Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач, звернувшись 14 серпня 2014 р. до суду із цим позовом просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору [NUMBER]/1 від 26 червня 2013 р., укладеному між сторонами, на загальну суму 21 888 гривень 51 коп., та судові витрати по справі у розмірі 243 гривні 60 коп. Також, позивач просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення по справі не заперечував. 15 вересня 2014 р. позивач змінив вимоги у зв'язку з частковим погашення заборгованості, просив стягнути з відповідача 8 606 гривень 14 коп., з яких: заборгованість за кредитом 1504 гривень 13 коп.; заборгованість за відсотками 152 гривні 01 коп.; заборгованість по комісії 250 гривень; заборгованість по штрафним санкціям 6 700 гривень. Відповідач у судовому засіданні позов визнала частково, Погодилась сплатити заборгованість за кредитом 1504 гривень 13 коп., у інший частині просила відмовити. Пояснила суду, що була вимушена отримати кредит 26 червня 2013 р. після смерті її батька 23 квітня 2013 р.. Також, у неї на догляді опинилась хвора мати, вона була вимушена звільнитись з роботи у м. Одесі і переїхати до матері у м. Березівка Одеської області. Більшу частину кредиту вона сплатила, а інші гроші крім заборгованості за кредитом сплатити не має можливості. У судовому засіданні встановлено наступне. 26 червня 2013 р. між установою позивача та відповідачем був укладений кредитний договір [NUMBER]/1, за яким відповідач отримав овердрафт за допомогою платіжної картки VISA Electron, з максимальною сумою заборгованості 10 000 гривень зі сплатою 19% річних від суми заборгованості. Та з встановленням дати остаточного повернення овердрафту до 25 червня 2016 р.. Відповідно до п.1.1 вказаного кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти для власних потреб шляхом сплати з поточного рахунку [NUMBER] на кредитну карту відповідача (позичальника за договором). Згідно п.2.2 кредитного договору моментом(днем) надання кредиту на умовах овердрафту вважається момент (день) використання відповідачем (позичальником за договором) кредитних коштів на умовах договору, зокрема отримання позичальником готівки чи здійснення ним безготівкового платежу з рахунку. Банк свої зобов'язання за кредитним договором згідно виписки з особового рахунку [NUMBER] за період з 26.06.13 р. по 26.06.13 р. виконав. Погашення заборгованості згідно п.2.6 договору здійснюється кожного місяця, за фактичний термін користування кредитом не пізніше 26 числа, починаючи з 26 липня 2013 р., а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Згідно п. 3.3.5 кредитного договору сума щомісячного платежу на повергнення банку кредиту включає в себе заборгованість за кредитом, за відсотками, комісією, штрафні санкції. Проте, відповідач не виконує прийняті на себе зобов'язання. Так, станом на 28 липня 2014 р. за укладеним між сторонами кредитним договором виникла прострочена заборгованість на загальну суму 21 888 гривень 51 коп., яка складається: заборгованості за кредитом 10 000 гривень; заборгованості по відсоткам по користування кредитом 02 188 гривень 51 коп.; комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку 03 500 гривень; штрафу 6 200 гривень; Відповідачем було частково сплачена заборгованість за кредитним договором 06 серпня 2014 р. в сумі 4 000 гривень квитанція № М257093, 26 серпня 2014 р. в сумі 4 700 гривень квитанція №М264329, 29 серпня 2014 р. в сумі 5 500 гривень квитанція №М265644. Станом на 15 вересня 2014 р. за укладеним між сторонами договором є прострочена заборгованість на загальну суму 8 606 гривень 14 коп., з яких: заборгованість за кредитом 1504 гривень 13 коп.; заборгованість за відсотками 152 гривні 01 коп.; заборгованість по комісії 250 гривень; заборгованість по штрафним санкціям 6 700 гривень Вивчивши матеріали справи, на підставі представлених сторонами доказах, та доведення перед судом їхньої переконливості суд дійшов до висновку про наступне. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України позикодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як встановлено у судовому засіданні позивач, як позикодавець надав грошові кошти (кредит), а відповідач, як позичальник зобов'язаний повернути отримані кошти зі сплатою відсотків за користування кредитними грошима. Остаточно станом на 15 вересня 2014 р. виникла прострочена заборгованість на загальну суму 08 606 гривень 14 коп.. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такий самі сумі у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно умов договору, вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, суд вважає що відповідач своїм невиконанням умов кредитного договору порушив прийняті на себе зобов'язання, а згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання виникають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Разом з тим, суд вважає, що позов слід задовольнити лише частково, зменшивши розмір пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Так, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що сума заборгованості за кредитом складала 01 504 гривні 15 коп., а розмір нарахованої пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 06 700 гривень, що майже в чотири рази перевищує сам розмір прямих збитків. Фактично, в своїх запереченнях до суду від 03 жовтня 2014р. відповідачка вказала на надмірне нарахування неустойки Банком, погіршення свого матеріального стану, поганий стан здоров'я матері, додала до своєї заяви письмові докази, які дійсно підтверджують викладені нею обставини. Крім цього суд погоджується з твердженням відповідача, що необхідність у кредитних коштах виникла у неї у зв'язку зі смертю батька . Суд вважає вказані вище обставини такими, що мають істотне значення, а тому можливо зменшити суми пені з 06 700 гривень до 2 000 гривень. Більш того, з листа Верховного Суду України від 01 лютого 2013, "Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)" вбачається, що суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір, порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. Зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки (ч. 3 ст.551 ЦК України). Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013р. по справі № 7-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами. З огляду на вищенаведене суд вважає, що є всі підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором укладеним між сторонами і частковому задоволенні у частині заборгованості по штрафним санкціям. Згідно ч.1 ст.88 з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial