Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності та зняття з реєстрації, вказавши, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2015 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1900, їй належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до п.3.2.1 договору купівлі-продажу продавці зобов»язані передати квартиру, звільнити її, сплатити всі комунальні витрати за час перебування в проданій квартирі та зняти з реєстраційного обліку осіб, які в ній зареєстровані не пізніше 25 липня 2015 року. Продавець [PERSON] виконала всі умови договору, в тому числі знялася з реєстраційного обліку, а відповідач [PERSON] порушив умови договору в частині зняття з реєстраційного обліку, оскільки до теперішнього часу він зареєстрований у спірній квартирі. Комунальні служби, що надають послуги, проводять нарахування за комунальні послуги на зареєстрованих осіб. Реєстрація відповідача у належній позивачці на праві власності квартирі позбавляє її повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Позивачка просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю і зняти з реєстрації [PERSON] за вказаною адресою, розглянути справу в її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся, за місцем реєстрації не мешкає, у звязку із чим, проведено розгляд справи за останнім відомим місцем проживання відповідача. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2015 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1900, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с.3-4). В квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], колишній власник і який не є членом сімї позивача, що підтверджується довідкою № 7982 від 26.10.2015 року, виданого Центром обслуговування абонентів № 9 МКП «Основаніє» Запорізької міської ради. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У передбачених законом випадках, зокрема, ст.ст. 156, 157 ЖК України, обмеження права власності можуть мати місце. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Згідно ст. 405 ЦК України право користування житлом надається лише члену сімї власника. Відповідно до абзацу 6 ч. 1. ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, питання зняття з реєстрації до компетенції суду не відноситься, а здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації на підставі відповідних документів. За таких обставин, у суду немає \~підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Таким чином, оцінивши наведені обставини справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном та визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Outcome: partial