Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати за ним право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], та на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначав, що йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з підстав відсутності в нього оригіналів правовстановлюючих документів на будинки. Позивач вважає, що його право підлягає захисту судом, шляхом визнання за ним права власності на вказане спадкове майно. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про підтримання позовних вимог та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання також не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, подала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала. Суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. [INFO] померла мати Позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Балаклійського районного управління юстиції у Харківській області 31.01.2014 року, актовий запис №503 (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS], та житлового будинку [ADDRESS]. Житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 09 грудня 1977 року, виданого на підставі рішення виконкому Балаклійської міської Ради №Пр93 від 07 грудня 1977 року (а.с. 9). Документи на житловий будинок [ADDRESS], були втрачені. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Згідно частини 1 статті 529 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Після смерті [PERSON] у 1999 році в управління майном вступила відповідач [PERSON], яка є онукою спадкодавиці. Вона допомагала при організації та проведенні похорону [PERSON] та з 1999 року по 2002 рік слідкувала за будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження родинного зв'язку між Відповідачем та спадкодавицею були надані свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 15 лютого 1980 року; та свідоцтво про укладення шлюбу, відповідно до якого [PERSON] після укладення шлюбу було присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 43, 44). Позивач звернутися із заявою про прийняття спадщини не мав змоги, у зв'язку з тим, що 21.01.1998 року був засуджений Пуровським районним судом ЯНАО за ч. 4 ст. 111 КК РФ до 7 років позбавлення волі та відбував покарання з 06.09.1997 року по 15.07.2002 року в місцях позбавлення волі (а.с.10). Після звільнення із місць позбавлення волі Позивач повернувся на Україну, і фактично прийняв вказану спадщину. Позивач доглядав за будинком, вів домашнє господарство, утримував будинок в належному стані, робив поточний ремонт, користувався особистими речами спадкодавці та продовжує користуватися спадковим майном і сьогодні. Згідно частини 1 статті 529 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року Позивач є спадкоємцем першої черги, оскільки є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Балаклійського районного управління юстиції у Харківській області 31.01.2014 року, актовий запис №36 (а.с.11). Згідно з статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 561 ЦК Української РСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до Глави 10 п. 4.9, 4.10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірні житлові будинки, за відсутності правовстановлюючих документів. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру за приписами п. 4.15 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні його спадкових прав. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» У випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», Рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Суд, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], не можуть бути задоволені судом, так як Позивач не надав суду документи, які б підтвердили право власності спадкодавця на зазначене майно. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial