відділу згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю»; - стягнути з відповідача на його користь не виплачених при звільненні сум, включаючи суми: середньої заробітної плати за затримку виконання рішення від 24.03.2016 р. та ухвали 29.03.2016 р. Ковпаківського районного суду м. Суми; вихідної допомоги при звільненні в розмірі тримісячного середнього заробітку; індексації та компенсації заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , враховуючи його розрахунки. Стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача- Кондратенко Ю.М. підтримав позицію, викладену у позовній заяві, разом з цим надав заяву про залишення частини позовних вимог, а саме про стягнення с відповідача середньої заробітної плати за затримку виконання рішення від 24.03.2016 р. та ухвали 29.03.2016 р. Ковпаківського районного суду м. Суми. Решту позовних вимог просить задовольнити. Представники відповідача- Лисенко О.О. та [PERSON] позов не визнали та суду пояснили, що роботодавець не порушував законодавства про працю та умови колективного договору, з цього приводу [PERSON] не надав суду жодного доказу, крім цього, постанови ДВС про закінчення виконавчого провадження підтверджують про виконання у повному обсязі рішення суду в частині виплат позивачу коштів, більш того був виданий наказ про поновлення його на роботі. Також, не погоджуються із розрахунками по виплаті коштів, наданих позивачем та його представником (а.с. 168), вказуючи, що пунктом 5.2.7. Колективного договору на 2015-2017 роки, передбачені положення за якими здійснюється преміювання працівників, до цього переліку входить Положення про преміювання працівників абонентського відділу КП «Міськводоканал», а саме п. 2.2. передбачено, що преміювання працівників відділу здійснюється за показниками, також п. 2.З. визначено що, преміювання працівників проводиться за підсумками роботи за попередній місяць на підставі довідки про виконання показників преміювання та наказу по підприємству. У відповідача відсутні підстави для преміювання позивача в розмірі 30%, так як ним не здійсненні трудові успіхи у відповідності до положення, за які КП «Міськводоканал» повинен виплатити винагороду, та позивач не надав доказів про свої трудові успіхи за 19 робочих днів. Що стосується інших виплат, то всі вони сплачені: середня заробітна плата за затримку виконання рішення від 24.03.2016р. та ухвали від 29.03.2016р.Ковпаківського районного суду м.Суми; вихідна допомога при звільненні в розмірі тримісячного середнього заробітку; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, мають разовий характер та не підлягають компенсації та індексації у відповідності до чинного законодавства. Взагалі вважають, позовні вимоги необгрунтованими, а тому просять у задоволенні позову відмовити.(а.с. 41-43, 89-92, 159-161) Заслухавши представника позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно рішення від 24.03.2016 року та ухвали від 29.03.2016 року Ковпаківського районного суду м. Суми позовні вимоги [PERSON] були частково задоволені та визнано незаконним та скасовано наказ КП «Міськводоканал» Сумської міської ради № 192-к «Про накладення дисциплінарного стягнення» від 12.08.2015 року; визнано незаконним та скасовано наказ КП «Міськводоканал» Сумської міської ради № 229-к «Про накладення дисциплінарного стягнення» від 21.09.2015 року; стягнуто з КП «Міськводоканал» Сумської міської ради на його користь премію за серпень 2015 року у розмірі 365 грн. 40 коп., за вересень 2015 року у розмірі 372 грн. 65 коп., з послідуючим утриманням всіх податків і обов'язкових платежів; визнано незаконним та скасовано наказ КП «Міськводоканал» Сумської міської ради № 239-к «Про звільнення [PERSON]О.» від 01.10.2015 року; поновлено [PERSON]О на роботі контролера водопровідного господарства абонентського відділу КП «Міськводоканал» Сумської міської ради; стягнуто з КП «Міськводоканал» Сумської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 жовтня 2015 року по 24 березня 2016 року включно у розмірі 16255 грн. 14 коп., з послідуючим утриманням всіх податків і обов'язкових платежів; стягнуто з КП «Міськводоканал» Сумської міської ради на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 4500 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за один місяць.(а.с.7) Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 28.04.2016 року дане рішення залишено без зміни. (а.с. 9-11) 04.05.2016 року КП «Міськводоканал» Сумської міської ради видав наказ № 173-К на виконання судових рішень (а.с. 13-16) 12.05.2016 року [PERSON] із заявою звернувся до КП «Міськводоканал» Сумської міської ради про виконання судового рішення у повному обсязі, поновити його на попередній роботі та 12.05.2016 року звільнити його за власним бажанням в порядку ч.3 ст. 38 КЗпП України, провести повний розрахунок, видати копію наказу про звільнення та трудову книжку. (а.с. 12) Слід зазначити, що між сторонами з приводу даного спору велась переписка, що підтверджується копіями відповідних документів, але остаточно спір у позасудовому порядку так і не був вирішений (а.с. 51-83) 18.05.2016 року КП «Міськводоканал» Сумської міської ради у трудову книжку [PERSON] було зроблено запис про те, що його звільнено з роботи за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. (а.с.16 зворт бік) Пізніше, (конкретна дата у трудовій книжці не вказана), інженером з кадрів [PERSON] були внесені зміни, а саме вказано про те, що запис № 17 вважати недійсним, та внесена чергова запис від 18.05.2010 року, за якою [PERSON] звільнено з посади контролера абонентського відділу, згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю. Дану запис було внесено на підставі наказу № 356 від 05.10.2016 року» Про зміну підстав звільнення та запису в трудовій книжці [PERSON]О.», в якому також зазначалось про здійснення позивачу виплат у виді вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку згідно ст. 44 КЗпП України, індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні тощо. (а.с. 135, 171) Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 235 КЗпП Урахни у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Так, як убачається з наказу від 183-к від 18.05.2016 року позивача було звільнено за ст. 38 КЗпП України без зазначення конкретної частини цієї статті всупереч вимогам закону, так як ст. 38 має три частини, які різні за своїм змістом. Суд вважає, що представник позивача довів перед судом те, що з боку відповідача було порушено трудове законодавство, в своїх заявах про звільнення вказував на конкретні порушення, які були встановлені і судовими рішеннями в зв»язку з чим і вимушений був звільнитися, про що і зазначено у частині 3 ст. 38 КЗпП України- працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Так, в ході розгляду даної справи, директором КП «Міськводоканал» був виданий наказ № 356 від 05.10.2010 року, в якому наказано: 1) інженеру з кадрів [PERSON] змінити формулювання причин звільнення [PERSON], зазначивши в його трудовій книжці: "Запис за № 17 від 18.05.2016 р. є недійсним. Звільнений за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, ч.3 ст. 38 КЗпП України. Наказ № 356 від 05.10.2016 року»; 2) головному бухгалтеру [PERSON] здійснити наступні виплати [PERSON]: вихідну допомогу при звільненні в розмірі тримісячного середнього заробітку згідно ст. 44 КЗпП України; індексацію заробітної плати, якщо грошовий дохід підлягає індексації згідно з чинним законодавством України; середню заробітну плату за затримку виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.03.2016 р. та ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.03.2016 р. по справі № 592/9597/15-ц ( провадження № 2/592/423/16); середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В той же час, як убачається із запису в трудовій книжці [PERSON], підставою для звільнення, став наказ № 373-к від 25.10.2016 року (а.с. 171), що не можна вважати правильним. Разом з цим, на час ухвалення рішення, відповідач змінив формулювання причини звільнення, та у трудовій книжці зробив запис у відповідності з позовною вимогою [PERSON], тому суд вважає недоречним задовольняти цю позовну вимогу. Відповідно до ст. 44 КзпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно ст. 129 цього кодексу не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В ході судового розгляду встановлені обставини того, що відповідачем, не дивлячись на надані розрахункові документи( а.с.47-50,93,99,124,139,146,163, 172-174), [PERSON] виплачені не всі необхідні виплати. Зокрема, не нараховані та не виплачено сума коштів при звільненні щомісячної премії за 12.05.2016 р. по 18.05.2016 року (включно) та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 19.05.2016 р. по 25.11.2016 р., повна сума вихідної допомоги, компенсація втрати частини доходів за час затримання виконання судового рішення стосовно виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Разом з цим, суд частково погоджується із розрахунками позивача від 25.11.2016 року , беручи до уваги також заперечення та розрахунки відповідача, та вважає доведеними наступні суми виплат, які підлягають стягненню, а саме : щомісячна премія буде складати 217 грн. 50 коп. ( 2\~175 грн. посадового окладу х 10% премії, а не 30%, адже такий розмір не передбачений Колективним договором (а.с.166-167); розмір середньомісячної заробітної плати буде складати 2\~392 грн.50 коп., а не 2\~827 грн. 50 коп. із за зменшення відсотка премії; розмір середньоденної заробітної плати відповідно буде складати 125 грн. 92 коп., а не 148 грн. 82 коп. Таким чином на користь позивача необхідно стягнути з відповідача 43 грн. 50 коп. суми невиплаченої премії за 5 робочих днів, а також 16\~747 грн. 36 коп. середньої заробітньої плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2016 року по 25.11.2016 року. Крім цього, суму вихідної допомоги при звільненні в розмірі 3 229,88 грн. та компенсацію втрати частини доходів в розмірі 780,25 грн. на підставі ст.1 Закону України « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків її виплати» та ст. 34 Закону України « Про оплату праці». Частиною 1 ст. 88 ЦПК України \~передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 01 травня 1450 гривень; з 1 грудня 1600 гривень у погодинному розмірі: з 1 січня - 8,29 гривні, з 1 травня - 8,69 гривні, з 1 грудня 9,59 грн. З вищенаведених норм вбачається, що розмір компенсації витрат на правову допомогу при розгляді даної справи у погодинному розмірі не може перевищувати 580 грн. (1450 грн. х 40%) та бути нижчим 8,69 грн. Визначаючи розмір компенсації витрат на правову допомогу, суд вважає, що сума у розмірі 6\~000 грн. компенсації є завищеною та не відповідає принципам розумності, виваженості і справедливості, а тому рішення суду в частині вирішення питання. Враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, граничний (максимальний) та мінімальний розміри компенсації витрат на правову допомогу у погодинному розмірі, тривалість участі адвоката в судових засіданнях, вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями, часткове задоволення позовних вимог, суму компенсації витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, які підлягають стягненню з позивачки на користь відповідачки, необхідно визначити у розмірі 1500 грн., а не 6000 грн., як прохає представник позивача та підлягають стягненню з відповідача на користь держави 551,20 грн.

Outcome: partial