Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач\~[PERSON] звернувся до суду з позовом до\~Державної установи «[PERSON] інститут праці та соціально-економічних досліджень» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки\~заробітної плати\~та відшкодування моральної шкоди, з посиланням на ті обставини, що\~з 04.07.2005 року він працював на ДУ «[PERSON] інститут праці та соціально-економічних досліджень» сторожем, та в подальшому був переведений на посаду завідувача гаражу ДУ «ДІП СЕД». Заробітна плата на підприємстві постійно виплачувалася з затримкою, за період з січня 2014 р. по жовтень 2014 р. заробітна плата позивачу зовсім не була виплачена. В період з листопада 2015 р. по липень 2015 р. позивачу була виплачена заробітна плата та з серпня 2015 р. відповідач знову припинив виплачувати. В зв*язку з чим [PERSON] 25.11.2015 р. припинив трудові відносини з відповідачем за домовленістю сторін згідно за ст.. 36 КЗпП. На день його звільнення\~адміністрація підприємства не виплатила\~заборгованість по заробітній платі, яка\~станом на\~25.11.2015 року складає\~у сумі\~21430,02 копійки. В судовому засіданні позивач підтримав\~свої позовні вимоги у повному обсязі, просив\~задовольнити його позовні вимоги до відповідача та стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі\~21430,02 копійки, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі\~1677,72 гривень,\~моральну\~в розмірі\~3000,00 гривень, яку йому було задано\~порушенням його трудових прав. Відповідач та представник відповідача ДУ «[PERSON] інститут праці та соціально-економічних досліджень» в судове засідання не заявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися шляхом направлення судових повістки рекомендованою кореспонденцією на юридичну адресу відповідача (а.с. 21, 23, 31-32), заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності не надали. Причини неявки суду не повідомили, заперечень не надали. Згідно ч. 3\~ст. 27 ЦПК України\~відповідач зобов*язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов*язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права зобов*язує\~\~відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду\~\~судом пред*явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. У відповідності до приписів ч. 5 ст.\~74 ЦПК України\~судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та на підприємства за юридичною адресою, У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивача,\~дослідивши матеріали справи,\~дійшов до наступного. В силу ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України,\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач перебував\~у трудових відносинах з відповідачем\~[PERSON] установою «[PERSON] інститут праці та соціально-економічних досліджень» з\~05.07.2005 року був прийнятий на роботу на посаду сторожа гаражу відповідно до наказу № 58 від 04.07.2005 р. (а.с. 9) Звільнений\~25.11.2015 року\~за домовленістю сторін відповідно до ч. 1\~ст.36\~КЗпП України\~(а.с. 33-35). Згідно ст. 94 ч. 1 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» встановлює структуру заробітної плати. Так, основна заробітна плата, це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок - окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів службовців. При звільненні з позивачем\~не проведений розрахунок\~заборгованісті\~по заробітній платі, яка\~з\~січня 2014 р. по жовтень 2014 р. та з листопада 2015 р. по липень 2015 р. становить у сумі 21430,02 гривень\~(а.с.3 ). Зважаючи ж на ту обставину, що відповідач по даній справі фактично не виплачував [PERSON] заробітну плату на протязі зазначених місяців, що знайшло своє беззаперечне підтвердження в судовому засіданні, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по зарплатні за цей час такими, що ґрунтуються за Законі, а тому підлягаючими безумовному задоволенню. Відповідно із\~ст. 116 КЗпП України\~при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно розяснень Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", а саме п. 32 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Позивачем був наданий розрахунок середнього заробітку, який обчислений згідно вимог п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМУ № 100, середньоденна заробітна плата позивача за період з 01.09.2015 р. по 31.10.2015 р. складає 76,26 грн.. Кількість робочих днів затримки у період 01.09.2015 р. по 31.10.2015 року складає 22 днів, тому середня заробітна плату за час затримки при розрахунку при звільненні, в межах заявлених позовних вимог, складає 1677,72 грн. (22х76,26 грн.). Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.6\~постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині. Відповідно до ст..237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що порушення законних прав працівника заподіяло [PERSON] моральних страждань, пов'язаних з вимушеними матеріальними труднощами, душевними переживаннями, додатковими зусиллями для забезпечення свого побуту і достатнього матеріального становища родини. Однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн. оцінені ним суб'єктивно і є завищеними, у зв'язку з чим вважає за необхідне задовольнити їх на суму 1000 грн. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Відповідно до ч.3\~\~ст. 88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної або відхиленої частини вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial