Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

В квітні 2017 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (далі також відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. на кожну дитину щомісячно. Позов обґрунтовувався тим, що 17.02.2007 року позивач уклала шлюб із відповідачем, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей-син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] Протягом останніх місяців позивач не отримує від відповідача [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей. З огляду на викладене, позивач вирішила звернутися до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про те, що вона підтримує заявлені позовні вимоги, позов просив задовольнити, а справу слухати без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заява про визнання відповідачем заявлених позивачем вимог частково та просить стягнути з нього 1200 грн. аліментів на дітей, оскільки він офіційно не працює, має тимчасові заробітки, справу просив слухати без його участі. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 17.02.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб від 17.02.2007 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області (а.с. 4). Згідно свідоцтва про народження від 09.07.2009 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області [PERSON] є матірю, а [PERSON] є батьком [PERSON]. (а.с. 5). Згідно свідоцтва про народження від 06.03.2008 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області [PERSON] є матірю, а [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с. 6). Позивач зазначає, що відповідач останнім часом не надає матеріальної допомоги на виховання та утримання їх спільних дітей. Сама вона не працює та не може самостійно утримувати дітей. Отже, виходячи з характеру спірних правовідносин, суд визначає норми матеріального права, які підлягають застосуванню. Згідно п. 17. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, право дитини на достатній рівень життя захищено законом, при цьому, забезпечення та реалізація цього права покладається державою на батьків, які повинні виховувати та забезпечувати своїх дітей всім необхідним для їх належного розвитку. Під час визначення розміру аліментів суд зобовязаний врахувати: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення, що відповідає приписам 1 ст. 182 СК України. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, що відповідає приписам ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Таким чином, суд не може залишити без уваги той факт, що позивачем не надано достатньої інформації про місце роботи відповідача, та відповідно його доходи. Однак, чинне законодавство України передбачає обов'язок обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для їх соціального розвитку. Суд звертає увагу на те, що відповідач перебуває у працездатному віці, жодної інформації щодо його незадовільного стану здоровя чи наявності на його утриманні інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб не надав, тобто є таким, що може і повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своїх неповнолітніх дітей шляхом сплати аліментів у розмірі по 650 грн. щомісячно до їх повноліття. З урахуванням фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дітей є обґрунтованим та такою, що підлягає до часткового задоволення. Окрім того, в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору щодо вимоги про стягнення аліментів, а тому,

Outcome: partial