Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в розмірі 700 гривень щомісячно на період навчання дитини. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя вони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка на даний час навчається в Львівській комерційній академії на умовах повного відшкодування витрат на навчання. У зв'язку з навчанням донька потребує додаткової матеріальної допомоги, яку відповідач добровільно відмовляється надавати. Позивач зазначила, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, оскільки є здоровим та працездатним. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги своєї довірительки повністю та пояснив, що позивач самостійно не має можливості надавати донці матеріальне забезпечення, а відповідач маючи тимчасові заробітки може сплачувати аліменти. Відповідач в судовому засіданні визнав позов частково, вказавши, що не заперечує, щодо сплати аліментів на утримання доньки, однак не має можливості сплачувати їх в зазначеній позивачем сумі, адже його матеріальне становище не стабільне, постійної роботи не має. Окрім того вказав, що його донька [PERSON] навчається на заочній формі навчання, а тому має можливість самостійно заробляти собі на прожиття. Суд, заслухавши позицію представника позивача, відповідача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 01.03.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим 01.03.1999 року Костопільським райвідділом реєстрації актів громадського стану (а.с. 3). Від подружнього життя позивач та відповідач мають доньку [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Підлужненською сільською радою Костопільського району 09 лютого 1996 року (а.с.3). З довідки № 347 виданої Львівською комерційною академією, вбачається, що [PERSON] дійсно є студенткою 1 року факультету заочної освіти, напрямку «Товарознавство і торговельна діяльність» та закінчує навчання у червня 2016 року (а.с.5). Згідно п. 1.1. Договору № 187/4 зск Р про підготовку бакалавра, академія, відповідно до Умов прийому до вищих навчальних закладів України, бере на себе зобов'язання за рахунок коштів Замовника здійснити підготовку фахівців (навчання Студента) [PERSON] за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр за заочною формою навчання за напрямком підготовки Товарознавство і торговельне підприємництво у 2014-2016 роках (а.с.4). У відповідності зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, у зв'язку з чим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримування припиняється у випадку припинення навчання. Право на звертання до суду з позовом про стягнення аліментів мають той з батьків, з ким проживає дочка, син, а так само самі дочка, син, що продовжують навчання. Судом встановлено, що [PERSON] є повнолітньою, навчається на заочній формі навчання, потребує матеріальної допомоги у зв'язку із навчанням. Крім того, суд вважає встановленим той факт, що відповідач має змогу надавати дочці матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Так, при визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.182 СК України повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Судом, встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровою, працездатною особою та має мінливий дохід. Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» з 1 січня 2014 року затверджено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць 1218 гривень. На підставі вищенаведеного, а також враховуючи той факт, що донька [PERSON] навчається на заочній формі навчання та має можливість влаштуватись на роботу та враховуючи, що обов'язок по утриманню повнолітньої дитини покладається на обох батьків, суд приходить до переконання, що щомісячний розмір аліментів слід призначити у розмірі 400 гривень. В ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України одним з видів судових витрат є витрати на правову допомогу. Згідно вимог ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги на лежить до предмету доказування у справі. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачена можливість стягнення витрат на правову допомогу у цивільних справах. Позивачем до позову було надано договір про надання юридичних послуг від 11.11.2014 року та довідку від 11.11.2014 року про отримання адвокатом [PERSON] коштів від позивача в сумі 300 грн. за надання юридичних послуг. При цьому, жодного документа, свідчить про оплату послуг оформлених у встановленому законом порядку (наприклад квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) надано не було. Довідка підписана адвокатом та позивачем про отримання коштів за надання юридичних послуг є не допустимим доказом. Окрім того, встановлено, що позивачем з адвокатом [PERSON] укладено договір відповідно до якого останній зобов'язується надати юридичні послуги у вигляді оформлення позовної заяви та представництво інтересів цивільного позивача по даній справі. Однак ст. 79 ЦПК України та Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" не передбачено можливості стягнення витрат на юридичну допомогу. Таким чином, у позові в цій частині стягнення витрат на юридичну допомогу в сумі 300 грн. слід відмовити, за необґрунтованістю. Судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір по справі в сумі 243 грн. 60 коп.,що підтверджується квитанцією №3944.301.1 від 11.11.2014 року Враховуючи наведене та у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування витрат на оплату судового збору підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial