Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою до відповідачів про визнання незаконними та скасування рішення сільської ради та Державних актів на право власності на земельні ділянки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її чоловікові [PERSON] рішенням Манявської сільської ради від 30.11.1993 року було передано у власність земельні ділянки: площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,53 га для ведення особистого селянського господарства. На земельній ділянці площею 0,25 га вони побудували житловий будинок, а іншими земельними ділянками, розташованими в різних частинах села загальною площею 0,53 га, вони користувалися для ведення особистого селянського господарства. Після смерті чоловіка, під час державної реєстрації права власності на домоволодіння, вона дізналася, що власником згаданих земельних ділянок, що були надані їм і якими вона користується в даний час, є відповідач [PERSON] Зокрема вона дізналася про те, що рішенням Манявської сільської ради від 22.01.2007 року [PERSON] передано у власність її земельні ділянки та видано державні акти про право власності. Оскільки земельні ділянки в них не вилучалися, то відповідно Манявська сільська рада не вправі була приймати рішення про передачу зайнятих земельних ділянок відповідачу. Просила визнати незаконними і скасувати рішення Манявської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 22.01.2007 року та державні акти про право власності на землі, що були видані на його підставі. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з викладених підстав. Зазначила, що у позивачки чи її чоловіка земельні ділянки у встановленому законом порядку не вилучилася, тому оспорюване рішення суперечить вимогам чинного законодавства, є незаконним і підлягає скасуванню. За таких обставин просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві. Зазначив, що відповідач у встановленому законом порядку отримав у власність зазначені земельні ділянки. Оскільки він був одружений з дочкою позивачки і з 2002 року був головою двору, то йому законно були передані у власність вказані земельні ділянки в с.Манява Богородчанського району Івано-Франківської області. Також звернув увагу, що в рішенні Манявської сільської ради від 30.11.1993 року, яким [PERSON] було передано у власність земельні ділянки, не визначено які саме ділянки йому надано. В той же час відповідачу передані конкретні земельні ділянки із визначеними кадастровими номерами. Вважає вимоги позивачки безпідставними, тому просить у задоволені позову відмовити. Представник відповідача Манявської сільської ради, в судове засідання не з'явився, подав клопотання у якому просив проводити розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги визнав. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що сім'я позивачки тривалий час користувалася земельними ділянками в с.Манява Богородчанського району Івано-Франківської області. Факт користування земельними ділянками для будівництва та обслуговування житлового будинку, а також для ведення особистого селянського господарства підтверджується записами погосподарських книг, починаючи з 1980 року (а.с.35-42). Рішенням Манявської сільської ради від 30.11.1993 року [PERSON] передано у власність земельні ділянки, зокрема площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,53 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.47, 48). На земельній ділянці площею 0,25 га, відповідно до рішення Манявської сільської ради від 14.12.1979 року № 24 (а.с.17) позивачкою та її чоловіком зведено житловий будинок. На даний час власником 1/2 частки цього будинку є позивачка, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.59). Рішенням Манявської сільської ради від 22.01.2007 року відповідачу передано у власність земельні ділянки загальною площею 1,3946 га і затверджено технічну документацію по інвентаризації та видачі державного акту на право власності на ці земельні ділянки (а.с.84). 26.11.2009 року Манявською сільською радою на підставі вищевказаного рішення відповідачу було видано 4 державні акти: серія ЯД № 899360 на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2042 га, розташовану на вул.Шевченка в с.Манява Богородчанського району Івано-Франківської області, кадастровий № 2620484801:01:004:0068; серія ЯД № 899363 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2159 га, розташовану на вул.Шевченка в с.Манява Богородчанського району Івано-Франківської області, кадастровий № 2620484801:01:006:0039; серія ЯД № 899361 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1594 га, розташовану в урочищі «Хащі» в с.Манява Богородчанського району Івано-Франківської області, кадастровий № 2620484801:01:005:0052; серія ЯД № 899362 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0993 га, розташовану в урочищі «Хащі» в с.Манява Богородчанського району Івано-Франківської області, кадастровий № 2620484801:01:005:0053 (а.с.61-65). Згідно з пунктом 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Статею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Зі змісту наведених норм вбачається, що громадяни, які мали в користуванні земельні ділянки, надані їм за раніше діючим законодавством, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування, а тому надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності чи користуванні, іншому громадянину, підприємству, установі, організації є неправомірним. Зі змісту ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України вбачається що, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. В судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] надано земельні ділянки, що перебували у власності та якими користувалися інші особи. Інформація про вилучення їх у попередніх землекористувачів в порядку, визначеному ч.5 ст.116 ЗК України у сільській раді відсутня й сторонами суду не подана. Крім того, відповідачу надано земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку на вул. Шевченка в с.Манява, власником 1/2 якого є позивачка [PERSON] \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працювала й працює секретарем Манявської сільської ради. Зазначила, що всі необхідні заяви, інші документи для отримання [PERSON] земельних ділянок заповнювала, подавала та отримувала вона особисто. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] зазначила, що оформленням документів щодо отримання відповідачем у власність спірних земельних ділянок займалася [PERSON] і на її прохання видавалися всі необхідні довідки. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що відповідачу надані інші земельні ділянки, ніж були виділені в користування позивачці та її чоловікові, оскільки це спростовується поясненнями свідка [PERSON], землевпорядника Манявської сільської ради, яка пояснила, що [PERSON] надані ті земельні ділянки, якими користувався за життя [PERSON] та його сім'я, а після його смерті позивачка. У статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом «г» ч.3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може бути здійснено шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За наведених обставин суд вважає обгрунтованою вимогу позивачки про визнання незаконним та скасування оспорюваного рішення Манявської сільської ради. Крім того, позивачкою заявлено вимогу про визнання незаконними та скасування державних актів на право власності на землю. Однак, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.2 постанови від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів на право власності та право постійного користування земельними ділянками. \~ \~ \~ \~Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Такий висновок міститься у правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-2824цс15 та у постанові Верховного суду від 06.03.2018 року у справі № 275/525/15-ц. З урахуванням зазначених вимог закону та наведених вище досліджених судом доказів, суд дійшов до висновку, що рішення Манявської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 22.01.2007 року "Про заяву [PERSON]" є таким, що не відповідає цивільному та земельному законодавству і порушує права позивачки, а тому є незаконним та підлягає скасуванню, що в свою чергу є підставою для визнання недійсними, виданих на підставі вказаного рішення, державних актів на право власності на земельні ділянки. За встановлених обставин позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 116, 120, 152 ЗК України, ст. 21, 377 ЦК України,

Outcome: partial