Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом у якому вказує, що з 01 квітня 2005 року вона працює директором Обухівської середньої загально-освітньої школи І-ІІІ ступенів. До призначення на посаду директора працювала вихователем групи продовженого дня, вчителем історії, а з 01 квітня 1985 року заступником директора з навчально - виховної роботи цієї школи. [PERSON] працювала у цій же школі на посаді вчителя і звільнена з роботи у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років. 03 грувдня 2015 року та 23 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до голови Вінницької обласної державної адміністрації з письмовими зверненнями, у яких безпідставно поширює відносно неї недостовірну інформацію, звинувачує у нетактовній поведінці з батьками, у наливанні в її кабінеті по 100 грам горілки за голос [PERSON], примушує весь колектив вступати у партію регіонів, збирає в школі штаби ПР, відправляє вчителів на антимайдан, допускає фінансові порушення, звільнила завгоспа [PERSON], а після втручання прокуратури поновила на роботі, витрачає електроенергію для власних потреб, бігає по школі з газетою «33 канал» і обзиває дочку [PERSON] поганими словами, що в неї не все в порядку з розумом, що вона робить те, що їй захочеться, обізвала сина [PERSON], [PERSON], отримала посаду директора як винагороду за те, що всім педколективом забезпечували голоси за [PERSON], списала директорський будинок заднім числом, не заходячи до кабінки для голосування, поставила позначку «за [PERSON]», сказавши при цьому, що голосує за донецьких. Вона є директором Обухівської СЗШ І-ІІІ ступенів і інформація, яка міститься у зверненнях відповідачки та поширена нею в трудовому колективі школи, порушує її особисті немайнові права, зокрема, право на повагу до її честі, гідності та недоторканість ділової репутації. У зв'язку з недостовірною інформацією в школі, яку вона очолює, неодноразово проводились різні позапланові перевірки, які вимагають додаткового часу та зусиль особисто від неї, як від директора школи та від інших співробітників. Висновки у всіх перевірках позитивні і не підтверджують викладених у скаргах відповідачки фактів. Після таких звернень [PERSON] порушився звичайний спосіб її життя, в результаті морального стресу та переживань, значно погіршився стан її здоров'я, порушився сон, її постійно переслідує відчуття пригніченості та тривоги. Вона вимушена витрачати свій вільний час, кошти та здоров'я на здійснення дій по відновленню її порушених прав. Позивач просить визнати недостовірною інформацію поширену [PERSON] 03 грудня 2015 року та 23 лютого 2016 року до голови Вінницької обласної державної адміністрації і поширену в трудовому колективі та зобов'язати її спростувати недостовірну інформацію у той самий спосіб у який вона була поширена - шляхом подачі письмового звернення до голови Вінницької обласної державної адміністрації та спростування на зборах трудового колективу Обухівської СЗШ І-ІІІ ступенів , стягнути з [PERSON] на її користь 10 000 гривень моральної шкоди. У судовому засіданні позивач повністю підтримала позов з підстав наведених у позовній заяві. Суду додатково пояснила, що відповідач починаючи з 2010 року почала писати скарги на неї, направлені на те, щоб зняти її із займаної посади. 3 грудня 2015 року та 23 лютого 2016 року з письмовими зверненнями звернулась до голови Вінницької обласної державної адміністрації, в яких безпідставно поширює недостовірну інформацію про нетактовну поведінку з батьками учнів, про те що вона примушувала вступити педколектив в партію регіонів та інші факти які наведені нею в позовній заяві. За зверненнями [PERSON] неодноразово проводились перевірки в школі, які не знайшли підтвердження. Поширена відповідачем неправдива інформація принижує її честь, гідність та ділодову репутацію. В наслідок поширення неправдивої інформації відповідачем, вона зазнала моральної шкоди, так як погіршався її стан здоров'я, порушився сон, переслідує відчуття тривоги. Просила суд визнати недостовірною інформацію, яка міститься в письмових зверненнях направлених голові Вінницької обласної державної адміністрації та поширена в трудовому колективі Обухівської середньої загально-освітної школи та зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, яка міститься в письмових зверненнях направлених голові ВІнницької облдержадміністрації шляхом подачі письмового звернення до голови та спростування на зборах трудового колективу школи. Стягнути з [PERSON] моральну шкоду 10 000 грн та судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] позов не визнала, подала суду письмові заперечення (а.с.48-60), які в судовому засіданні підтримала. Суду пояснила, що [PERSON] працюючи директором школи нетактовно ставилась до дітей, а тому частина дітей перейшла до іншої школи, агітувала в школі за партію «Регіонів», проводила в школі навчання членів партії, які були обрані у виборчі комісії, безпідставно списала шкільний будинок, звільнила завгоспа школи, а потім після перевірки поновила на роботі, допускала фінансові порушення. Просили в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює заступником директора школи. [PERSON] часто пише листи на директора школи [PERSON] в яких викладає факти, які є неправдивими. За зверненями [PERSON] в школі неодноразово проводились комісіями перевірки, що негативно позначається на трудовому колективі школи. Безпосередньо в школу [PERSON] не приходила, а була запрошена членами комісії які здійснювали перевірку її звернень. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона прапцює вчителем в школі. За останні пів року, через скарги [PERSON] на директора школи [PERSON], в школі проводились неодноразові перевірки. [PERSON] відповідає займаній посаді. Наведені факти у зверненнях [PERSON] є неправдивими. Комісії які приїжджають в школу та перевіряють звереннненя [PERSON] створюють напруження в трудовому колективі. Безпосередньо [PERSON] в школу не приходила. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] є її сестрою. Коли вона приїжджала в с. Обухів, то односельці їй розповідали, що через директора школи, яка нетактовно ставиться до дітей, частина дітей з Привітняньської школи замість того, щоб продовжити навчання в Обухівській школі, перейшли на навчання в Степанківську школу. Свідок не змогла назвати прізвища односельців, які надали їй вищевказану інформацію. Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, суд приходить до висновку що позов підлягає до часткового задоволення з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до вимог ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особового немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Статтею 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Як вбачається із звернень [PERSON] до голови Вінницької обласної державної адміністрації від 03 грудня 2015 року та 23 лютого 2016 року остання, дійсно вказувала, зокрема, на нетактовну поведінку директора Обухівської СЗШ І-ІІІ ступенів [PERSON] з батьками, про наливанні в її кабінеті по 100 грам горілки за голос [PERSON], примушування всього колективу вступати у партію регіонів, збиранні в школі штабу ПР, відправлянні вчителів на антимайдан, допущенні фінансових порушеннь, звільненні завгоспа [PERSON], а після втручання прокуратури поновленні на роботі, витрачанні електроенергії для власних потреб, бігає по школі з газетою «33 канал» і обзиває дочку [PERSON] поганими словами, що в неї не все в порядку з розумом, що вона робить те, що їй захочеться, обізвала сина [PERSON], [PERSON], отримала посаду директора як винагороду за те, що всім педколективом забезпечували голоси за [PERSON], списала директорський будинок заднім числом, не заходячи до кабінки для голосування, поставила позначку «за [PERSON]», сказавши при цьому, що голосує за донецьких (а.с. 8-11). Відповідно до роз'яснень які містяться у п. 15 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права(п.18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України). У судовому засіданні відповідач не заперечила, що вона зверталась до голови Вінницької обласної Державної адміністрації із зверненнями де зазначила факти неналежної та протиправної поведінки директора середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня с. Обухів [PERSON] Так, поясненням [PERSON] (а.с. 27), листом начальника відділу освіти Мурованокуриловецької районної державної адміністрації від 16 липня 2010 року (а.с. 28), постановою прокурора Мурованокуриловецького району про порушення дисциплінарного провадження (а.с. 32), листом начальника управління контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області від 01 квітня 2011 року (а.с. 35-38), листом Департаменту освіти і науки Вінницької обласної державної адміністрації від 30 грудня 2015 року (а.с. 45-47), частково поясненнями [PERSON] (а.