Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 25.06.2011 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що складено актовий запис №1477. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, шлюб та сім`ю, відсутністю взаєморозуміння та несумісністю характерів. Сторони не підтримують шлюбні стосунки, окремо проживають, не ведуть спільне господарство. Спроби зберегти сім`ю бажаних результатів не дали. Шлюб існує формально. Крім того, позивач посилається на те, що між нею та відповідачем не вирішено питання щодо утримання їх неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 10 000,00 грн, щомісячно, до досягнення нею повноліття, оскільки відповідач добровільно регулярну матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. 25.06.2021 року на підставі ухвали судді Голосіївського районного суду м.Києва Кахно І.А. відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 06.10.2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, у якому останній не заперечував щодо розірвання шлюбу, однак зазначає, що приймає участь в утриманні спільної дитини та заперечує щодо розміру аліментів, які позивач просить стягувати на утримання дитини. Просить суд визначити розмір аліментів у розмірі 4 000,00 грн., враховуючи розмір його щомісячного доходу. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2021 року справу передано на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. від 03.11.2021 року справу прийнято до свого провадження, розгляд призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 25.06.2011 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що складено актовий запис №1477. Від даного шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Частиною 2 ст.104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Як визначено у ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явленим одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені. Сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як зазначалось судом вище, сторони заперечують подальше існування сім`ї, оскільки сім`я не існує в розумінні положень Сімейного кодексу України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше існування сім`ї впливає на права обох сторін, позбавляє можливості сторони влаштувати інше сімейне життя, в зв`язку з чим вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що питання щодо утримання неповнолітньої дитини між позивачем та відповідачем не узгоджено. Так, згідно розрахунку щомісячних витрат на утримання дитини, наданого позивачем, позивач витрачає на утримання дитини в середньому 21 475,00 грн. На підтвердження розміру витрат надає суду копії квитанцій на купівлю продуктів харчування, іграшок та книг, одягу для дитини. З сторони відповідача суду надано копії квитанцій про направлення позивачу грошових коштів на купівлю товарів для спільної дитини. Також, відповідач надає суду копію довідки про його доходи за період з квітня 2021 року по вересень 2021 року, відповідно до якої його дохід за вказаний період склав 61 370,62 грн. Відповідачем не надано достатніх доказів сплати коштів на утримання дитини щомісяця після припинення спільного проживання. В силу положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач наполягає на стягненні аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн. Відповідач, в свою чергу, просить суд встановити розмір аліментів у сумі 4 000,00 грн., виходячи з розміру його доходів. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує матеріальне становище позивача та розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця. Позивачем не доведено належними та достатніми доказами? що сума необхідних витрат на дитину 5 років становить 21000 гривень щомісяця. Також суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, а також те, що на його утриманні не перебувають інші особи, оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Суд враховує позицію відповідача та його згоду сплачувати аліменти в розмірі 4000 гривень враховуючи розмір його доходів. Відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, утримання неповнолітніх дітей є обов`язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька або матір в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 4 000,00 грн щомісячно, оскільки, на думку суду, саме такий розмір аліментів зможе забезпечити нормальний рівень життєдіяльності неповнолітньої дитини, з врахуванням витрат, які несе безпосередньо позивач у справі на утримання дитини, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача та в дохід держави.

Outcome: partial