Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. З 29.07.2001 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають 2-х дітей: дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 754/19365/13-ц від 25.04.2014 року шлюб між сторонами був розірваний. Зазначає, що так як Відповідач не бажав добровільно приймати участі в утриманні дітей, Позивач була змушена звернутись до суду. Зазначено, що Відповідач ухиляється від своєчасності сплати сум аліментів на дітей. В обґрунтування позову, позивача зазначає, що останні 6 роки Відповідач життям дітей не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дітьми, брати участь у їх вихованні. У дітей змінилися потреби і для забезпечення їх фізичного, культурного, духовного розвитку необхідні значні кошти. Крім того з часу прийняття рішення про стягнення аліментів вартість і рівень життя зросли, що потребує додаткових витрат на утримання дітей. Відповідач не приймає участь у додаткових витратах на утримання дитини у відповідності до ст. 185 Сімейного кодексу України. Це, зокрема, виявилося у відсутності постійного і своєчасного матеріального (грошового) утримання дітей. Позивачкою були понесенні додаткові витрати на утримання дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, їх хворобами тощо). Ст. 51 Конституції України, якій кореспондує ч. 1 ст.180 СК України, встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності зі ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а «розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини». [PERSON] навчається в 11 класі гімназії № 283 в м. Києві. Помітивши її захоплення і певні здібності у сфері вивчення англійської мови, з метою подальшого розвитку її здібностей, Позивачем в інтересах дитини було укладено Договори: про надання послуг № 3118092018 від 18.09.2018 року з організації навчання для стримання міжнародного шкільного сертифікату Канади або США. Вартість програми навчання становила 69 510,00 грн.; про надання послуг № 291119-02 від 29.11.2018 року на підвищення рівня володіння англійською мовою, вартість навчання 9 000,00 грн.; З метою вибору напрямку для подальшого вступу до вищого навчального закладу, було також укладено договір з профорієнтації вартість навчання - 3 200,00 грн. З метою підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання з української мови, літератури, історії України з 05.09.2019 по 28.04.2020 [PERSON] проходить навчання на курсах «Вікторія», вартість навчання курсу - 11 200,00 грн.; відвідує курси у навчальному центрі підготовки до ЗНО з географії «ГРАНТ», вартість навчання курсу - 1 250,00 грн. 1 міс. здійснено оплату у розмірі 8 126,00 грн.; проходить індивідуальні уроки з математики, вартість одного заняття - 200,00 грн. за 1 год. (за період вересень - грудень 2019 року вже сплачено 6 331,62 грн.) Таким чином, Позивачем з метою духовного розвитку дочки здійснено оплату на суму 107 367,62 грн. Також, з метою забезпечення належного догляду за здоров`ям дочки, позивач зверталася за консультацією до наступних лікарів: к з в`язку із хворобою [PERSON] було здійснено огляд лікарем отоларингологом ТОВ «Медичний центр «Добробут», вартість огляду 640,00 грн.; в [PERSON] існують проблеми з зором, згідно із заключениям лікаря: міопія середнього ступеня з астигматизмом обох очей, тому їй рекомендовано постійна корекція зору. Так за консультацію лікаря офтальмолога та на и купівлі лінз витрачено 3 907,60 грн. Таким чином, у зв`язку з хворобою дитини, [PERSON] , Позивачем плачено 4 547,60 грн. [PERSON] навчається в 6 класі гімназії № 283 в м. Києві. За результатами висновків дитячого психіатра, невропатолога та логопеда [PERSON] рекомендовано пройти курс з психологічної корекції комунікативних навиків, тому Позивачем було оплачено заняття сина в школі вихідного дня «Академія комунікації», а також відвідування денного міського табору «Leadershep»; вартість занять з лютого по грудень 2019 року - 18 250,00 грн. З метою підвищення рівня знань з англійської мови та його духовного розвитку [PERSON] навчається за індивідуально програмою з англійської мови, вартість - 1 120,00 грн. за місяць, вже сплачено 2 250,00 грн. та ще необхідно сплатити 5 590,00 грн. Медичними висновками лікарів генетика та ортопеда рекомендовано [PERSON] займатися плаванням. Тому, з метою забезпечення нормального фізичного розвитку та здоров`я сина Позивачем було здійснено оплату по індивідуальних заняттях сина в басейні на суму 12 000,00 грн. та укладено договір про надання спортивно-оздоровчих послуг у спортивну, клубі «Sport Life» 16.12.2019р. та понесено витрати в сумі 6 500,00 грн. Таким чином, Позивачем з метою духовного розвитку та у зв`язку з хворобою сина було сплачено 44 590,00 грн. Відповідач не приймає участь у додаткових витратах на утримання дітей у відповідності до ст. 185 Сімейного кодексу України. Це, зокрема, виявилося у відсутності постійного і своєчасного матеріального (грошового) утримання дітей. Всього позивач зазначає, що нею понесені додаткові витрати в розмірі 156505 гривень 22 копійки. Посилаючись на викладене просить стягнути з відповідача 78252 гривні 61 копійку. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року прийнято до розгляду справу. Розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження. В порядку ст. 178 ЦПК України, 08.04.2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Шевчуком В.