Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

У вересні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] та з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по аліментах на утримання сина в сумі 55177,00 грн. за період з вересня 2014 року по вересень 2017 року та аліменти на утримання малолітнього сина з вересня 2017 року у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що 29 серпня 2003 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований ВРАГС Будьоннівського районного управління юстиції м. Донецька. Вказує, що від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Просить врахувати, що батько не виконує свого обов`язку щодо піклування та утримання дитини, який був обговорений сторонами в усній формі, та що відповідач в змозі надавати таку матеріальну допомогу, оскільки працює директором ТОВ «ПРОФКЛИМАТ». Аргументуючи стягнення аліментів у твердій грошовій сумі вказує, що малолітній [PERSON] часто хворіє, потребує відвідування спортивних та оздоровлюючих закладів для зміцнення та покращення здоров`я, однак позивачка на момент подання вказаної позовної заяви не працює, та не в змозі самостійно забезпечити утримання дитини. З огляду на викладене просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 28 вересня 2017 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду. 05.02.2018 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву вказує, що він не відмовлявся від сплати аліментів та сплачує аліменти, шляхом перерахування їх на кредитну карту позивачки. Позивачка забезпечена житлом, яке подарувала мати відповідача, та в якому на момент подачі позову і зареєстрована позивачка, відповідач та син, і в якій проживає тільки позивачка та син. Також вказує, що не згідний з вимогою позивачки про стягнення аліментів у розмірі саме 4000 грн., оскільки з 2010 року перебуває в цивільному шлюбі з [PERSON] , з якою має дитину - [PERSON] , [INFO] та якого відповідач також повинен утримувати, як і цивільну дружину, яка на момент розгляду справи не працює і повинна піклуватися про сина, який потребує домашнього догляду. Зазначає, що був зареєстрований і проживав у м. Донецьку, однак після початку проведення Антитерористичної операції був змушений виїхати і майже почати все спочатку, щоб мати змогу утримувати сім`ю, і в тому числі, щоб мати змогу допомагати малолітньому [PERSON] . Власного житла на території, яка підконтрольна Україні не має. Просить суд звернути увагу, що позивачка зазначає, що відповідач має сплачувати аліменти у розмірі 4000 грн., бо є директором ТОВ «ПРОФКЛИМАТ», однак у зв`язку із зазначеними обставинами, він немає можливості сплачувати 4000,00 грн., щомісячно. 16.07.2018 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення щодо наданих уточнень (доповнень) позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач просить звернути увагу, що в наданих уточненнях позивачка вказує, про зобов`язання відповідача сплачувати аліменти у розмірі 100 доларів США щомісяця, та що розрахунок наведеного боргу за останні 3 роки позивачка розраховує саме, виходячи з даного розміру. Однак у відповідача не було обов`язку сплачувати аліменти у розмірі 100 доларів США щомісяця, оскільки це нічим не визначено, рішенням суду по справі № 2/504/390/2012 тільки розірвано шлюб та не вирішено питання про сплату аліментів. Крім того, просить врахувати, що не вчиняв дій по ухиленню від сплати аліментів і обставин підтверджених доказами, про вказане позивачкою не зазначено. З огляду на викладене просить у задоволенні позову відмовити. Позивачка у судовому засіданні просила уточнену позовну заяву задовольнити з вказаних в позові підстав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві та запереченнях щодо заяви про уточнення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 29 серпня 2003 року сторони уклали шлюб, зареєстрований ВРАГС Будьоннівського районного управління юстиції м. Донецька, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] актовий запис - 226. Згідно рішення Будьоннівського районного суду м. Донецьк від 26 січня 2012 року шлюб було розірвано. Згідно свідоцтва про народження від 24 березня 2009 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 164, [PERSON] та [PERSON] мають від шлюбу дитину - [PERSON] , [INFO] . Також, судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні, при цьому з відповідачем у добровільному порядку не досягнуто згоди щодо розміру аліментів на утримання дитини. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та заборгованість по аліментах на утримання сина в сумі 55177,00 грн. за період з вересня 2014 року по вересень 2017 року, на що суд зазначає наступне. Положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Так, відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Як встановлено судом, спільною дитиною сторін є син - [PERSON] , [INFO] , який за спільної згодою сторін проживає разом із позивачкою. Також вбачається, що позивачка, відповідач та малолітній син є внутрішньо переміщеними особами. З наданої відповідачем довідки № 1170 від 10.11.2017 виданої виконкомом Банівської сільської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] мешкає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2017 року. Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач знаходиться у працездатному віці та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, що останнім не заперечується. З огляду на вказане, судом встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів. При цьому, суд зауважує, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітнього [PERSON] враховуючи, що дитина проживає разом з позивачкою, позивачка несе витрати по утриманню дитини і не має достатніх коштів для забезпечення потреб дитини з врахуванням: віку дитини, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, а відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд дійшов висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, крім того, суд враховує, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою без зареєстрованого місця проживання, розмір отриманої заробітної плати та наявність витрат по утриманню [PERSON] , [INFO] . З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.09.2017, і до досягнення дитиною повноліття. Також суд звертає увагу, що позивачем сплачувалися кошти на утримання малолітньої дитини, однак мали нерегулярний характер, що підтверджується квитанціями № Р24А217641390А81041 від 27.04.2017 -1809,05 грн.; № Р24А289217498А30179 від 15.09.2017 - 3015,08 грн.; № Р24А164228050А65691 від 20.01.2017 -1809,05 грн. Щодо вимог позивачки про стягнення аліментів за минулий час, суд зазначає наступне. Позивачка просить суд стягнути з відповідача заборгованість по аліментах на утримання сина в сумі 55177,00 грн. за період з вересня 2014 року по вересень 2017 року, на що суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України (в редакції чинній на момент подання позовної заяви) аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від оплати аліментів на утримання дитини. Так, звертаючись з вказаною вимогою до суду позивачкою зазначено про ухилення відповідача від сплати аліментів за період з вересня 2014 року по вересень 2017 року, однак належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин позивачкою суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла отримати у зв`язку із ухиленням останнього від їх сплати. Вказані доводи позивачки спростовуються наявними в матеріалах справи копіями квитанцій про перерахування позивачем на кредитну карту позивачки коштів в рахунок аліментів на утримання малолітнього сина. Так, згідно дублікатів квитанцій: № Р24А217641390А81041 від 27.04.2017 - відповідачем перераховано позивачці 1809,05 грн.; № Р24А289217498А30179 від 15.09.2017 - відповідачем перераховано позивачці 3015,08 грн.; № Р24А164228050А65691 від 20.01.2017 - відповідачем перераховано позивачці 1809,05 грн. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення з відповідача заборгованості по аліментах на утримання сина в сумі 55177,00 грн. за період з вересня 2014 року по вересень 2017 року. При цьому, суд вважає на необхідне зазначити наступне. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Так, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на часткове задоволення позовних вимог з відповідача підлягає стягненню 640,00 грн. судового збору на користь держави, так як позивачка при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial