Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

\~ Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, де просив суд винести рішення, яким скасувати наказ керівника структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про звільнення його з посади начальника станції Марганець від 21.04.2016 року № 176/ос та поновити його на посаді начальника станції Марганець структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.04.2016 року та 30000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заяви вказав, що він працював на посаді начальника станції Марганець структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та 22.04.2016 року наказом № 176/ос від 22.04.2016 року був звільнений із займаної посади на підставі п.2\~ст.41 КЗпП. Вважає, що у роботодавця були відсутні будь-які підстави вважати, що він втратив довіру, оскільки не встановлено наявності його вини у завданні будь-якої шкоди підприємству, він безпосередньо не обслуговував грошових чи товарних цінностей, а втрата довіри може бути обумовлена лише винними діями працівника, що дає підставу роботодавцю не довіряти працівникові. У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позов та просять такий задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував поти позову та просив відмовити у задоволенні позову з підстав безпідставності. Суд, вислухавши позиції учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] прийнятий на роботу на посаду начальника станції Марганець згідно наказу № 519/ос від 18 липня 2014 року (а.с. 14). Актом перевірки правильності нарахування та стягнення належних залізниці платежів при виконанні вантажних операцій з металобрухтом на місцях загального користування станції Марганець від 10.03.2016 року (а.с. 116) встановлено наступне: - працівниками станції в порушення вимог п. 4 «Правил користування вагонами та контейнерами» повідомлення про закінчення вантажних операції і готовність вагонів до збирання локомотивом залізниці, що надається вантажовласником за відповідною формою не вимагаються та вантажовідправниками не надаються, тобто встановити час фактичного закінчення вантажних операцій неможливо; Журналу обліку закріплення рухомого складу на коліях станції та Журнали диспетчерських розпоряджень не надано; - середній час знаходження вагонів під навантаженням складає 5-8 годин, при цьому зафіксовані випадки коли після оформлення перевізного документу вагони знаходяться на коліях станції довготривалий час (від 1 до 19 діб). Встановлено внесення фіктивної інформації щодо маневрених пересувань вагонів з металобрухтом по станції, що потягло приховування вагонів в очікуванні відправлення; - перевірені прийняті в грудні 2015 року до перевезення вагони з металобрухтом підлягають супроводженню стрілками воєнізованої охорони, але працівниками товарної контори станції Марганець повідомлення про наявність на станції таких вантажів передано НОР лише у двох випадках протягом 2015 року, записи до Книги ХУ-3 відсутні, що свідчить про те, що станцією Марганець прийомі до перевезення металобрухту вантажовідправників ігноруються вимоги Положення про порядок охорони вантажів і обєктів на залізницях України ЦУЩ-0034; - перевіркою правильності ведення працівниками Книги зважування вантажів форми ГУ-36 та достовірності внесення даних щодо результатів зважування встановлено фіктивне оформлення перевізних документів в частині визначення та внесення до них ваги вантажу; - в звязку з тим, що перевізні документі на перевезення вагонів в завантаженому стані, що слідували зі станції Мирова на станцію Марганець після вантажних операцій не оформлялись, або оформлялись неналежним чином, тому виникла втрата належних залізниці платежів на загальну суму 284,863 грн. 60 коп. Цим же актом встановлено, що інформація, викладена в листі-заяві прийомоздавальника станції Марганець [PERSON] щодо фіктивного навантаження металобрухту та збитків залізниці від неправомірних дії керівництва станції Марганець підтверджена. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], підтвердили факт наявності на підприємстві порушень, що були виявлені комісією при проведенні перевірки. Наказом № 176/ос від 21 квітня 2016 року [PERSON] звільнено з 22.04.2016 року з посади начальника станції Марганець на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв»язку з втратою довіри до нього за обставин вчинення порушення зловживання службовим становищем, на підставі рапорту першого заступника начальника, протоколу профкому № 4 від 21 квітня 2016 року, акту перевірки від 10 березня 2016 року (а.с. 6), про що зроблено у трудовій книжці відповідний запис \~(а.с. 15). В свою чергу, пунктом 2 ч. 1\~ст. 41 КЗпП України\~передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. \~\~\~\~ Таким чином, для розірвання трудового договору за п.2 ч.1\~ст. 41 КЗпП України\~потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і та ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. \~\~\~ \~Поняття вини сторони трудових правовідносин можна визначити як психічне ставлення до вчиненої протиправної дії чи бездіяльності, яка полягає у невиконанні чи неналежному виконанні своїх трудових обов'язків, та її наслідків, виражене у формі умислу чи необережності. В усіх випадках наявності вини спільним і обов'язковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння. Як роз'яснено в абз. 2 п. 28\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~(з наступними змінами та доповненнями) звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2\~ст. 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). \~\~\~Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це - особи, які одержують їх під звіт. В описовій та мотивувальній частині наказу про звільнення позивача з роботи зазначено про обставини вчинення порушення зловживання службовим становищем. Також, вказано, що підставою звільнення являється рапорт першого заступника начальника, протокол профкома № 4 від 21.04.2016 року, акт перевірки від 10.03.2016 року. З рапорту першого заступника начальника дирекції [PERSON] вбачається, що відповідно до встановлених [PERSON] перевірки від 10.03.2016 року порушень, керівник станції Марганець [PERSON] своїми діями втратив довіру для подальшої роботи, оскільки несе відповідальність за незадовільну організацію та недостовірність обліку і звітності на станції (а.с. 118). Згідно посадової інструкції начальника станції Марганець [PERSON], затвердженої начальником Криворізької дирекції залізничних перевезень від 0102ю2016 року, до обовязків начальника станції відноситься в тому числі керування усіма підрозділами залізничної станції (2.1), організація роботи станції і взаємодія підрозділів щодо виконання пасажирської, вантажної і поїзної роботи із забезпеченням безпеки перевезень, зберігання вантажів і рухомого складу, відповідно до Положення про залізничну станцію (2.2), вжиття заходів по організації схоронності і утримання в справному стані станційних споруд, пристроїв та обладнання, розвитку, реконструкції та технічного переоснащення станції (2.7), проводить перевірки правильності ведення поїзної та технічної документації (2.25.3), проводить перевірки наявності і справності інвентарю суворого обліку (2.25.7), контролює правильність та своєчасність нарахування та стягнення належних залізниці платежів (2.36), та ін. (а.с. 50-57). 25.12.2015 року структурним підрозділом «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з начальником станції Марганець [PERSON] укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 49) з метою збереження матеріальних цінностей, які належать структурному підрозділу. Згідно інвентаризаційних описів основних засобів (а.с. 97-109), 20 квітня 2016 року проведено зняття фактичних залишків основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, що передані на відповідальність начальника станції Марганець [PERSON], лишки та нестачі основних засобів не виявлено. Таким чином, по матеріальним цінностям, переданим керівництвом [PERSON] за договором на відповідальне зберігання, нестачі не встановлено. Аналізуючи наведені обставини, у тому числі перелік та обсяг повноважень позивача, як начальника залізничної станції, та факти що були встановлені [PERSON] перевірки від 10.03.2016 року, яким було встановлено недотримання вимог законодавства працівниками станції а не особисто начальником [PERSON], суд вважає, що позивач безпосередньо не обслуговував грошові кошти або товарні цінності, такі операції не становили зміст його трудових обов'язків. Таким чином, суд вважає, що позивач, виконуючи посадові обов'язки начальника залізничної станції, не міг бути суб'єктом звільнення за\~п. 2 ч.41 КЗпП України. А тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими. Відповідно до ст.. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, що розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України « Про оплату праці»\~і Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи, а в разі якщо працівник протягом двох останніх місяців не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Як вбачається з довідки про доходи [PERSON] від 21.06.2016 року (а.с. 21), заробітна плата за січень 2016 року склала 6258,5 грн., за лютий 2016 року 6627,4 грн., , що складає загальну суму 12885,9 грн. Таким чином, середньоденний заробіток [PERSON] становить 6783,17 грн., розмір середньоденної заробітної плати складає 339,10 грн. Виходячи з наведеного, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу складатиме 339,10грн. / середньоденний заробіток/ х 432 робочи дні / днів вимушеного прогулу до дня постановлення рішення = 146491,20 грн. Крім того, відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із розясненнями, наданими в Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31березня 1995 року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ", судам необхідно враховувати, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган. В свою чергу, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовільнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково, на суму 1000,00 грн., що відповідає засадам розумності, справедливості, законності та є належною сатисфакцією розміру моральних страждань позивача. Позивач не подав суду належні і допустимі докази на підтвердження розміру моральної шкоди більшого у порівнянні з тим, який було визначено судом. Згідно\~ст. 430 ЦПК України\~рішення необхідно допустити до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в розмірі 6783,17 грн., з наведених вище підстав щодо обчислення середнього заробітку.

Outcome: partial