Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м.Києву та Київській області та [PERSON] 13 жовтня 2020 року укладено Договір про споживчий кредит. Згідно пунктів 2.2, 2.3 Кредитного договору кредит надано в загальному розмірі 64300 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 12 жовтня 2025 року. Кредит надано на споживчі цілі. Відповідно до п.2.4.1 Договору позичальник зобов`язався сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56 процентів річних. Позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 1071 грн. 67 коп. та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним, починаючи із листопада 2020 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок. Свої зобов`яння перед позичальником банк виконав в повному обсязі та надав відповідачеві обумовлені кредитні кошти, однак, останній, порушивши п.п. 3.3.3, 4.3.2. Кредитного договору, встановлених термінів повернення наданого Кредитного договору, встановлених термінів повернення наданого Кредиту (основної суми) та сплати відсотків за Кредит не дотримується, у зв`язку з чим з лютого 2021 року у [PERSON] почала утворюватися заборгованість за кредитом, що стало підставою в подальшому для відкликання кредиту. Станом на 16 березня 2021 року заборгованість за кредитом складає 68544 грн. 83 коп., в тому числі: 59276 грн. 07 коп. -заборогованість за основним боргом; 9006 грн. 29 коп. - проценти за користування кредитом; 96 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум по кредиту; 36 грн. 24 коп. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам; 07 грн. 40 коп. - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 122 грн. 83 коп. - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, яку позивач і просить стягнути з відповідача, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а також стягнути з відповідача відсотки, розраховані органом (особою), яка здійснюватиме примусове виконання рішення суду, відповідно до ч.10 ст.265 ЦПК України з моменту набрання рішенням законної сили до моменту виконання рішення за формулою, наведеною позивачем. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 30 червня 2021 року позовну заяву АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м.Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит, залишено без руху для усунення недоліків, які позивачем було усунено у строк, встановлений судом. 14 липня 2021 року ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно письмового клопотання просив суд розглядати справу без участі його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих для суду причин, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення Укрпошти про вручення рекомендованого поштового відправлення, а також не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання. Крім того, про судове засідання відповідач повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Згідно довідки Ічнянської міської ради Чернігівської області від 13 липня 2021 року за №2655/03-05, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на яку йому й надсилалось поштове повідомлення про дату, час та місце судового засідання. Іншої адреси відповідач суду не повідомляв, заяв та клопотань по справі суду від нього не надходило. Відповідач не надав заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, не скористався правом надання відзиву на позовну заяву. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України"). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року за №568 «Питання акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яка набрала чинності 10 липня 2019 року, змінено тип публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». 13 жовтня 2020 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м.Києву та Київській області та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №315\-\-_0185 (а.с.19-24). Згідно пунктів 2.2, 2.3 Кредитного договору кредит надано в загальному розмірі 64300 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 12 жовтня 2025 року. Кредит надано на споживчі цілі. Відповідно до п.2.4.1 Договору позичальник зобов`язався сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56 процентів річних (а.с.19, зворот). Таким чином, судом вважається доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем кредиту. Однак відповідач своєчасно не повертає АТ «Державний ощадний банк України» кредитні кошти, та ухиляється від виконання зобов`язань по кредитному договору. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, у зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за вказаним договором виникла заборгованість станом на 16 березня 2021 року в розмірі 68544 грн. 83 коп., в тому числі: 59276 грн. 07 коп. -заборогованість за основним боргом; 9006 грн. 29 коп. - проценти за користування кредитом; 96 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум по кредиту; 36 грн. 24 коп. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам; 07 грн. 40 коп. - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 122 грн. 83 коп. - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (а.с.5-7). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилається на умови укладеного Договору про споживчий кредит №315_0185 від 13 жовтня 2020 року, кредитну заяву, паспорт споживчого кредиту та графік платежів (а.с.19-29). При цьому, матеріали справи містять підтвердження, що саме ці умови договору розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи кредитну заяву та Договір про споживчий кредит №315_ 0185 від 13 жовтня 2020 року, що підтверджується підписом [PERSON] . З виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав з картки кошти та здійснював платежі на погашення кредитної заборгованості. Протягом розгляду цивільної справи відповідач [PERSON] на підставі норм ст.ст.12,81 ЦПК України, не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором, а відтак несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням відповідних процесуальних дій, в даному випадку - ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Отже, вимоги АТ «Ощадбанк України» про стягнення з [PERSON] основної заборгованості - 68544 грн. 83 коп., в тому числі: 59276 грн. 07 коп. -заборогованість за основним боргом; 9006 грн. 29 коп. - проценти за користування кредитом, є обґрунтованими, оскільки вони передбачені умовами договору, який підписаний сторонами, що узгоджується з вимогами статті 1048 ЦК України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому правова природа нарахувань передбачених ст.625 ЦК України в розумінні цивільного законодавства не є неустойкою, а входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Таким чином, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних передбачено нормами чинного законодавства та є способом майнового захисту його прав та інтересів. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином умови Договору про споживчий кредит №315_0185 від 13 жовтня 2020 року не виконує, кредит в установлені строки його повернення не повертає, а тому заборгованість в загальному розмірі 68544 грн. 83 коп., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, в своїх позовних вимогах позивач просить встановити подальші нарахування відповідно до умов кредитного договору до моменту виконання рішення відповідно до п. 10 ст. 265 ЦПК України. Зокрема, згідно ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Враховуючи, що ухвалення рішення у цій частині є правом суду, позивачем не обґрунтовано доцільності застосування цієї норми, тому суд не вбачає за необхідне її застосування. Отже, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно меморіального ордеру №4696788111 від 04 червня 2021 року (а.с.50) позивачем сплачено 2270 грн. судового збору. При цьому, п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. На підставі вищевикладеного, керуючого ст.ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

Outcome: partial