Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Соснівський відділ ДВС м. Черкаси про стягнення заборгованості по аліментах на утримання дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до виконавчого листа № 2-1471 від 25.02.1999, виданого на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси, з відповідача стягувались аліменти на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше встановленого мінімуму, починаючи з 19.02.1999 і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до розрахунку, виданого старшим державним виконавцем Шемчук А.В. від 26.04.2018, заборгованість у відповідача станом на 03.03.2016 (станом на час повноліття дітей) складає 105065,80 грн. Оскільки відповідач не погасив заборгованість, вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Вказала, що відповідно до довідки про заборгованість по аліментам, відповідач не сплачував їй аліменти на утримання дітей у 2013 році з вересня по грудень включно, протягом всього 2014 року та всього 2015 року. В 2016 році відповідач не сплачував їй аліменти з січня по 03 березня 2016 року включно. За весь період несплати аліментів, нею була прорахована сума неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, яка складає 4560,51 грн. Зазначила, що на суму заборгованості нараховані відсотки з урахуванням індексу інфляції, що на день подачі позовної заяви складають 169842,14 грн., а також нараховані відсотки з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, які на день подачі позовної заяви складають 14956,76 грн. Вказала, що постановою державного виконавця від 30.09.2016 виконавче провадження № 41452699 закрито у зв`язку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення (досягнення дітьми повноліття). Відмітила, що відповідачем заборгованість по аліментах не погашена. Просить суд стягнути з [PERSON] її на користь заборгованість по аліментам з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних в сумі 184796,90 грн., а також неустойку (пеню) в розмірі 4560,51 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.07.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.08.2018 [PERSON] звернувся до суду із зустрічної позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Соснівський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами, визначення розміру заборгованості та розстрочку її сплати, мотивуючи свої вимоги наступним: рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 2-1471/99 від 25.02.1999 передбачено стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше встановленого офіційно мінімуму, починаючи із 19.02.1999 і до їх повноліття. Державним виконавцем Соснівського відділу ДВС ЧМУЮ 08.01.2014 (а не як вказано позивачем у позові - 25.02.1999) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 41452699 на підставі виконавчого листа № 2-1471 від 25.02.2013. 30.09.2016 виконавче провадження закінчено, про що винесено відповідну постанову. Вказав, що розрахунок заборгованості, який зробив державний виконавець є невірним, а тому невірним є і розрахунок, зроблений позивачкою, оскільки аліменти з нього можуть бути стягнуті не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, тобто з 01 січня 2011 до 03 березня 2016 року. Таким чином, розмір заборгованості становить 41066 грн. Зазначив, що в період з квітня 2002 по листопад 207 він добровільно сплатив позивачці 10765,00 грн. аліментів, що підтверджується копіями відповідних розписок. Крім того, виконавче провадження здійснювалося з грубим порушенням законодавства, зокрема державний виконавець не повідомив його про відкриття виконавчого провадження, що призвело до невірного розрахунку заборгованості, хоча адреса проживання була вказана і відома. Державним виконавцем не врахований стан його здоров`я, можливість сплачувати аліменти та захищати свої інтереси, оскільки під час здійснення виконавчого провадження він тяжко хворів. На даний час він безробітний, в нього відсутня нерухомість, тому просить частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами за період з 01 листопада 2013 року по 31 травня 2015 року в сумі 24358 грн.; визначити розмір заборгованості за аліментами в сумі 41066,00 грн.; розстрочити сплату заборгованості за аліментами в сумі 41066,0 грн. шляхом її сплати рівними частинами протягом двадцяти місяців, починаючи з місяця, наступного після набрання чинності рішення суду в цій справі. В подальшому [PERSON] уточний зустрічну позовну заяву, мотивуючи її тим, що зустрічна позовна заява містить арифметичну помилку в обрахуванні розміру заборгованості за аліментами, а саме в розрахунку використано не мінімальний розмір аліментів на 2 дітей. Тому з урахуванням виправлень, просить частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами за період із 01 листопада 2013 року по 31 травня 2015 року в сумі 13843, 20 грн. у зв`язку з його тяжкою хворобою в даний період; визначити розмір його заборгованості за аліментами за період з 01.01.2011 по 03.03.2016 в розмірі 31870,20 грн.; розстрочити сплату заборгованості за аліментами в сумі 31870,20 грн. шляхом сплати рівними частинами протягом двадцяти місяців, починаючи з місяця, наступного після набрання чинності рішення суду в цій справі, врахувавши його матеріальний стан. 22.10.2018 позивач [PERSON] скерувала до суду відзив на зустрічну та уточнену зустрічну позовну заяву, в якому зазначила наступне: відповідно до постанови судді Соснівського районного суду м. Черкаси Євтушенка П.М. від 25.02.1999, стягнення аліментів повинно рахуватись з 19.02.1999. Дата надходження виконавчого документа до державного виконавця згідно ВП-спецрозподілом - 06 квітня 2000 року. На початку 2000 року [PERSON] поїхав проживати до м. Києва та на даний час там проживає. З 2008 по 2013 рік виконавчий лист № 2-1471 знаходився на виконанні державної виконавчої служби в м. Києві. Весь цей період [PERSON] не сплачував аліменти і не повідомляв своє фактичне місце проживання, що призвело до виникнення боргу по сплаті аліментів станом на 01.09.2013 - 90019,78 грн. Вказала, що дійсно з 08.09.2002 по 21.11.2007 аліменти частково по мірі можливості сплачувались матір`ю [PERSON] - [PERSON] , про що свідчить її підпис на розписках. Всі ці кошти були враховані державним виконавцем і до суми боргу не бралися. Мати повідомила виконавця про зміну місця проживання боржника, а тому виконавчий лист у 208 році був направлений до м. Києва та перебував там до 2013 року. За цей період [PERSON] аліментів на утримання дітей не сплачував. Крім того зазначила, що державний виконавець неодноразово направляв на адресу боржника, вказану у виконавчому листі, і постанову про відкриття виконавчого провадження, і повідомлення про необхідність явки до державного виконавця, повідомлення про заборгованість по сплаті аліментів. Але відповідач на це ніяким чином не реагував, і лише після обмеження того управі виїзду за кордон, з`явився до державного виконавця та повідомив свою адресу проживання. Щодо стану здоров`я відповідача вказала, що їй відомо, що [PERSON] працює у м. Києві та отримує хороший заробіток, окрім цього він уклад угоду із адвокатом з м. Києва та має можливість оплачувати його послуги. Тому вважає, що у відповідача є можливість погасити заборгованість по аліментам. Однак у своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] не згадує, що їхня донька [PERSON] є інвалідом дитинства та потребує постійного стороннього догляду, їй потрібно постійно приймати ліки, однак жодної матеріальної допомоги на лікування доньки відповідачем не надано. Вважає, що [PERSON] навмисно та свідомо не виконував рішення суду та не сплачував аліменти на утримання своїх дітей. Просить в зустрічному позові відмовити. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.10.2018 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду в одному провадженні з первісним позовом. 26.11.2018 [PERSON] скерував до суду заяву № 2 про уточнення зустрічної позовної заяви, відповідно до якої просив частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами за період з 18.06.2013 по 31.05.2015 в сумі 12808,2 грн. у зв`язку з його тяжкою хворобою в цей період та доглядом за старою хворою матір`ю; визнати чи розмір його заборгованості за аліментами, яка вникла за постановою Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 2-1471/99 від 25.02.1999 за період з 14.02.1999 по 31.03.2016 в сумі 43878,99 грн.; розстрочити сплату заборгованості за аліментами в сумі 43878,99 грн. шляхом її сплати рівними частинами протягом 30 місяців, починаючи з місяця, наступного після набрання чинності рішення суду в цій справі, врахувавши його матеріальний стан. 04.01.2019 [PERSON] надав до суду доповнення до Заяви № 2 про уточнення зустрічної позовної заяви, в якій зазначив, що тривалий час він вимушений захищати свої права як боржника у виконавчому провадженні № 41452699 від незаконних постанов державного виконавця Шемчук А.В. Внаслідок цього він втрачає кваліфікацію і не працює. Після завершення судових спорів має намір продовжити працювати, однак розраховувати на високу заробітну плату нереально. Крім того, він має статус боржника в декількох інших виконавчих провадженнях, а саме: ВП № 51334426, де борг складає 24745,01 грн.; ВП № 50163605, де борг складає 41307,36 грн.; ВП № 51283349, де борг складає 560380,53 грн., всього на загальну суму 626432,54 грн. Тобто в нього існують інші боргові зобов`язання, які необхідно враховувати при вирішенні питання про розстрочення заборгованості за аліментами. Просив врахувати дану заяву при вирішенні справи. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.02.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її адвокат Солодкова С.І. (в попередніх судових засіданнях) позовні вимоги підтрималаи та просили їх задовольнити в повному обсязі, в зустрічному позові з врахуванням уточнень просили відмовити з підстав, викладених у відзиві. Адвокат відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] в задоволенні первісного позову просив відмовити, зустрічний позов з урахуванням останньої заяви про уточнення задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи Шемчук А.В. в судове засідання 19.08.2019 не з`явилася, в попередніх судових засіданнях покладалася на розсуд суду, зауважила, що всі розрахунки проведені нею вірно згідно з нормами чинного законодавства. Суд, заслухавши думку учасників процесу, покази свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] від 17.03.1998 та відповідно серії [NUMBER] від 12.07.1995. (а.с. 8, 9) Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.02.1999 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше встановленого офіційно мінімуму, починаючи з 19.02.1999 і до їх повноліття.(а.с. 46) 06.04.2000 виконавчий лист надійшов до Соснівського відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області, на підставі якого відкрите виконавче провадження. (а.с. 116) 04.03.2008 виконавче провадження закінчено, у зв`язку зі зміною місця проживання [PERSON] 17.05.2008 старшим державним виконавцем відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Диких О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-1471 про стягнення з [PERSON] га користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно. (а.