с. 91) відповідач довела, що [PERSON] обзивала її, допускала фінансові порушення та обізвала сина [PERSON], [PERSON] нецензурними словами. Суд , вважає, що дана інформація яка викладена у зверненні, спростуванню не підлягає і у вимозі позивача про спростування даної інформації слід відмовити. Однак, ні у судовому засіданні, а ні наданими суду доказами відповідач не довела обгрунтовність та правдивість зазначених у зверненнях фактів, щодо нижченаведеного. Зокрема, свідок [PERSON], яка дала пояснення в судовому засіданні за клопотанням відповідача, не назвала прізвища батьків, які через нетактовну поведінку директора школи [PERSON] перевели дітей навчатись з Привітнянської школи до Обухівської. Зазначене твердження ґрунтується на показах зі слів інших осіб, а відтак не можливо говорити про його правдивість чи достовірність. Що стосується наливання в кабінеті по сто грам горілки за голос [PERSON]. На ствердження правдивості даного факту, відповідач зазначила статтю в газеті «33 канал» від [INFO] року із заголовком «[INFO]». В статті йдеться про наступне, що «вибори відбувались у приміщенні школи, де директор школи під час виборів закликав у кабінет завуча ласих до спиртного, пригощав їх взамін за голос [PERSON]». Дана стаття підписана жителями с. Обухів Мурованокуриловецького району (а.с. 30). Однак, зазначена в ній інформація не містить даних про наливання в кабінеті по сто грам горілки за голос [PERSON] саме [PERSON], яка на той час не була директором школи. Відносно примушування колективу школи вступити в партію регіонів, збирання у школі штабу ПР та відправлення вчителів на антимайдан. Дані твердження відповідачка взагалі жодними доказами не підтвердила. Із матеріалів справи слідує, що в школі під час виборчої кампанії 2010 року в приміщенні актової зали відбулось навчання членів ДВК, можливо і без дозволу на проведення такого заходу, однак, що там були присутні саме члени партії регіонів у суду відомостей немає (а.с. 33); Із відповіді Контрольно-ревізійного управлінння у Вінницькій області на звернення [PERSON] від 01.04.2011 року яке надано відповідачем (а.с. 37) вбачається, що згідно книги наказів Обухівської ЗСШ за 2010 рік директором [PERSON] видано наказ від 12.08.2010 року № 28-К про можливе скорочення посади завгоспа [PERSON] Відповідного наказу про звільнення завгоспа [PERSON] по Обухівській школі не має. Немає також і інформації про втручання прокуратури у ситуацію, яка склалась між директором школи та [PERSON] Перевіркою проведеною Департаментом освіти і науки Вінницької ОДА (а.с. 45-47) встановлено, що мало місце звільнення та поновлення на роботі завгоспа [PERSON], проте говорити про достовірність такого факту не має підстав, оскільки суду не надано ні наказу про звільнення ні про поновлення. Недоведено також і факту витрачання [PERSON], як директором школи, електроенергії для власних потреб. Із наданих відповідачем доказів, листа КРУ у Вінницькій області від 01.04.2011 року (а.с. 35-38) на аркуші 36 зазначено порушення за використану електроенергію на проведення випускного вечора у школі 29.05.2010 року, внаслідок користування плитами для приготування їжі та електронасосом який подає воду у їдальню, що аж ніяк не може свідчити про використання електроенерції для власних потреб. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] не підтвердили суду, що [PERSON] бігала по школі із газетою «33 канал» і обзивала дочку [PERSON] поганими словами. Зазначене твердження відповідача не підтверджується і наданими доказами наявними у матеріалах справи. Інших доказів, щодо даного факту відповідачем не надано. Звинувачуючи [PERSON] у тому, що вона робить те, що їй захочеться, отримала посаду директора як винагороду за те, що всім педколективом забезпечували голоси за [PERSON] та що у неї щось із розумом не в порядку на думку суду є суб'єктивною думкою самого відповідача, оскільки не підтверджено ні показами свідків ні наявними у матеріалах справи доказами. У справі дійсно мається витяг із рішення 31 сесії 6 скликання Обухівської сільської ради від 04 грудня 2014 року (а.с. 39) про надання дозволу на списання (демонтаж) аварійної будівлі житлового будинку, який знаходиться на балансі Обухівської середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. Відповідач стверджує, що будинок був попередньо розібраний, у грудні 2014 року було надано дозвіл на його списання, а у лютому 2015 року він згорів. Однак доказів на ствердження даних фактів відповідач не надала, а тому говорити про можливий умисел на знищення майна, саме директором школи, не має підстав. Відповідач стверджує, що [PERSON] як директор школи, під час виборів не заходячи до кабінки для голосування, поставила позначку «за [PERSON]», сказавши при цьому, що голосує за донецьких. Так дійсно, у протоколі дільничної виборчої комісії про підрахунок голосів виборців на звичайній виборчій дільниці, виборчого округу № 14 с. Обухів Мурованокуриловецького району (а.с. 43-44) зазначено, що за [PERSON] віддано один голос, який належить [PERSON] У суду немає підстав, приймати такий доказ як належний, оскільки говорячи про [PERSON] позивач могла поставити позначку і за іншого кандидата, а покази [PERSON] як свідка даної події, члена ДВК не приймаються до уваги, через її зацікавленість у доведені такого факту. Більше того, нормами закону не передбачено обов'язку членів ДВК у графі «кількість голосів виборців поданих за кандидата» зазначати особу, яка віддала голос за того чи іншого кандидата. Таким чином, [PERSON] заявляючи, що поширена нею вищезазначена інформація є достовірною не надала суду жодних доказів відносно того. Разом з тим, [PERSON] доведено факт поширення відносно неї негативної інформації та що такою інформацією було порушено її права і що така інформація підриває її ділову репутацію як директора школи. Про таке свідчить лист колективу СЗШ І-ІІІ ступенів від 14 березня 2016 року (а.с. 12) у якому зазначено, що [PERSON] неодноразово подавала письмові скарги в усі інстанції районного та обласного рівня на директора та педагогів, які не підтверджувались фактами та спростовувались під час численних перевірок. Як вбачається із листа заступника директора-начальника управління професійної освіти, інноватики та науки Департаменту освіти і науки облдержадміністрації директор загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів с. Обухів 28 березня 2014 року була проатестована атестаційною комісією Мурованокуриловецького відділу освіти, за рішенням якої остання відповідає займаній посаді (а.с. 51). Проведеними численними перевірками діяльності директора Обухівської СЗШ можливо і було встановленно невідповідність її дій вимогам закону (незначні фінансові порушення) проте такі перевірки не підтвердили висловлювань [PERSON] на адресу позивача як директора школи відносно її невідповідності займаній посаді та вчиненні дій та фактів про які зазначено у зверненнях до голови Вінницької обласної державної адміністрації [PERSON] А отже, у позивача є всі підстави для спростування недостовірної інформації яка викладена у зверненнях відповідачки до голови Вінницької облласної державної адміністрації на основі якої було проведено ряд перевірок діяльності Обухівської середньої загально-освітньої школи І-ІІІ ступенів та її особисто і на основі якої у жителів громади та колег виникають сумніви у її компетенції як директора школи. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» судам дано роз'яснення, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Судам необхідно розрізняти факти та оціночні судження, а також те, що наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень неможливо. Згідно із ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема: критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема: гіпербол, алегорій, сатири. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини (п. 19 вищезгаданої постанови Пленуму). З огляду на викладене та враховуючи характер поширеної відповідачем інформації, суд приходить до висновку, що інформація яка викладена у зверненнях відповідача є оцінкою певних фактів. Первинним джерелом поширення цієї інформації є сам відповідач, а оцінка інших людей ґрунтується на інформації, яку вони отримували від неї. Так, звернення [PERSON] до голови Вінницької обласної державної адміністрації від 03 грудня 2015 року та 23 лютого 2016 року викладені у стверджувальній формі, а тому їх неможливо інтерпретувати як оціночні судження. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач вчиняла дії, про які повідомляє відповідач, тому не можливо говорити про їх оцінку. Зазначена інформація отримана з різних джерел і є не чим іншим, як суб'єктивною думкою автора з приводу подій які склались навколо позивача. Згідно роз'яснень Пленуму Верхового Суду України, наданих у п.25 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалась недостовірна інформація. Оскільки, вказана інформація є недостовірною та такою, що зачіпає честь, гідність та ділову репутацію позивача, тому вона має право на правовий захист своїх порушених немайнових прав. Недостовірна інфоримація, яка зазначена [PERSON] має бути спростована в той самий спосіб шляхом подачі відповідного звернення голові Вінницької обласної державної адміністрації. У судовому засіданні не знайшло свого підтвердження поширення негативної інформації, яка викладена у зверненнях [PERSON] у трудовому колективі Обухівської СЗШ І-ІІІ ступеня. Так відповідач, заперечила факт, що вона приходила в школу з власної ініціативи і повідомляла про обставини зазначені у зверненні. Свідки [PERSON] та [PERSON] ствердили суду, що [PERSON] до школи не приходила і з членами трудового колективу не зустрічалася, а була запрошена членами комісії які проводили перевірку її звернень, для дачі пояснень. Отже, суд, приходить до висновку, що в частині позовних вимог про спростування недостовірної інформації на зборах трудового колективу Обухівської СЗШ І-ІІІ ступеня - вимога позивача не підлягає до задоволення. Щодо стягнення моральної шкоди завданої поширенням відповідачем недостовірної інформації суд виходить з наступного: У відповідності до положень ст. ст. 16, 23 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивач стверджує, що протягом періоду роботи у школі вона виконує свої обов'язки сумлінно, її знають і поважають дуже багато людей, а тому звернення [PERSON] відносно порушень з її боку та недобросовісної поведінки завдали їй моральної шкоди. У зв'язку з недостовірною інформацією у школі яку вона очолює, неодноразово проводились різні позапланові перевірки, які вимагають додаткового часу та зусиль від неї особисто як директора школи та від інших працівників. За характером своєї роботи їй доводиться багато спілкуватись з людьми, а тому повідомлення в скаргах відповідача суттєвим чином порушують її права на повагу до неї як людини та керівника. Її неодноразово запитували колеги та знайомі щодо змісту скарг, що не є для неї приємним і завдає душевних страждань. Після вищенаведених звернень відповідача порушився звичайний спосіб її життя, в результаті морального стресу та переживань значно погіршився стан її здоров'я, порушився сон, її постійно переслідує відчуття пригніченості та тривоги. Вона вимушена витрачати кошти, свій вільний час та здоров'я на здійснення дій по відновленню своїх порушених прав. Всі ці факти в більшій мірі не підтвердженні у судовому засіданні. Зокрема, про погіршення стану здоров'я (сну) та витрачанні коштів на відновлення своїх порушених прав. Разом з тим, показами свідків [PERSON] та [PERSON], зібраними у справі доказами та поясненнями самого позивача доведено, що в результаті недобросовісних дій відповідача значно порушився спосіб її позивача. Наявні також і підстави для відчуття пригніченості та тривоги, що стосується впевненості у наступному дні та ймовірному очікуванні чергового листа від відповідача на її протиправні та неправомірні дії. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», важкість та глибину можливого душевного болю та страждань [PERSON], які були завдані їй зверненням [PERSON] до голови Вінницької обласної державної адміністрації, а також обставину, що таке звернення було написано на основі недостовірної інформації отриманою із різних джерел і не підтвердженої жодними доказами, що на основі проведених перевірок, зокрема, останньої у 2016 році, порушень вимог закону у діяльності [PERSON] не виявлено і її роботу визнано зразковою ( відповідь департаменту освіти і науки Вінницької обласної держадміністрації (а.с.51). Суд приходить до висновку, що позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилась у втратах немайнового характеру, внаслідок поширення недостовірної інформації, приниження ділової репутації. Разом з тим, вимоги позивача про відшодування моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень є завищеними, а тому виходячи із принципу розумності та справедливості, слід стягнути з відповідача на відшкодування заподіяної моральної шкоди - 1000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду з зазначеним позовом позивачем було сплачено 1929 гривень 20 копійок судового збору, а тому враховуючи що суд прийняв рішення про часткове задоволення позову, стягненню з [PERSON] підлягає - 1200 гривень судового збору. Одночасно суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з [PERSON] витрат понесених на правову допомогу за наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Сама лише квитанція про внесення плати за оформлення позовної заяви (а.с. 13,14) та розрахунок вартості послуг за надану правову допомогу (а.с. 15) не може бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо відсутній договір про надання правової допомоги в певному об'ємі. Крім того, у зазначених квитанціях відсутні дані, що допомога надана за підготовку позову саме до відповідача [PERSON] З огляду на викладене суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Outcome: partial