Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом в порядку цивільного судочинства до ПАТ«Європейський газовий банк» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з серпня 2014 року по грудень 2014 року позивач обіймав посаду головного юрисконсульта юридичного управління ПАТ «Єврогазбанк». При звільненні з позивачем не було проведено розрахунок у повному обсязі. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку у сумі 4129,50 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 30 грудня 2014 року по 20 квітня 2015 року у розмірі 27333,62 грн., інфляційні втрати у сумі 12808,63 грн., три проценти річних у сумі 376,52 грн. Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в частині стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку позивач заявив про збільшення розміру позовних вимог до 4130,73 грн. Від відповідача по справі на адресу суду надійшли заперечення на позов, в яких представник зазначає, що позовні вимоги є передчасними та необґрунтованими, оскільки банк визнано неплатоспроможним, на даний час триває його ліквідація. Крім того, представник відповідач просив відкласти розгляд справи у зв'язку з неможливістю явки представника банку у судове засідання. Причини неявки представника відповідача у судове засідання судом визнані неповажними, а тому у задоволенні заяви було відмовлено. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 01 серпня 2014 року позивач прийнятий на роботу на посаду головного юрисконсульта юридичного управління АТ «Єврогазбанк». Згідно з наказом ПАТ «Єврогазбанк» від 23 грудня 2014 року № VIII-317-ОС [PERSON] звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності та штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Також наказано виплатити позивачу компенсацію за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 01 серпня 2014 року по 29 грудня 2014 року, вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку згідно з ст. 44 КЗпП України. (а.с. 7) Відповідно до розпорядження уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «ЄВРОГАЗБАНК» Оберемка В.А. від 29 грудня 2014 року зобов'язано управління обліку банківських та господарських операцій провести виплати працівникам АТ «Єврогазбанк», які підлягають звільненню, у розмірі 40% від належних до виплати коштів кожному працівнику. (а.с. 8) Листом уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «ЄВРОГАЗБАНК» Оберемка В.А. від 16 квітня 2015 року позивача повідомлено, що станом на 10 квітня 2015 року заборгованість АТ «Єврогазбанк» по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку перед позивачем становить 4130,73 грн. У відповідності до положень ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Зі приписами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 року вбачається, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні наступає для роботодавця за умови відсутності спору про розміри належних звільненому працівникові сум. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Матеріалами справи підтверджено, що при звільненні 29 грудня 2014 року позивачу не було виплачено в повному обсязі заборгованість по заробітній платі, вихідній допомозі, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку. На час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 4130,73 грн. Судом встановлено, що спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі та компенсаційним виплатам між сторонами відсутній, розмір заборгованості узгоджений. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі - Порядок). Відповідно до п.2 Порядку середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. При цьому усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахувань на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Пунктом 8 вищевказаного Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Із довідки про середню заробітну плату від 12 лютого 2015 року та розрахунку позивача вбачається, що розмір середньоденної заробітної плати становить 228,48 грн. (нарахована заробітна плата за два останні відпрацьовані місяці без виключення сум відрахувань на податки (9825,00 грн.) : 43 робочих дні за два останні місяці роботи). Загальна кількість робочих днів за період з 30 грудня 2014 року по 05 серпня 2015 року становить 146 робочих днів. Відтак, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 33358,08 грн. без виключення сум відрахування на податки та інші обов'язкові платежі. Позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача заборгованості по виплаті заробітної плати вихідній допомозі, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 грудня 2014 року по 05 серпня 2015 року є законними та обґрунтованими. Разом з тим, суд вважає правильним у резолютивній частині рішення вказати суми грошових коштів без виключення сум відрахування на податки та інші обов'язкові платежі, які мають обраховуватися на момент здійснення виплати. Посилання відповідача на положення статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, пов'язаних з порушенням трудових прав позивача при звільненні із займаної посади. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання та не застосовуються до трудових правовідносин. За таких підстав, суд вирішує відмовити у задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача судовий збір у сумі 374,88 грн. в дохід держави.

Outcome: partial