с. 124) В подальшому, а саме: 16.10.2013 виконавче провадження закінчено, у зв`язку зі зміною [PERSON] місця проживання з м. Києва на м. Черкаси.(а.с. 125) 08.01.2014 державним виконавцем Соснівського відділу ДВС ЧМУЮ Сокотун А.Г. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1471, про що винесено відповідну постанову.(а.с. 10) Постановою державного виконавця Соснівського відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області Шемчук А.В. від 30.09.2016 виконавче провадження закінчено, у зв`язку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення.(а.с. 11) Таким чином, твердження [PERSON] щодо звернення виконавчого листа до примусового виконання у 2014 році не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вони спростовані наявними в матеріалах справи доказами, а саме постановами про відкриття виконавчого провадження згідно виконання виконавчого листа № 2-1471. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.2, 3 ст. 150 СК України). Отже відповідач нарівні із позивачем зобов`язаний нести витрати на утримання дітей. З наявних у матеріалах справи розписок вбачається, що [PERSON] частково сплачувались кошти [PERSON] в рахунок боргу зі сплати аліментів на утримання дітей. Так, в судовому засіданні позивачка вказала, що мати [PERSON] сплачувала періодично їй кошти в рахунок боргу зі сплати аліментів, про що складені відповідні розписки. (а.с. 50-76). Згідно із розрахунком заборгованості по аліментах, наданим старшим державним виконавцем Соснівського відділу ДВС ЧМУЮ, станом на 03.03.2016 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дітей становить 105065,80 грн. (а.с. 7) В зустрічній позовній заяві та уточнених заявах [PERSON] зазначив, що починаючи з 2013 року він не мав можливості сплачувати аліменти, оскільки хворів, йому була проведена не одна операція та в подальшому призначена 2 група інвалідності. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] тривалий час хворів, йому були проведені операції. Крім того вказав, що він доглядав за матір`ю, у якої був інфаркт, забезпечував її ліками та харчами. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Згідно ч. 4ст.195 СК України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Враховуючи, що між сторонами виник спір щодо наявності та розміру заборгованості по аліментам, суд приходить до висновку про необхідність вирішення цього питання судом. Суд вважає, що позивач за первісним позовом довела наявність заборгованості за аліментами у сумі 105065,80 грн. станом на 03.03.2016,що підтверджено довідкою Соснівського ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області (а.с.7). При цьому суд враховує, що надані відповідачем розписки про сплату ним аліментів державним виконавцем при розрахунку боргу враховані, а тому неправильність проведеного розрахунку відповідачем не доведена. Жодних належних та допустимих доказів, які б спростували наданий позивачем за первісним позовом розрахунок суду не надано. Твердження відповідача за первісним позовом щодо відсутності вини у виникненні заборгованості, оскільки у нього було скрутне матеріальне становище у зв`язку з хворобою не спростовують факту його ухилення від сплати аліментів у повному розмірі та не звільняють від обов`язку сплачувати аліменти. Інших належних доказів неможливості сплачувати аліменти із об`єктивних,незалежних від нього причин,суду не надано. З цих підстав, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за аліментами підлягають задоволенню, а саме в розмірі 105065,80 грн. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Згідно з розрахунком позивачки, пеня за період з 01.09.2013 по 03.03.2016 року становить 4560 грн. 51 коп. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що відповідач не сплачував аліменти, в результаті чого за ним виникла заборгованість з його вини, вимога про стягнення пені на користь позивача за первісним позовом у сумі 4560 грн. 51 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. Суд вважає, що відповідач не довів, відсутності своєї вини в утворенні заборгованості, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивачем за первісним позовом, виходячи зі змісту ст. 625 ЦК України, заявлено вимогу про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання. Дана вимога задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають, насамперед, договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Крім того, передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на трудові та сімейні правовідносини. За таких обставин, вимога позивача про стягнення суми інфляційних збитків та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання є необґрунтованою, оскільки грошове зобов`язання відповідача, а саме обов`язок сплати аліментів на дитину, перед позивачем виникло не з договірних правовідносин, а на підставі рішення суду. Окрім того, зобов`язання щодо сплати аліментів виникає з сімейних правовідносин та регулюється спеціальним законодавством. Отже, до даного виду зобов`язання, в разі його порушення, правило ст. 625 ЦК України не застосовується, а отже в задоволенні позову в цій частині належить відмовити. Суд, оцінивши надані сторонами докази, діючи в найвищих інтересах дітей, які мають право на належне забезпечення та достатній рівень життя, вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а саме до стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 105065,80 грн. та пені в розмірі 4560,51 грн. Зустрічний позов до задоволення не підлягає, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Outcome: partial