Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувсь до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача, приватного підприємства «АЙ ЕНД Ю ГРУП АГРО»,про стягнення заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по несплаченій орендній платі за користування земельною ділянкою за 2019-2020р., яка складає 8443 грн. 86 коп. (вісім тисяч чотириста сорок три гривні 86 коп.), пеню за прострочення виплати орендної плати - 3 168 грн. 63 коп. (три тисячі сто шістдесят вісім гривень 63 коп.), 3% річних від простроченої суми заборгованості - 259 грн. 74 коп. (двісті п`ятдесят дев`ять гривень 74 коп.) та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що між ним та приватним підприємством «АГРОФІРМА «ПАНЧЕВЕ» (нове найменування ПП «АЙ ЕНД Ю ГРУП АГРО»), код ЄДРПОУ 32119941 (Орендарем) був укладений договір оренди землі № б/н від 28.09.2014р. За даним договором об`єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 5,00 га. зареєстрована в Державному земельному кадастрі за №3523885800:02:000:0959. Договір оренди землі був укладений 28.09.2014р. (на строк 5 років), відповідну державну реєстрацію відповідачем здійснено 04.03.2015р., тобто аж через 5 (п`ять) місяців після дати укладення договору оренди. Згідно договору оренди орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільського виробництва, яка знаходиться на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області та належить орендодавцеві на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 27.08.2002 року. Пунктом 9 Договору Оренди, передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 7204 грн. 02 коп. (сім тисяч двісті чотири гривні 02 коп.) за рік, тобто не менше 5% від нормативної оцінки земельної ділянки, яка діє на час проведення фактичного розрахунку. У відповідності до п. 11 Договору оренди, орендна плата сплачується не пізніше 31 грудня кожного орендного року. Станом на 05.03.2021р. орендарем не сплачено орендну плату в розмірі 7204 грн. 02 коп. (сім тисяч двісті чотири гривні 02 коп.) за 2019 орендний рік, згідно договору оренди землі № б/н від 28.09.2014р. Оскільки відповідачем неналежно виконано свій обов`язок з державної реєстрації договору оренди, це призвело до відстрочення дати фактичного повернення земельної ділянки позивачу та завдало шкоди позивачу, оскільки він значною мірою позбавився того, на що розраховував при укладанні договору оренди. Тобто з 29.09.2019р. (дата закінчення договору) і по 05.03.2020р. (дата закінчення договору відповідно до реєстру) на земельній ділянці господарював відповідач, включаючи час повного завершення збору урожаю, що знаходився на орендованій ділянці, таким чином за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем, за оренду земельної ділянки по договору оренди № б/н від 28.09.2014р. за 2020р. в розмірі 1239 грн. 66 коп. 10 червня 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому сторона відповідача позовні вимоги частково не визнає посилаючись на положення Податкового кодексу України, аргументуючи це тим, що виходячи з умов укладеного договору оренди землі та положень чинного податкового законодавства України, належною до виплати позивачці суми орендної плати за 2019 рік є 5954,08 гривень, а за 2020 рік є 1239,84 гривень. Окрім цього, просить застосувати строк позовної давності в один рік до вимоги про стягнення неустойки(штрафу, пені). 08 липня 2021 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення на відзив на позовну заяву в якому сторона позивача погоджується з позицією відповідача щодо суми орендної плати за 2019 та 2020 роки, проте, заперечує щодо застосування строків давності до стягнення неустойки (штрафу, пені) зазначає, що право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права, таким чином, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. У зв`язку з частковим визнанням відповідачем позовних вимог, а також беручи до уваги, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями позивач надає розрахунок загальної суми заборгованості по орендній платі, відповідача перед позивачем за Договором оренди землі № б/н від 28.09.2014р., яка з урахуванням пені та 3% річних, складає 10086 гривень 63 коп. (десять тисяч вісімдесят шість гривень 63 коп.) з них: 5954 грн. 08 коп. - борг по орендній платі за 2019 орендний рік; 1239 грн. 84 коп. - борг по орендній платі за 2020 орендний рік; 2179 грн. 19 коп. - розмір пені за прострочення виплати орендної плати за 2019р.; 453 грн. 78 коп. - розмір пені за прострочення виплати орендної плати за 2020р.; 253 грн. 32 коп. - 3% річних за прострочення виплати орендної плати за 2019р.; 6 грн. 42 коп. - 3% річних за прострочення виплати орендної плати за 2020р. 13 липня 2021 року до суду від представника відповідача надійшла заява, в якій просить застосувати строки позовної давності до стягнення неустойки (штрафу, пені) та заперечує, щодо аргументів позивача. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, до суду представник позивача подав заяву про розгляд справи без їхньої участі, зазначивши про підтримання позовних вимог в обсязі визначеному позивачем у додаткових поясненнях. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити частково із таких міркувань. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В процесі розгляду даної цивільної справи безспірно з`ясовано, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №326064 виданого 27.08.2002 року Новомиргородською районною державною адміністрацією, [PERSON] , являється власником земельної ділянки розміром 5,00 га з кадастровим номером № 3523885800:02:000:0959, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходиться на території Панчівської сільської ради Кіровоградської області. 28 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі б/н, яким останньому передано в платне строкове користування земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею - 5,00 га, з кадастровим номером земельної ділянки - 3523885800:02:000:0959, яка розташована на території Панчівської сільської ради Кіровоградської області. У відповідності до договору оренди землі б/н від 28.09.2014р. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу - 247349766, дата формування витягу - 09.03.2021р., між позивачем та відповідачем укладений вищезгаданий договір оренди землі, строк дії цього договору встановлено до 05.03.2020 року. Договір має виконуватися належним чином відповідно до його умов та вимог закону. Так, спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини з оренди земельних ділянок, є Закон України «Про оренду землі». Згідно зі ст.1 вказаного Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному законодавству на час укладення договору оренди. Відповідно п.9 даного договору оренди землі орендар, тобто відповідач зобов`язаний виплачувати позивачу орендну плату у розмірі не менше 5% від нормативної оцінки земельної ділянки, яка діє на час проведення фактичного розрахунку. Згідно п. 5 Договору оренди, нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 144080 грн. 39 коп. (сто сорок чотири тисячі вісімдесят гривень 39 коп.). Пунктом 9 Договору Оренди, передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 7204 грн. 02 коп. (сім тисяч двісті чотири гривні 02 коп.) за рік, тобто не менше 5% від нормативної оцінки земельної ділянки, яка діє на час проведення фактичного розрахунку. У відповідності до п. 11 Договору Оренди, орендна плата сплачується не пізніше 31 грудня кожного орендного року. Станом на 05.03.2021р. відповідачем не сплачено орендну плату за2019 орендний рік, згідно договору оренди землі № б/н від 28.09.2014р. Оскільки в договорі встановлений строк (термін), то за умовами договору орендар зобов`язався виплачувати власнику земельної ділянки у повному обсязі орендну плату за користування земельною ділянкою щорічно. Згідно з ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Таким чином, у даному випадку невиконання відповідачем обов`язку сплатити орендну плату у строк, визначений умовами договору, і є несплатою орендної плати в розумінні п. «д» ч.1 ст.141 ЗК України. Договір оренди землі був укладений 28.09.2014р. (на строк 5 років), відповідну державну реєстрацію відповідачем здійснено 04.03.2015р., тобто через 5 (п`ять) місяців після дати укладення Договору оренди. Згідно із частиною другою статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають поновленню в порядку, встановленому законом. У пункті «ї» частини першої статті 211 ЗК України передбачено, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за порушення, що стосуються, зокрема, ухилення від державної реєстрації земельних ділянок. Згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оскільки відповідачем неналежно виконано свій обов`язок з державної реєстрації договору оренди, це призвело до відстрочення дати фактичного повернення земельної ділянки позивачу та завдало шкоди позивачу, оскільки він значною мірою позбавився того, на що розраховував при укладанні договору оренди. Тобто з 29.09.2019р. (дата закінчення договору) і по 04.03.2020р. (дата закінчення договору відповідно до реєстру) на земельній ділянці господарював відповідач, включаючи час повного завершення збору урожаю, що знаходився на орендованій ділянці. З вище наведеного вбачається, що за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем, за оренду земельної ділянки по договору оренди № б/н від 28.09.2014р. за 2020р. в розмірі 1239 грн. 66 коп., суму якого визнав відповідач, що підтверджується відзивом. В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено листи-претензії, вих. №2 від 19.02.2020р. та вих. №2 від 12.05.2020р.(повторна), з вимогою розрахуватись з орендодавцем по Договору оренди в повному обсязі. Зазначені листи-претензії відповідачем отримано 27.02.2020р. та 26.05.2020р. та залишено без відповідей. Незважаючи на приписи чинного законодавства України та на умови договору оренди землі, відповідач не виявив доброї волі для вирішення цього спору у позасудовому порядку. Розділом «Орендна плата» договору оренди землі на відповідача покладено обов`язок своєчасно вносити плату за користування земельною ділянкою. Тобто, внаслідок невиплати відповідачем орендної плати позивач значною мірою позбавлений того, на що розраховувала при укладенні договору оренди землі, а саме, можливості своєчасно щорічно отримати орендну плату за користування земельною ділянкою, чим істотно порушені його права своєчасно розпорядитися належною йому орендною платою, оскільки обов`язок орендаря щодо своєчасної виплати орендної плати кореспондується з правом орендодавця своєчасно отримати орендну плату (пункт 28 договору оренди землі, ст.24 Закону України «Про оренду землі» та відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону). В позовній заяві зазначено, що розмір заборгованості по орендній платі за використання земельної ділянки становить 7204 гривні 02 копійки, якарозрахована наступним чином: 5 відсотків від 144080,39 грн. (нормативна грошова оцінка землі), проте позивачем не враховано, що у відповідності п. 170.1.1. ч. 170.1. ст. 170 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі, а ставка податку становить 18 відсотків від об`єкту оподаткування (ч. 167.1. ст. 167 Податкового кодексу України). Крім того, п. 161 Підрозділу 10 „Інші перехідні положення" Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір, ставка якого становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування (п.п. 1.3. п. 161 Підрозділу 10 „Інші перехідні положення" Податкового кодексу України.). Таким чином, виходячи з умов укладеного договору оренди землі та вищеозначених положень податкового законодавства, розрахунок належної до виплати позивачу суми орендної плати є наступним: сума орендної плати належної до виплати позивачці = розмір орендної плати встановлений договором х індекс інфляції - 18% (податок на доходи фізичних осіб) - 1,5% (військовий збір). Згідно договору оренди земельної ділянки було нараховано орендна плата за 2019 рік 8644,82 грн (5% від НГО станом на 2019 рік - 172896,48 грн); сума до видачі становить 6959,08 грн. (утримано ПДФО 18% у сумі 1556,07 грн. та військовий збір 1,5% в сумі 129,67 грн.). Виплачено 31.03.2019 року в сумі 325 грн. та 13.08.2019 року в сумі 680 грн. Заборгованість з виплати орендної плати за 2019 рік становить 5954,08 грн. З даним розрахунком погодилась як сторона позивача, так і сторона відповідача, що підтверджується додатковими поясненнями позивача та відзивом на позовну заяву відповідача. Пунктами 11 та 31 договору оренди землі встановлено обов`язок відповідача своєчасно сплачувати оренду плату, тобто до 31 грудня поточного орендного року. В зв`язку з цим, прострочення виплати орендної плати за користування земельною ділянкою в 2019 та 2020 роках, є невиконанням обов`язків відповідачем, передбачених договором оренди землі. Загальною умовою виконання цивільно - правових зобов`язань, відповідно до ст. 526 ЦК України, встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Як вже було зазначено, умовами розрахунків по договору оренди землі, укладеним між позивачем та відповідачем було визначено виплату орендної плати в строк до 31 грудня кожного року. Отже, порушення строків виплати орендної плати за користування земельною ділянкою в 2019 та 2020 роках є порушенням ст. 526 ЦК України, що відповідно до ст. 611 ЦК України є підставою для стягнення неустойки. Положеннями статті 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України). Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням орендодавця до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Разом з тим спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення. Оскільки представником відповідача до суду подано заяву про застосування строку позовної давності до стягнення неустойки (штрафу, пені) за 2019 рік, тому розрахунок належної до виплати позивачу суми пеніє наступним: Сума пені = сума заборгованості за період Х розмір пені, зазначений у договорі у відсотках Х кількість днів прострочення / 100. Початковою датою застосування строків позовної давності до стягнення неустойки (штрафу, пені) за 2019 рік є 01.01.2020 року. Кінцевою датою застосування строків позовної давності до стягнення неустойки (штрафу, пені) за 2019 рік є 01.01.2021 року. Кількість днів за період з 10.03.2020 року по 01.01.2021 року становить 297 днів. Так, сума пені за 2019 рік буде розрахована наступним чином: 1768,36 гривень = 5954,08 гривень х 0,1% х 297 днів / 100. Початковою датою застосування строків позовної давності до стягнення неустойки (штрафу, пені) за 2020 рік є 10.03.2020 року. Кінцевою датою застосування строків позовної давності до стягнення неустойки (штрафу, пені) за 2020 рік є 10.03.2021 року. Кількість днів за період з 10.03.2020 року по 10.03.2021 року становить 366 днів. Так, сума пені за 2020 рік буде розрахована наступним чином: 453,78 гривень = 1239,84 гривень х 0,1% х 366 днів / 100. Відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Так, розрахунок 3% річних за 2019 рік буде наступним: 209, 37 грн. = 5954,08 грн. х 3% /366 днів х 429 днів / 100. Розрахунок 3% річних за 2020 рік буде наступним: 6,42 грн. = 1239,84 грн. х 3% /365 днів х 63 днів / 100. Згідно до ст. 58 ЦПК України, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до приватного підприємства «АЙ ЕНД Ю ГРУП АГРО» про стягнення заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою слід задовольнити частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: partial