Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

У квітні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їхньої дитини. У позові позивачка вказує, що з 28.06.2003 по 08.10.2009 вона перебувала з відповідачем у шлюбі. [INFO] у них народилася дочка, [PERSON]. З моменту розірвання шлюбу дочка проживає разом з нею, проте відповідач матеріально дитині не допомагає, участі у вихованні не приймає. Оскільки згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлено в розмірі 1286,00 грн., вважає, що ? частину від цієї суми, а саме, 643,00 грн., повинен сплачувати відповідач. Також позивачка зазначила, що з метою створення нею належних умов для виховання та розвитку дитини, вона витрачає кошти на відвідування секцій та гуртків, музеїв, здійснює поїздки, купує розвиваючу літературу, вітаміни. В середньому на це витрачає 714,00 грн., половину від цієї суми вважає за необхідне стягувати з відповідача. Таким чином, мінімальна сума, яку позивачка витрачає щомісячно на утримання дитини, становить 2000 грн., ? частини з якої, а саме, 1000 грн., просить стягувати з відповідача щомісячно. Також, враховуючи, що відповідач з моменту розірвання шлюбу не сплачував на утримання дитини аліменти, відповідно до ст.191 СК України просить стягнути з нього за три минулих роки суму аліментів в розмірі 36000 грн. У судове засідання позивач не з'явилася, просила слухати справу у її відсутності, на позові наполягає. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали частково, пояснивши, що після розірвання шлюбу [PERSON] з позивачкою проживав разом однією сім'єю до листопада 2012 року, потім знов жили разом з травня 2013 року по січень 2014 року, але до теперішнього часу він матеріально допомагає своїй дитині, купує необхідні речі, бере до себе. 24.06.2009 року внаслідок отримання травми - втрати ока йому призначено довічну пенсію по інвалідності (ІІІ група). На теперішній час розмір його пенсії становить 1065,00 грн., інші доходи мають непостійний характер. У зв'язку з цим вважає, що може сплачувати щомісячно на утримання дитини 400 грн. Також відповідач вважає, що розмір додаткових витрат, які нібито несе позивачка щомісячно в розмірі 714,00 грн., є надуманими та не підтвердженими жодним чином. Відповідач просив суд врахувати вимоги ч.2 ст. 191 СК України, а саме, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть до суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Жодних доказів того, що позивачка вживала такі заходи, вона суду не надала. Суд, вислухавши пояснення відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, знаходить вимоги заявника такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі з 28.06.2003 (штамп в паспорті [PERSON].), який було розірвано 08.10.2009 , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області 08.10.2009, актовий запис № 117 (арк.с. 6). Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 02.12.2003 Павлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 14 (арк.с. 5). На день подання позову до суду дитина проживає разом з матір'ю, даний факт було визнано у судовому засіданні відповідачем. Відповідно до вимог ст. ст. 180, 181 СК України батько має обов'язок брати участь у утриманні та вихованні дитини до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Як вбачається з матеріалів справи відповідач є інвалідом 3 групи загального захворювання, йому призначена довічна пенсія по інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER], виданого Пенсійним фондом України 24.06.2009 (арк.с.20). Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають значення. Як вбачається з матеріалів справи відповідач є інвалідом 3 групи загального захворювання, йому призначена довічна пенсія по інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER], виданого Пенсійним фондом України 24.06.2009 (арк.с.20). Враховуючи, що відповідач на час звернення позивача до суду працює без офіційного працевлаштування, робота носить періодичний характер, суд вважає можливим стягнути з нього аліменти в розмірі 450,00 грн., задовольнивши позов частково. Суд враховує при цьому, що в обґрунтування розміру аліментів, належних до стягнення на її користь, позивач не надала відповідних доказів щодо фактичних щомісячних витрат на дитину в розмірі 2000,00 грн., щоб суд міг пропорційно врахувати обов'язок обох батьків щодо участі в утриманні дитини в рівній мірі та задовольнити її позов повністю. За відсутності цього позов належить задовольнити частково на суму 450,00 грн., яких, на думку суду, на даний час буде достатнім для задоволення потреб дитини. Суд не приймає до уваги посилання позивача на несення нею додаткових витрат на дитину, оскільки вони стягуються відповідно до положень ст.185 СК України, проте з цих підстав вимоги не заявлялися та докази щодо фактичних витрат, викликаних особливими обставинами, позивачем суду не надавалися. При постановленні рішення про стягнення аліментів у визначеному розмірі суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України чи стягнення додаткових витрат на дитину згідно із ст.185 СК України. Також судом не встановлено підстав для стягнення з відповідача аліментів за минулі 3 роки, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Доказів того, що позивачка вживала такі заходи, а відповідач ухилявся від сплати аліментів, [PERSON] суду надано не було. Відповідачем в добровільному порядку було сплачено судовий збір в розмірі 243,60грн., тому не підлягають стягненню в порядку ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial