Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.03.2018 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 23.08.2017 року відповідач [PERSON] у м. Покровську по вул. Захисників України, керуючи транспортним засобом ГАЗ 330210, державний номер [NUMBER], виконуючи маневр розвороту, не переконався в безпеці свого маневру, скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER], який рухався у попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП України. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в Димитровському міському суді [PERSON] зазначив, що всі обставини поді дії в протоколі про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 124 КУпАП України викладені вірно. Крім того вважав, що водій автомобіля Mitsubishi Lancer не дотрималася дистанції, тому є винуватою у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 22.11.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, 04.12.2017 року зазначена постанова набрала законної сили. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача заподіяні чисельні механічні ушкодження, а саме: розрив панелі бампера переднього, розрив захисту нижнього переднього моторного відсіку; розрив верхньої решітки бампера переднього; розрив нижньої решітки бампера переднього; розбита фара права; розрив бачка омивача з насосом; деформація крила переднього правого; розрив підкрилка переднього правого; деформація капота; розрив кронштейна бампера переднього правого; деформація з'єднувача колісної арки переднього правого; пошкодження диска колісного переднього правого. З метою з'ясування вартості заподіяної шкоди позивач звернулась до ФОП [PERSON], який надав звіт № 20 від 01.09.2017 року, відповідно до якого вартість матеріальної шкоди складає 41699,48 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача моральну шкоду, розмір якої вона оцінює в 50000 грн. Моральна шкода полягає в тому, що після протиправних дій відповідача [PERSON] у неї змінився спосіб життя. Відповідач не зробив жодних дій стосовно того, щоб якимось чином компенсувати їй матеріальні збитки. Адміністративне правопорушення, яке вчинив [PERSON], залишило відбиток у неї, оскільки в момент дорожньо-транспортної пригоди вона пережила дуже сильне хвилювання, вона злякалась, коли під час розгляду справи в Димитровському міському суді відповідач не визнав себе винним, а навпаки звинуватив її. Внаслідок порушення її прав, позивачу довелось приймати участь в судових засіданнях та доводити свою невинуватість. Довелось наймати адвоката, який захищав її порушені права. Внаслідок цього вона знову пережила сильне хвилювання, була змушена приймати заспокійливе, Кожного дня переживала сильне душевне хвилювання, яке виражалося в безсонні, втраті апетиту, головному болі та іншому. Думка, що відповідач не визнавав свою вину та міг позбавити її життя, не дає їй спокою. В зв'язку з протиправними діями відповідача у неї змінився спосіб життя, замість того, щоб спілкуватися з рідними, відпочивати, їздити за продуктами, вона змушена витрачати гроші на адвоката, на експерта-оцінювача, приймати участь у судових засіданнях. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн., витрати по сплаті судового збору, а всього 10454,80 грн. Ухвалою судді від 06 квітня 2018 року позовну заяву було прийнято та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання було призначено на 26 квітня 2018 року. Ухвалою суду від 26 квітня 2018 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 14 травня 2018 року. Ухвалою суду від 02 серпня 2018 року було задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПрАТ «Європейський Страховий Союз». В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності представника [PERSON], надав угоду про розірвання договору про надання правничої допомоги від 26.09.2018 року. Представник третьої особи ПрАТ «Європейський Страховий Союз» в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. З'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER] (а.с. 20). 23.08.2017 року відповідач [PERSON] у м. Покровську по вул. Захисників України, керуючи транспортним засобом ГАЗ 330210, державний номер [NUMBER], виконуючи маневр розвороту, не переконався в безпеці свого маневру, скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER], власником якого є позивач [PERSON], який рухався у попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП України. За вищенаведених обставин, відповідач [PERSON] своїми діями, які полягають в керуванні транспортним засобом автомобілем марки ГАЗ 330210, державний номер [NUMBER], з порушенням правил дорожнього руху, п.п. 10.1 ПДР України, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, завдав шкоди автомобілю Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER], власником якого є позивач [PERSON] Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. П.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом особа має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Судом встановлено, що вина відповідача [PERSON] у даній дорожньо-транспортній пригоді встановлена постановою Судді Димтровського міського суду Донецької області від 22.11.2017 року (а.с. 5). Згідно висновку з визначення вартості матеріальної шкоди № 20 від 01.09.2017 року вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER], з технічної точки зору складає 41699,48 грн. (а.с. 9-25). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ 330210, державний номер [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз», поліс № АК3431737, діючий станом на час дорожньо-транспортної події 23.08.2017 року (а.с. 81, 97). Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Стаття 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; -вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. А частина третя зазначеної статті передбачає, що незадовільне фінансове становище страховика (МТСБУ) не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). В зазначеному випадку потерпіла (позивач [PERSON].) до страховика не зверталась, хоча в матеріалах справи про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] містилися відомості про наявність полісу АК№3431737 обов'язкого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якому була застрахована відповідальність власника транспортного засобу марки ГАЗ 330210, державний номер [NUMBER]. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц. Але позивач [PERSON] з позовним вимогами про відшкодування майнової шкоди, яка завдана пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, звернулась не до страхової компанії, а до власника транспортного засобу, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то вони підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що внаслідок винних дій відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що через пошкодження належного їй транспортного засобу позивач зазнала багато переживань та страждань. Хвилювання та думки про те, як відновити транспортний засіб, тримають її у постійній нервовій та психологічній напрузі, вимушена була змінити свій звичний уклад життя, оскільки витрачала чимало часу на поїздки до станцій технічного обслуговування, оцінювача, з метою визначення вартості відновлювальних робіт, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди та встановлення особи, винної в її заподіянні, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу. Вказані вище обставини, спричинили ряд негативних наслідків та моральні втрати і страждання для неї. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 3000,00 грн., при цьому суд керувався принципами розумності та справедливості, виходив з характеру та глибини моральних страждань позивача, що узгоджується з роз"ясненнями, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 ( зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5), де вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 9000,00 грн. згідно наданого розрахунку та довідки про оплату (а.с. 26-27). Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що заявлені позивачем позовні вимоги на загальну суму 91699,48 грн. задоволені частково на суму 3000,00 грн., що складає 3,27% від суми заявлених позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 294,30 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (9000,00 грн. Х 3,27% = 294,30 грн.) Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, позивачем було сплачено 704,80 грн. судового збору з позовних вимог немайнового характеру та 704,80 грн. судового збору з позовних вимог майнового характеру, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди відмовлено, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial