Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до ліквідаційної комісії селищного комунального підприємства "Затишок" (далі СКП «Затишок») про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку в сумі 1079,57грн. та 1000грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Мотивуючі позовні вимоги позивач зазначила, що працювала в СКП «Затишок» на посаді машиніста ВНС ІІ-го розряду з 01.04.2011р. та 02.09.2013р. була звільнена з посади згідно п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, однак при звільнені компенсація за невикористану відпустку у 2013р. їй виплачена не була. На теперішній час проходить процедура ліквідації підприємства, однак до теперішнього часу компенсація їй не виплачена. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю, просив постановити рішення про задоволення позову, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та день розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки відповідача не відомі. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Враховуючи, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, вислухавши її пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов слідуючого. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з СКП «Затишок» з 01.04.2011р. по 02.09.113., що підтверджується записами у трудовій книжці позивача. Рішенням №3 від 15.08.2013р. Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області прийнято рішення про припинення діяльності СКП «Затишок» шляхом ліквідації з 01.09.2013р. та головою ліквідаційної комісії призначено Черепенка В.Р. Відповідно до наказу №9-ВК від 02.09.2013р позивач була звільнена з посади машиніста ВНС за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. Згідно довідки вих..№17 від 13.01.14р. виданої головою ліквідаційної комісії СКП «Затишок» [PERSON] при звільнені нарахована, але не виплачена компенсація за невикористану відпустку в сумі 1079грн. 57коп. На підставі вимог, визначених статтею 105 ЦК України, до голови ліквідаційної комісії перейшли всі повноваження щодо управління справами вказаного комунального підприємства. Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, позов в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки, судом встановлена наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги конкретні обставини по справі, розмір невиплаченої компенсації за невикористану відпустку, характер порушення прав позивача та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, суд вважає що 300 грн. є достатньою сумою для компенсації завданої моральної шкоди. З урахуванням вище наведеного, суд приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial