Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до МВС України, Прокуратури Волинської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про стягнення моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування, прокуратури та суду внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Свої вимоги мотивує тим, що 08 жовтня 2013 року слідчий СУ УМВС України у Волинській області Железна-Бондарук Н.О. внесла до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013020020000342 відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України. В той же день, 08 жовтня 2013 року, відповідно до вимог ст. 278 КПК України, слідчий СУ УМВС України у Волинській області Железна-Бондарук Н.О. внесла до Єдиного реєстру досудових розслідувань повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, а 10 жовтня 2013 року [PERSON] вручено повідомлення про підозру. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2014 року [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання. Вироком Луцького міськрайонного суду від 25 вересня 2014 року [PERSON] визнана невинуватою у предявленому їй обвинуваченні за ст. 190 КК України та виправдана на підставі ч.1 п. 1 ст. 373 КПК України у звязку з недоведеністю вчиненого кримінального правопорушення. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року вирок Луцького міськрайонного суду від 25 вересня 2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року ухвала апеляційного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року залишена без зміни. Таким чином, [PERSON] незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності та завдано їй моральної шкоди, оскільки за час незаконного перебування під слідством і судом, починаючи з 08 жовтня 2013 року і включно до 18 грудня 2014 року, тобто впродовж 1 року, 2 місяців та 8 днів, [PERSON] зазнавала моральних і фізичних страждань та інших негативних явищ, внаслідок чого були істотно порушені її нормальні життєві звязки через неможливість продовження активного громадського життя, порушені стосунки з оточуючими, що потягло за собою додаткові моральні страждання і переживання, які негативно відобразилися на її здоровї у вигляді загострення наявних хронічних захворювань. Крім того, в звязку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності у вказаний період до [PERSON] було незаконно застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання та накладено арешт на особисте майно, що позбавило її можливості вільного пересування та розпорядження майном на власний розсуд. Внаслідок протиправних дій відповідачів, які проявились в численних викликах на допити до слідчого та в судові засідання, [PERSON] завдані значні моральні втрати, які призвели до позбавлення її можливостей в реалізації своїх звичок та бажань, тривалий стрес призвів до нервового розладу, головних болей, позбавлення повноцінного сну. З огляду на наведене, просить стягнути з Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 44\~800 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених в позовній заяві, просив задовольнити позовні вимови в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] Волинської області [PERSON] позов заперечувала з підстав, наведених в письмових запереченнях, просила відмовити в повному обсязі. Представник відповідача МВС України у Волинській області в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. В матеріалах справи наявні письмові заперечення, в який МВС України вважає, що належним відповідачем щодо заявлених вимог має бути ліквідаційна комісія УМВС України у Волинській області. Просить в задоволенні позову [PERSON] до МВС України відмовити. Представник відповідача Державної казначейської служби України, Головного управління Державного казначейства України у Волинській області [PERSON] в судовому засіданні позов заперечувала з підстав зазначених в письмових запереченнях, просила в позові відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно до ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідност.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно повідомлення про початок досудового розслідування СУ УМВС України у Волинській області 08 жовтня 2013 року розпочато досудове розслідування № 12013020020000342 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України (а.с.9). Також 08 жовтня 2013 року, відповідно до вимог ст. 278 КПК України, слідчий СУ УМВС України у Волинській області Железна-Бондарук Н.О. внесла до Єдиного реєстру досудових розслідувань повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, а 10 жовтня 2013 року [PERSON] вручено повідомлення про підозру (а.с.10-11). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2013 року до підозрюваної [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання (а.с.12-13). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2013 року накладено арешт на майно підозрюваної [PERSON] (а.с.14-15). Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2014 року [PERSON] визнано невинуватою у предявленому обвинуваченні за ст.. 190 ч.2 КК України та виправдано на підставі ч.1 п.1 ст. 373 КПК України (а.с.18-24). Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року вирок Луцького міськрайонного суду від 25 вересня 2014 року відносно [PERSON] залишено без змін (а.с.25-29). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року ухвала Апеляційного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року щодо [PERSON] залишена без зміни (а.с.30-33). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частин 1, 2, 7ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до пункту пятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала під кримінальним переслідуванням з 08 жовтня 2013 року по 18 грудня 2014 року, тобто 1 рік 2 місяці та 8 днів. Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Крім того, в абзаці 2 п.14 постанови судам роз'яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Згідно із п.п. 1, 3, 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, який на час розгляду справи судом набрав чинності, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, виходячи з розумності, виваженості, справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним застосуванням запобіжного заходу, арешту майна, суд дійшов висновку про те, що відшкодування моральної шкоди слід встановити в розмірі 22400 грн., виходячи з розрахунку: 1600 грн. х 14 повних місяці перебування під слідством і судом.

Outcome: partial