Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати припиненим з 09.01.2009 року договір поруки № 27108Р14, укладений 01.08.2008 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] і [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що 02.11.2006 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - відповідач -1) і [PERSON] (далі -відповідач -2) укладено кредитний договір № 27106С55 із змінами. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору від 02 листопада 2006 року, відповідач -1 надає відповідачу -2 кредит у сумі 828000,00 доларів США у готівковій формі на поточні потреби, з кінцевим терміном повернення кредиту 15 жовтня 2013 року, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності. В забезпечення виконання зобов'язань відповідача-2 за кредитним договором від 02 листопада 2006 року між [PERSON] ( надалі позивач), відповідачем -1 і відповідачем 2 укладено договір поруки № 27108Р14 від 01 серпня 2008 року (надалі - договір поруки), згідно умов якого позивач виступив поручителем відповідача-2 та зобов'язався перед відповідачем -1 солідарно відповідати повне виконання відповідачем -1 по його зобов'язанням, що виникають з умов кредитного договору від 02 листопада 2006 року, щодо повернення наданого відповідачу - 1 кредиту, сплати процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором від 02 листопада 2006 року. Відповідно до ст. 1 Договору поруки, під Основним зобов'язанням розуміються зобов'язання відповідача - 2, передбачені Кредитним договором від 02 листопада 2006 року щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов'язаних з наданням та обслуговуванням кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України) Вже після укладання Договору поруки від 01 серпня 2008 року, між позивачем і відповідачем - 1 укладено Договір про внесення змін №27106С55-3 від 09 січня 2009 року Кредитного договору від 02 листопада 2006 року, що за своїм змістом змінив зобов'язання, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності Поручителя. Відповідно до п. 1 Договору про внесення змін №27106С55-3 від 09 січня 2009 року до Кредитного договору від 02 листопада 2006 року, підпункт 2.2.1 Кредитного говору доповнено абзацом наступного змісту: «У разі невиконання Позичальником умов звітності не рідше, ніж щокварталу стягом строку дії відстрочення погашення Кредиту, визначених четвертим абзацом пункту 3.3.1 цього Договору, з 1-го числа місяця, наступного за місяцем, у якому позичальником порушено або не виконано вищезазначену умову, процентна ставка за кредитом становитиме: процентна ставка, визначена цим підпунктом, плюс 1% річних. Процентна ставка змінюватиметься в порядку, визначеному цим Договором». Відповідно до п. 3 вказаного Договору про внесення змін, підпункт 4.1 Кредитного договору доповнено пунктом 4.1.10 наступного змісту: «Будь-яке невиконання умов кредитного договору №27108С53 від 04.09.2008 року [PERSON], автоматично являється подією невиконання зобов'язань за договором». Пунктами 4-9 вказаного Договору про внесення змін затверджено і викладено у новій редакції Графіки погашення кредиту і Таблиці визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. Своєї згоди поручитель - позивач на укладання вказаного Договору про внесення т не надавав, стороною у ньому не був, про його укладання не був повідомлений і відповідних змін до Договору поруки від 01 серпня 2008 року не вносилося. Таким чином, уклавши вказаний Договором про внесення змін збільшена процентна ставка за Кредитом, змінено механізм її визначення, збільшено загальний розмір грошових зобов'язань за кредитним договором, що призвело до збільшення обсягу відповідальності Поручителя -позивача. В даному разі, в силу приписів ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припинилася, а відповідно відповідач - 1 втратив право звернення з вимогою до повивача. Отже, Договір поруки є припиненим з 09 січня 2009 року. Проте, вказаний факт відповідачем - 1 не визнається, чим порушуються права позивача. 31 серпня 2015 року позивач випадково дізнався про існування рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2013 року у цивільній справі 2605/17043/12, згідно з яким з позивача і відповідача - 2 солідарно стягнуто заборгованість за Кредитним договором від 02 листопада 2006 року, а підставою де ведення вимоги про стягнення грошових коштів з позивача став договір поруки. 31 серпня 2015 року позивач отримав виклик від Відділу державної виконавчої служби болонського районного управління юстиції у м. Києві про необхідність прибути до ВДВС. Під час перебування Позивача у приміщенні ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві 31 серпня 2015 року йому стало відомо про наявність про наявність відкритих щодо нього виконавчих проваджень у зв'язку з примусовим виконанням вказаних судових рішень. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та просила застосувати позовну давність до позовних вимог. Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 02.11.2006 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»( надалі також - відповідач -1) і [PERSON] (відповідач -2) укладено кредитний договір № 27106С55 із змінами. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору від 02 листопада 2006 року, відповідач -1 надає відповідачу -2 кредит у сумі 828000,00 доларів США у готівковій формі на поточні потреби, з кінцевим терміном повернення кредиту 15 жовтня 2013 року, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності. В забезпечення виконання зобов'язань відповідача-2 за кредитним договором від 02 листопада 2006 року між [PERSON] ( надалі позивач), відповідачем -1 і відповідачем 2 укладено договір поруки № 27108Р14 від 01 серпня 2008 року (надалі - договір поруки), згідно умов якого позивач виступив поручителем відповідача-2 та зобов'язався перед відповідачем -1 солідарно відповідати повне виконання відповідачем -1 по його зобов'язанням, що виникають з умов кредитного договору від 02 листопада 2006 року, щодо повернення наданого відповідачу - 1 кредиту, сплати процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором від 02 листопада 2006 року. Відповідно до ст. 1 Договору поруки, під Основним зобов'язанням розуміються зобов'язання відповідача - 2, передбачені Кредитним договором від 02 листопада 2006 року щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов'язаних з наданням та обслуговуванням кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України) Вже після укладання Договору поруки від 01 серпня 2008 року, між позивачем і відповідачем - 1 укладено Договір про внесення змін №27106С55-3 від 09 січня 2009 року Кредитного договору від 02 листопада 2006 року, що за своїм змістом змінив зобов'язання, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності Поручителя. Відповідно до п. 1 Договору про внесення змін №27106С55-3 від 09 січня 2009 року до Кредитного договору від 02 листопада 2006 року, підпункт 2.2.1 Кредитного говору доповнено абзацом наступного змісту: «У разі невиконання Позичальником умов звітності не рідше, ніж щокварталу стягом строку дії відстрочення погашення Кредиту, визначених четвертим абзацом пункту 3.3.1 цього Договору, з 1-го числа місяця, наступного за місяцем, у якому позичальником порушено або не виконано вищезазначену умову, процентна ставка за кредитом становитиме: процентна ставка, визначена цим підпунктом, плюс 1% річних. Процентна ставка змінюватиметься в порядку, визначеному цим Договором». Відповідно до п. 3 вказаного Договору про внесення змін, підпункт 4.1 Кредитного договору доповнено пунктом 4.1.10 наступного змісту: «Будь-яке невиконання умов кредитного договору №27108С53 від 04.09.2008 року [PERSON], автоматично являється подією невиконання зобов'язань за договором». Пунктами 4-9 вказаного Договору про внесення змін затверджено і викладено у новій редакції Графіки погашення кредиту і Таблиці визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. Своєї згоди поручитель - позивач на укладання вказаного Договору про внесення т не надавав, стороною у ньому не був, про його укладання не був повідомлений і відповідних змін до Договору поруки від 01 серпня 2008 року не вносилося. Таким чином, уклавши вказаний Договором про внесення змін збільшена процентна ставка за Кредитом, змінено механізм її визначення, збільшено загальний розмір грошових зобов'язань за кредитним договором, що призвело до збільшення обсягу відповідальності Поручителя -позивача. В даному разі, в силу приписів ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припинилася, а відповідно відповідач - 1 втратив право звернення з вимогою до повивача. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.08.2013 року позовні вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку на користь «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 433 765,17 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить станом на 19.08.2013 року становить 3 467 085 грн., пеню у розмірі 582 178 грн. 75 коп. та судовий збір у розмір 1 720 грн. 50 коп. з кожного. В решті позовних вимог - відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2013 року рішення Оболонського районного суду м.Києва від 20 серпня 2013 року в частині відмови у стягненні 3% річних скасовано та постановлено в цій частині нове, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 3% річних в сумі 11 401,11 доларів США, що за курсом НБУ становить 91 129,12 грн. В решті рішення болонського районного суду м.Києва від 20 серпня 2013 року залишено без змін. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року, апеляційну скаргу представника відповідача [PERSON] - [PERSON] - відхилено. Рішення Облонського районного суду м.Києва від 20 серпня 2013 року у справі за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року, касаційну скаргу представника [PERSON]- [PERSON] - задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду м.Києва від 09 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суд апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 14 червня 2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 20 серпня 2013 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості - закрито. Суд зазначає, обставини, які є предметом розгляду у даній судовій справі, не було предметом розгляду зазначеними вище судовими інстанціями. За клопотанням представника позивача ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 17.11.2016 року було призначено проведення судову економічну експертизу. Відповідно висновку судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] № 5281/17-45 від 29.09.2017 року, внаслідок укладення договору від 09.01.2009 р. № 27106С55-3 про внесення змін до кредитного договору № 27106С55-3 про внесення змін до кредитного договору № 27106С55 від 02.11.2006 р. розрахунковий розмір щомісячних платежів позичальника за кредитним договором № 27106С55 від 02.11.2016 р. збільшено. Відповідно до умов кредитного договору № 27106С55 від 02.11.2006 р. (із додатками та додатковими угодами до нього) та договору від 09.01.2009 р. № 27106С55-3 про внесення змін до кредитного договору № 27106С55 від 02.11.2006 р., позичальник в період з 1 по 15 число кожного місяця сплачує суму, яка складається з суми оплати основного боргу, згідно графіків погашення кредиту, та суми процентів за користування кредитом, нарахованих на залишок фактичної заборгованості за методом «факт/360». Умовами договору від 09.01.2009р. № 27106С55-3 про внесення змін до кредитного договору № 27106С55 від 02.11.2006 р., процентна ставка може бути збільшена на 1 % на протязі строку дії відстрочення погашення кредиту у разі порушення або невиконання позичальком умови щодо надання звітності, визначеної п.3.3.2 кредитного договору. Згідно наявних банківських виписок, збільшення процентної ставки на 1% річних згідно п. 1 договору від 09.01.2009 р. № 27106С55-3 про внесення змін до кредитного договору № 27106С55 від 02.11.2006 р. банком не застосовувалось. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшуються обсяг його відповідальності. Згідно статті 11, частини 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з договорів та інших правочинів. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визнані законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір поруки має похідний характер від забезпечуваного ним зобов'язання і покликаний забезпечувати належне виконання боржником основного зобов'язання. Для договорів поруки істотними умовами є конкретизація зобов'язання, виконання якого забезпечується, а саме: повернення основної суми кредиту та розмір процентів, строки їх повернення, розмір збитків, неустойки. Відтак, у даному випадку саме договір поруки є підставою виникнення забезпечувального зобов'язання в силу норм ст. ст. 11, 509 ЦК України, тому зміна вказаних вище елементів змісту забезпечувального зобов'язання може відбуватися виключно у формі зміни умов договору поруки. За нормою статті 547 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Згідно статті 654 ЦК України, зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Отже, згода позивача на подальшу зміну умов основного зобов'язання, внаслідок якої збільшиться обсяг його відповідальності, як поручителя, набуває чинності тільки після відповідного волевиявлення позивача, здійсненого у письмовій формі, зокрема, шляхом погодження тексту додаткових угод до кредитного договору власним підписом, надання погоджувального листа, підписанням додаткової угоди до договору поруки, тощо. Згідно статті 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Звертаючись до суду з позовом за захистом позивач посилався на невизнання банком його права, передбаченого ч. 1 cm. 559 ЦК України на припинення поруки у зв'язку зі зміною зобов 'язання без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в cm. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 cm. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов 'язків. Зі змісту ч. З cm. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом норм ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Уживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України термін "порука" використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Відповідно до положення ч. 1 cт. 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Щодо посилають представника ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» щодо пропуску строків позовної давності, суд зазначає наступне. Порука за правилами ч. 1 cт. 559 ЦК України припиняється у день внесення змін до основного договору без згоди поручителя, якщо ці зміни збільшують обсяг його відповідальності, а звернення поручителя до суду із позовом про припинення договору поруки є його правом для твердження факту, що вже відбувся, і до цих вимог строк позовної давності не застосовується. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому, що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 14 року № 6-170цс13 і відповідно до cт. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. За викладених обставин позов підлягає частковому задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати на оплату вартості експертизи в розмірі 5 952 грн. та сума судового збору - 551 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial