Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами до відповідачів та просив суд: скасувати наказ Донецького міського центру зайнятості від 21 вересня 2010 року №НТ100921 у частині щодо припинення виплати [PERSON] допомоги по безробіттю та зняття його з обліку як безробітного з 21.09.2010 року; зобов'язати Донецький міський центр зайнятості повернути позивачу кошти у сумі 439,99 грн; визнати такими, що не відповідають дійсності, відомості, зазначені у Єдиній інформаційно-аналітичній системі Державної служби зайнятості (персональна картка №050100610060200001) про неповернення (заборгованість) позивачем будь-яких коштів, зобов'язати Донецький міський центр зайнятості видалити недостовірну інформацію та у трудовій книжці позивача зробити запис про припинення виплати допомоги по безробіттю відповідно до підпункту "е" пункту 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. Також позивач просив зобов'язати Донецький міський центр зайнятості відшкодувати йому моральну шкоду, заподіяну незаконними діями, у розмірі 30 000,00 гривень та визнати протиправною відмову Оболонського районного центру зайнятості у не наданні позивачу статусу безробітного на підставі недостовірних даних, та зобов'язати невідкладно зареєструвати [PERSON] як безробітного з дня його звернення за сприянням у працевлаштуванні - тобто з 17 грудня 2015 року. У обґрунтуванні своїх позовних вимог зазначив, що 09 червня 2010 року Наказом Донецького міського центру зайнятості позивачу було надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю. Проте, вже 21 вересня 2010 року наказом Донецького міського центру зайнятості [PERSON] був знятий з обліку, а виплату допомоги по безробіттю було припинено, у зв'язку з виявленням факту подання позивачем нібито недостовірних даних під час взяття на облік як безробітної особи, а саме через те, що він був зареєстрований як фізична особа-підприємець. З наведених підстав Донецький міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення з позивача незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 1000,00 грн, які було задоволено судом першої інстанції. Однак Донецький апеляційний адміністративний суд задовольнив апеляційну скаргу [PERSON] і у задоволенні позовних вимог Донецького міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття - до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 1000,00 грн. - відмовив. Таким чином, на думку позивача, через недбалість і бездіяльність органу Державної служби зайнятості виконання безпосереднього обов'язку щодо скасування недостовірної відомості було проігноровано, і 17 грудня 2015 року у Оболонському районному центрі зайнятості позивачу було відмовлено у наданні статусу безробітного, сприянні у працевлаштуванні та наданні відповідної допомоги по безробіттю через наявність заборгованості [PERSON] перед Центром зайнятості у розмірі 596,77 гривень. З приводу зазначених протиправних дій відповідачів позивачу були спричинені моральні страждання, оскільки останній не міг отримати соціальні послуги, знайти роботу або отримувати гарантовану допомогу по безробіттю. Позивач зазнав душевних хвилювань, в нього порушився сон і виникли проблеми зі здоров'ям, у зв'язку з чим він оцінює спричинену протиправними діями відповідачів моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав наведених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача Київського міського центру зайнятості в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити з підстав наведених у письмових запереченнях. Представник відповідача Донецького міського центру зайнятості в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду заяву в якій зазначив, що просить суд розглядати справу у його відсутності, проти позовних вимог заперечує. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року було закрито провадження по справі в частині вимог [PERSON] до Київського міського центру зайнятості, Донецького міського центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов в порядку цивільного судочинства підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Наказом Донецького міського центру зайнятості від 09.06.2010 року №НТ100609 [PERSON] було надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю (а.с.21). 21 вересня 2010 року наказом Донецького міського центру зайнятості №НТ100921 позивач був знятий з обліку, а виплату допомоги по безробіттю було припинено - на підставі п.20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого Постановою КМУ від 14.02.2007 року №219 (Порядок реєстрації громадян, які шукають роботу), у зв'язку з виявленням факту подання [PERSON] недостовірних даних під час взяття на облік як безробітної особи, а саме через те, що відповідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, серія АД № 927013, позивач з 13.10.2005 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.21). У березні 2011 року Донецький міський центр зайнятості звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з [PERSON] незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 1000 гривень. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Донецького міського центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 1000 гривень (а.с.59-60). Як вбачається з Довідки про матеріальне забезпечення, що виплачене [PERSON], позивач повернув на р/р центру зайнятості грошові кошти у розмірі 439,99 грн (а.с.77). Проте Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено (а.с.59-60). Ухвалою Вищого адміністративного суду від 06 квітня 2016 року Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року також скасовано. Провадження в адміністративній справі за позовом Донецького міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 1000 гривень - закрито (а.с.70-73). Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Враховуючи вищенаведені обставини та те, що судом вищої інстанції скасовано Постанову, якою було стягнуто грошові кошти з позивача, суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти у розмірі 439,99 грн. У частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд вбачає необхідним відмовити, з огляду на наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України докази повинні бути належним та допустимими. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження завдання йому Донецьким міським центром зайнятості моральної шкоди розмірі 30 000,00 грн. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача Донецького міського центру зайнятості в дохід держави судові витрати у розмірі 551,20 грн. за розгляд позовної вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів. На підставі викладеного, ст. ст. 11, 23, 1167, 1212 ЦК України,

Outcome: partial