Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. В позовній заяві посилався на те, що 22 квітня 2013 року близько 21 го. 55 хв на автодорозі Суми -Полтава рухався автомобіль SSANG YONG KYRON, д.н.з. [NUMBER] під його керуванням. [PERSON] знаходячись в стані алкогольного сп»яніння створив небезпеку для руху його транспортного засобу, що призвелдо до заносу автомобіля у кювет та отримав технічні пошкодження. Просив суд стягнути з відповідача 66 104 грн. 56 коп.матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди та судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач та його представник в судове засідання не з»явилися. В попередніх засіданнях позовні вимоги не визнавали, просили в їх задоволенні відмовити. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з постановою судді Київського районного суду м. Полтави від 02 жовтня 2013 року, яка вступила в законну силу, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 127 КпАП України та звільнено від адміністративного стягнення у відповідності до ст. 38 КУпАП у зв»язку із сплином строків накладення. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України, визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вищевказаною постановою встановлено, що 02.08.2013 року о 10-50 год. командиром взводу 1 роти ДПС ДАІ Бродським О.І. було складено протокол про адміністративне правопорушення № 850901 про те, що 22.04.2013 року о 21.55 год., на 170 км а/д Суми-Полтава, гр.. [PERSON], перебуваючи в темний час доби на проїзній частині, не відмітив себе для своєчасного його виявлення іншими учасниками дорожнього руху, своїми діями, вийшовши на смугу руху автомобілів, створив небезпеку для руху та аварійну ситуацію водієві автомобіля Ssang Yong Kyron G2.3 ЗНГ, державний н/з [NUMBER], [PERSON], внаслідок чого він прийняв міри для уникнення наїзду на пішохода, змінив напрямок руху та з'їхав в кювет, де допустив перекидання автомобіля. Внаслідок пригоди транспортний засіб отримав технічні пошкодження. Своїми діями пішохід [PERSON] порушив вимоги п.п. 4.4, 4.14 а,г ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 127 КУпАП. Постановою старшого слідчого СВ Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області про закриття кримінального провадження від 09 липня 2013 року встановлено, що 22 квітня 2013 року приблизно о 21 год. 55 хв. по автодорозі Суми-Полтава із сторони смт. Диканька у напрямку м. Полтави рухався автомобіль Ssang Yong Kyron G2.3 ЗНГ, державний н/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Під час руху даного автомобіля по 170 км вказаної авто дороги Суми-Полтава, пішохід [PERSON], згідно висновку медичного огляду № 361 від 22.04.2013 року, знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, в порушення вимог п. 4.4 Правил дорожнього руху, під час руху у темний час доби не виділив себе на проїзній частині дороги для своєчасного його виявлення іншими учасниками дорожнього руху, в порушення вимог п. 4.14 ( а ) перед початком виходу на проїзну частину дороги не впевнився у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, в порушення вимог п. 4.14 (г) затримався на проїзній частині, та вказаними своїми діями, вийшовши на смугу руху автомобіля, створив небезпеку для руху водію автомобіля Ssang Yong Kyron G2.3 ЗНГ, державний н/з [NUMBER] [PERSON], у результаті чого останній для уникнення наїзду на пішохода вживши заходи змінив напрямок руху, що призвело до заносу керованого ним автомобіля та з'їзду у кювет, де автомобіль перекинувся. Із проведеного досудового розслідування вказаного факту ДТП, за вказаних обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що були об'єктивно встановлені згідно всіх здобутих доказів під час проведення досудового розслідування, було встановлено, що причиною ДТП та наступивших наслідків стали порушення п.п. 4.4, 4.14 ( а ) та 4.14 (ґ) Правил дорожнього руху з боку пішохода [PERSON] В діях водія автомобіля Ssang Yong Kyron G2.3 ЗНГ, державний н/з [NUMBER] [PERSON] невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху, які б могли знаходитись в причинному зв'язку з вказаною ДТП та її наслідками не встановлено. Згідно висновку експерта №030513 автотоварознавчої експертизи від 21.05.2013 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Ssang Yong Kyron G2.3 ЗНГ, державний н/з [NUMBER], внаслідок ДТП, яка сталася 29.04.2013 року, становить 66 104 грн. 56 коп. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в посному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК ( 1540-06 ) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. ( Абзац перший пункту 2 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 9 ( v0009700-03 ) від 24.10.2003 ). Враховуючи, що ДТП, яка сталася 22 квітня 2013 року, є наслідком неправомірної поведінки відповідача та перебуває у безпосередньому причинному зв»язку між його поведінкою та спричиненою матеріальною шкодою, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 66 104 грн. 56 коп. завданаої шкоди. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до положень ст.1167 ЦК України вбачається, що підстави для відповідальності за завдану моральну шкоду законодавцем визначені наступні. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Судом встановлено, що внаслідок ДТП позивачу було заподіяно моральну шкоду, але її розмір позивачем дещо перебільшений. Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує всі обставини справи в їх сукупності, тому розмір завданої моральної шкоди, суд визначає у розмірі 2 000 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачу судових витрат суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат пов»язаних з розглядом судової справи, належать витрати на інформаційно-технічне забезпечення, а також витрати на правову допомогу. Статтею 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення»ЦПК України частина 2 статті 84 цього Кодексу набирає чинності з моменту набрання чинності відповідним законом. До цього часу граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави»якщо компенсація у цивільних справах сплачується іншою стороною її граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Приймаючи до уваги те, що адвокат, який представляв інтереси позивача згідно ордеру, не надав розрахунок витрат, пов»язаних з оплатою правової допомоги, які згідно квитанції № 23 від 29.07.2013 року складають 3500 грн., суд проводить розрахунок компенсації витрат на правову допомогу, що підлягає відшкодуванню відповідачем по справі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави». Також, суд враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору. Оскільки чинним законодавством не передбачено можливості відшкодування в даній цивільній справі витрат, понесених особою під час досудового розслідування, не підлягають відшкодуванню позивачу 800 грн., сплачених ним за проведення товарознавчого дослідження під час досудового розслідування в межах кримінального провадження.

Outcome: partial