В., подано Відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що вважає позовні вимоги [PERSON] незаконними та необґрунтованими, а отже, такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Всупереч ч. 1 ст. 185 СК України, у позові не зазначено жодних особливих обставин, в наслідок яких мали б виникнути додаткові витрати на дітей. Відповідно, жодних додаткових витрат на дітей позивачкою пронесено не було. Зазначає, що у позовній заяві неправдиво зазначається, що відповідач ухиляється від утримання дітей, у зв`язку з чим, усі витрати на дітей здійснює нібито лише позивач. Проте, всупереч наведеному вище, у том ж позові позивачкою зазначається, що жодної заборгованості по аліментах не існує. Наведене свідчить про те, що відповідач виконує свій батьківський обов`язок щодо матеріального забезпечення (утримання) дітей. Також, позовні вимоги незаконно ґрунтуються на тому, що додаткові витрати на дітей виникли у позивачки через те, що відповідач не цікавиться життям дітей, не виявляє бажання спілкуватися з ними, не приймає участь у їх вихованні; у дітей змінилися потреби для забезпечення їх фізичного, культурного та духовного розвитку. Проте, такі обставини не відносяться до особливих обставин, внаслідок існування яких виникають додаткові витрати на дітей. Відтак, усі вказані вище витрати, зі сторони батька (відповідача) повинні оплачуватись за рахунок сплачених ним аліментів. Витрати, що пов`язані з відвідуванням дітьми фітнес-клубів, навчання з особами, які не мають відповідної підтвердженої кваліфікації (права) надавати освітні послуги, відвідування платних лікарів не відносяться до додаткових витрат, оскільки позивачем не наводяться докази щодо їх необхідності (направлення лікарів, інших фахівців), не зазначається, який розвиток отримали діти після відвідування фітнес-центрів. Окрім того, у м. Києві існує безліч безкоштовних спортивних площадок. На підставі викладеного, представник відповідача просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дітей в повному обсязі. 23 квітня 2020 року позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просила не брати до уваги доводи відзиву та вирішити справу на підставі поданих доказів. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, які зазначені в позові та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 29.07.2001 року, зареєстрованому Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1272. Від спільного подружнього життя мають двох дітей: -дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2124, де в графі батьки записано: батько - [PERSON] (відповідач), мати - [PERSON] (позивач) (а.с.8); -син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3221, де в графі батьки записано: батько - [PERSON] (відповідач), мати - [PERSON] (позивач) (а.с.9) Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця Ліванської Республіки, на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення повноліття від дня пред`явлення позову - 18.02.2014 року. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року було частково задоволено вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дитину - стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] в розмірі 15400 гривень. Рішення було предметом апеляційного перегляду та набрало законної сили. В позовній заяві позивач зазначає, що спільні з відповідачем діти потребують додаткових витрат на їх утримання, що викликанні особливими обставинами, а саме розвитком їх здібностей, їх хворобами та їх оздоровленням та просить суд стягнути половину понесених додаткових витрат на дітей. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За змістом ч. 1 статті ст.185 СК України, у тих випадках, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, страждає на тяжку хворобу, є калікою або відчуває потребу у додаткових витратах на неї у зв`язку з розвитком якихось її здібностей, той з батьків, з кого присуджене стягнення аліментів, і той, до кого вимога про це не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах, пов`язаних з утриманням дитини. Отже, у даному разі маються на увазі додаткові витрати, а не додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти потрібні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. Однак, в окремих випадках у силу особливих обставин, про які йшлося вище, потрібні крім звичайних значні додаткові витрати. Тому розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Дослідивши надані докази, суд не може повністю погодитись з твердженнями позивача щодо необхідності стягнення з відповідача зазначених у позові понесених додаткових витрат, оскільки оплата позивачем додаткових послуг з освіти, які не були погоджені з батьком дітей - не викликані особливими обставинами в розмінні статті 185 СК України, і окрім цього, ці витрати покриваються за рахунок оплати аліментів. При цьому додаткові витрати, що понесені позивачем за сплату процедури корекції зору [PERSON] та рекомендоване лікарем плавання для [PERSON] мають істотне значення для розвитку здібностей дітей, їх оздоровлення і дійсно викликані особливими обставинами. Загальна сума цих додаткових витрат, що понесла позивач на розвиток здібностей дітей складає 21296,89 грн., а Ѕ частина понесених витрат складає 10648,40 грн. До того ж суд зазначає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, а позивачем доведено, що вона несе додаткові витрати на утримання дітей, що викликані особливими обставинами, які мають істотне значення для розвитку здібностей дітей. При цьому на думку суду стягнення половини понесених позивачем витрат на розвиток здібностей дітей не порушить законні права та інтереси відповідача та забезпечить необхідний розвиток дітей відповідно до їх здібностей і відповідатиме їх інтересам. Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що зазначені позивачем витрати не погоджувались з ним, суд враховує те, що вчинені позивачем додаткові витрати не є забаганкою дітей та вчинені в їх інтересах , які мають право на належний рівень життя та розвиток. Понесені позивачем додаткові витрати дійсно пов`язані з особливим та необхідним розвитком здібностей дітей та вчинені в їх інтересах, для їх якнайкращого розвитку та досягнення ними належного рівня життя та успіхів в майбутньому. Таким чином, враховуючи рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дітей, суд вважає, що фактично понесені позивачем зазначені вище додаткові витати, половина яких складає 10648,40 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, що буде справедливим та відповідатиме насамперед інтересам дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial