Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача за первісним позовом. 17.01.2017 [PERSON] (далі позивач), уточнивши заявлені вимоги, звернулася з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) в якому просила виділити в натурі частку з майна спільної часткової власності в квартирі [ADDRESS] , зокрема житлову кімнату площею 12,0 кв.м (№ 2 на плані технічного паспорту) разом з балконом площею 1,96 кв.м. У спільній власності залишити кухню, площею 8,2 кв.м (№ 6 на плані технічного паспорту), коридор площею 19,2 кв м (№ 1 на плані технічного паспорту), вбиральню площею 1,3 кв.м (№ 5 на плані технічного паспорта), ванну кімнату площею 3,0 кв.м. (№ 4 на плані технічного паспорту) та лоджію площею 3,33 кв.м. Стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1,97 кв.м, що становить 48 446, 79 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] , співвласником іншої 2/3 частки квартири є відповідач [PERSON] . У вказаній квартирі проживають сторони та третя особа - мати сторін. Протягом останніх років між позивачем та її родичами виникають конфлікти на побутовому рівні та з приводу розміру оплати за комунальні послуги. Не дивлячись на встановлений фактичний порядок користування квартирою відповідач та третя особа намагаються позбавити позивача прав на безперешкодне користування своєю часткою житлової площі, чинять перешкоди у користуванні місцями загального користування. Оскільки між позивачем та відповідачем не вирішено питання щодо фактичного розподілу квартири і виділення частки, позивач була вимушена звернутися до суду. Відповідачем 07.06.2017 подано письмові заперечення на первісний позов, в яких [PERSON] , посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позову, просить відмовити в його задоволенні. І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача за зустрічним позовом. 07.06.2017 [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.01.2019, просив стягнути з [PERSON] кошти в сумі 25 723,18 грн. Зустрічний позов обгрунтовано наступним. В квартирі [ADDRESS] проживають: позивач [PERSON] , її дочка [PERSON] та третя особа [PERSON] . Відповідач не проживає в спірній квартирі з 2008 року, тільки час від часу відвідує квартиру для контролю за її технічним станом, здійснення ремонту тощо. Відповідач фактично живе без реєстрації разом із сім`єю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 500 від 15.05.2017, виданою ПАТ «Київводоканал». Позивач з 2008 року не здійснює оплату послуг, що нараховуються житлово-експлуатаційною організацією за утримання будинку та прибудинкової території, послуги з централізованого опалення, гарячого та холодного водопостачання та водовідведення, газопостачання тощо. Наявність спору щодо оплати комунальних послуг між сторонами підтверджує і позивач у первісному позові. Оскільки між сторонами не було досягнуто згоди щодо сплати комунальних послуг, відповідач за власні кошти оплачує комунальні послуги та несе витрати, спрямовані на утримання квартири задля упередження накопичення боргу, припинення надання комунальних послуг тощо. Враховуючи, що позивач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати витрати відповідача на комунальні послуги та утримання будинку та прибудинкової території, останній був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. 04.12.2017 від позивача надійшли письмові заперечення на зустрічний позов, в якому остання просить у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Послалася на те, що стаціонарний телефон використовується тільки особисто третьою особою, телефонний апарат завжди знаходиться в кімнаті, де проживає остання, доступ до якої обмежено замком. Щодо інших вимог позову, то позивач вказала, що вона регулярно надавала матері кошти на оплату своєї частки, а іноді сама сплачувала комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Зауважила, що в багатьох копіях квитанцій, наданих відповідачем, відсутні підписи. Враховуючи те, що на час виникнення спірних правовідносин в родині були нормальні стосунки, вона не брала розписок від матері про надання коштів на комунальні послуги. Матір сторін є пенсіонеркою, отримує невелику пенсію, відповідач дуже часто буває безробітним, отримує незначну заробітну плату, а вона, на відміну від відповідача та третьої особи, протягом 13 років працює на одному й тому ж підприємстві, має керівну посаду, гарну репутацію та отримує стабільну заробітну плату. Ремонт на території загального користування в спірній квартирі ні відповідач, ні третя особа не проводили, за виключенням поодиноких випадків здійснення дрібного сантехнічного ремонту. Зауважила на тому, що відповідач та третя особа роблять її життя з дитиною в квартирі нестерпним, своїми діями змушують її добровільно залишити приміщення, в 2010 році примусила її разом з дитиною знятись з реєстрації у спірній квартирі, вимикають світло, викручують лампочки на території загального користування. Були непоодинокі виклики поліції, а її матір притягалась по розпорядженню Служби захисту дітей Дарницького району м. Києвадо відповідальності за вчинення насильства у родині, по відношенню до її дитини. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала, проти задоволення зустрічного позову заперечувала, посилаючись на доводи, що викладені в позові та письмових запереченнях. Відповідач вимоги зустрічного позову підтримав, проти задоволення первісного позову заперечував, посилаючись на доводи, що викладені в позові та письмових запереченнях. Третя особа проти первісного позову заперечувала, просила задовольнити зустрічний позов. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ?21.02.2017 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Трусової Т.О. було відкрито провадження у справі /т. 1 а.с. 43/. ?24.04.2017 відповідачем [PERSON] подано заяву про відкладення розгляду справи /т. 1 а.с. 50/. ?23.05.2017 позивачем [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог /т. 1 а.с. 69/. ?23.05.2017 позивачем [PERSON] подано заяву про долучення доказів /т. 1 а.с. 74-88/. ?07.06.2017 відповідачем [PERSON] подано письмові заперечення на первісний позов /т. 1 а.с. 173-174/. ?07.06.2017 відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов з додатками /т. 1 а.с. 89-172/. ?Протокольними ухвалами від 07.06.2017 долучено заяву про збільшення позовних вимог та прийнято до розгляду зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом /т. 1 а.с. 179-181/. ?18.07.2017 позивачем [PERSON] подано заяву про відвід судді Трусовій Т.О. /т. 1 а.с. 186/. ?28.09.2017 ухвалою суду у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Трусової Т.О. було відмовлено, прийнято самовідвід судді Трусової Т.О. у вказаній справі /т. 1 а.с. 200-201/. ?29.09.2017 вказану справу передано до провадження судді Шклянки М.П. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. ?04.12.2017 від позивача [PERSON] надійшли заперечення на зустрічний позов з додатками /т. 1 а.с. 207-215/. ?04.12.2017 від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог та клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи /т. 1 а.с. 216-250/. ?Ухвалою суду від 04.12.2017 було призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу /т. 2 а.с. 3-4/. ?06.07.2018 вказану справу передано до провадження судді Мицик Ю.С. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями /т. 2 а.с. 35/. ?ухвалою суду від 11.07.2018 вказану справу прийнято до провадження суддею Мицик Ю.С., призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання /т. 2 а.с. 36-37/. ?22.01.2019 від позивача [PERSON] надійшла заява про призначення судової будівельно-технічної експертизи /т. 2 а.с. 50/. ?22.01.2019 від відповідача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог /т. 2 а.с. 50д -50е/. ?22.01.2019 ухвалою суду задоволено клопотання позивача [PERSON] , призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, зупинено провадження у справі /т. 2 а.с. 56-57/. ? 24.06.2019 до суду направлено висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи /т. 2 а.с. 60-77/. ?26.06.2019 ухвалою суду було поновлено провадження у справі /т. 2 а.с. 79-80/. ?ухвалою суду від 02.10.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті /т. 2 а.с. 90-91/. ?10.02.2021 позивачем [PERSON] подані клопотання про виклик експерта, долучення додаткових доказів та заява про застосування строків позовної давності. ? Протокольними ухвалами суду від 10.02.2021 відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про виклик експерта в судове засідання та долучення додаткових доказів; долучена заява про застосування строків позовної давності. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З пояснень сторін наданих в судовому засіданні вбачається, що позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] , співвласником іншої 2/3 частки квартири є відповідач [PERSON] . У спірній квартирі проживає [PERSON] , її дочка [PERSON] та третя особа [PERSON] , що визнавалося сторонами в судовому засіданні, а тому в силу вимог ст. 82 ЦПК України вказане не підлягає доказуванню. [PERSON] з 21.03.2008 проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 500 від 15.05.2017, виданою ПАТ «Київводоканал» /т. 1 а.с. 175/. В судовому засіданні сторони підтвердили, що між ними склалися неприязні відносини, у зв`язку з чим між ними часто виникають конфлікти. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ч.1,2 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ч. 1,3 ст. 367 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виходячи з аналізу змісту норм статей 364,367 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Приймаючи до уваги, що висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-1204-1-1077.19 від 18.06.2019 встановлено, що виділ [PERSON] частки в натурі, у вигляді кімнати № 2, з квартири [ADDRESS] , є технічно не можливим, у зв`язку з відсутністю необхідних для двох квартир приміщень в досліджувальній квартирі та неможливістю їх облаштування за рахунок наявних приміщень, відповідно до нормативно-правових актів у галузі будівництва /т. 2 а.с. 60-76/, суд вважає що вимоги первісного позову є необгрунтованими. При цьому суд оцінює, вказаний висновок як належний та допустимий доказ, оскільки останній не викликає сумнівів у його правильності, а тому покладає його в обгрунтування рішення. За таких підстав суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову [PERSON] Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Так, відповідно до ст. 10 ЖК України, громадяни зобов`язані дбайливо ставитись до будинку, в якому вони проживають, додержуватись правил користування жилими приміщеннями. Згідно п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Додержання вимог вказаних Правил при користуванні квартирами приватного житлового фонду та їх утримання зобов`язує ст. 179 ЖК України. Згідно ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України власність зобов`язує; власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Сторони є співвласниками квартири, а тому зобов`язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів) відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що комунальні послуги, послуги утримання будинків та прибудинкової території, послуги телебачення за період з грудня 2014 року по січень 2018 року сплачувалися відповідачем [PERSON] або за кошти останнього третьою особою [PERSON] , що підтверджується копіями квитанцій, які містяться в матеріалах справи /т. 1 а.с. 93-172/. В той же час, споживачем відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), до житлово- комунальних послуг належать централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. На обгрунтування вимог зустрічного позову відповідачем було надано розрахунки заборгованості /т. 1 а.с. 92, т. 2 а.с. 50 е/ . Разом з тим, позивачем [PERSON] було подано заяву про застосування строків позовної давності, яку остання підтримала в судовому засіданні. Так, щодо заяви [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Із розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] просить стягнути із [PERSON] заборгованість з грудня 2014 року. Враховуючи, що з позовом [PERSON] звернувся лише в червні 2017 року, до вимог у період з грудня 2014 по червень 2014 року сплив строк позовної давності, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Отже, враховуючи те, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , не здійснює оплату за житлово-комунальні послуги, а саме: щодо утримання будинків та прибудинкової території, централізованого опалення, а [PERSON] здійснено оплату вказаних комунальних послуг, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи на суму 31 486, 79 грн. за період з липня 2014 року по грудень 2018 року, то зазначена сума підлягає відшкодуванню позивачу в порядку регресу, відповідно до частики у спільній власності відповідача. Таким чином з [PERSON] підлягає стягненню сума в розмірі 10390,64 грн., що відповідає 1/3 частці у праві спільної часткової власності на спірну квартиру. Що стосується стягнення витрат за холодне та гаряче водопостачання, водовідведення та електроенергію, враховуючи, що відповідач у вказаній квартирі не проживає, що не було спростовано позивачем, суд вважає, що такі витрати мають розподілятися між особами, які фактично користуються вказаними послугами, оскільки участь кожного співвласника у "витратах на управління, утримання та збереження спільного майна" означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню за період з липня 2014 року по грудень 2018 року кошти в розмірі 11 311, 41 грн. за холодне та гаряче водопостачання, водовідведення та електроенергію, що складає половину понесених [PERSON] витрат та підтверджується дослідженими під час судового засідання письмовими доказами. Враховуючи, що в судовому засіданні [PERSON] не заперечувала своє користування послугами телебачення, суд вважає обгрунтованими доводи [PERSON] про стягнення половини вартості таких витрат, що становить за період з липня 2014 року по грудень 2018 року суму 1385,50 грн. Що стосується стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат за послуги телефону, то суд вважає, що останнім не доведено користування послугами стаціонарного телефону позивачем, а тому у [PERSON] відсутній обов`язок нести такі витрати. Твердження позивача про наявність домовленостей з відповідачем щодо оплати комунальних послуг та надання нею коштів третій особі для оплати таких послуг, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, належних доказів спростування суми боргу, надання коштів на оплату житлово-комунальних послуг та відсутності обов`язку, сплачувати за надані житлово-комунальні послуги, позивачем не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи. З урахуванням, вищевикладеного, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні первісного позову було відмовлено, судові витрати позивача не відшкодовуються відповідачем. В зв`язку з частковим задоволення зустрічного позову з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 645 грн. 45 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial