Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що вироком Рубіжанського міського суду від 14.07.2014р. [PERSON] визнано винним за ч.1 ст.286 КК України за те, що 08.03.2014 року приблизно о 21-45год. він рухався на автомобілі ВАЗ 2106, держномер [NUMBER], вздовж правого краю проїзної частини вул..Мєндєлєєва у бік вул..Визволителів. Коли вона та [PERSON] рухались пішки по правому тротуару по вул..Мєндєлєєва та стали переходити проїзну частину зі сторони будинку №27 у сторону будинку №24 по вул..Мєндєлєєва та знаходились посередині проїзної частини, то несподівано автомобіль під керуванням [PERSON] скоїв наїзд на неї та [PERSON], скоївши тим самим ДТП, в результаті якої вона отримала тілесні ушкодження у вигляді: забиття кресцево-кобчикової області, гематоми сідничної області, синця на зовнішній поверхні лівого стегна в верхній третині, забиття, трьох зсадин на передній поверхні правого колінного суглобу, забиття, зсадини на внутрішній поверхні правого голіностопного суглобу, що за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. В результаті ДТП вона зазнала матеріальних збитків, а саме: на ліки вона витратила 246,82грн., на рентгенівські знімки - 60грн., на МСКТ - 650грн., на послуги таксі в період з 08.03.2014р. по 17.04.2014р. - 400грн., на послуги масажиста і на проїзд до нього в м.Сєвєродонецьк - 1400грн. Також внаслідок ДТП був пошкоджений її одяг: пальто - вартістю 2500грн., черевики - 1000грн., колготки - 70грн. Крім того отримані нею травми в повній мірі не загоїлись, тому в подальшому вона вимушена буде лікуватись та подальші її витрати на лікування можуть скласти 3000грн. Також вона зверталась до адвоката за консультацією, за послуги якого сплатила 250грн. На підставі викладеного позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування майнової шкоди 9576,82грн. Крім того позивачка вважає, що внаслідок ДТП вона зазнала моральної шкоди, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, та яку вона оцінює у 20000грн. та просить стягнути з відповідача на свою користь. У судове засідання [PERSON] не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, та просить суд її позовні вимоги задовольнити. Проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином (а.с.21-22, 27-28). Заяви про розгляд справи в його відсутність від відповідача не надходило. Відповідно до ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 06.10.2014р. згідно ст.225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 14.07.2014р. [PERSON] визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за те, що 08.03.2014 року приблизно о 21-45 год. [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, рухаючись на автомобілі ВАЗ 2106, р/н [NUMBER], впродовж правого краю проїзної частини вул.Мєндєлєєва в сторону вул..Визволителів зі сторони вул..Будівельників м.Рубіжне Луганської області, перевищуючи максимальну швидкість, з якою можна рухатись в населених пунктах, знаходячись на правому краю проїзної частини навпроти буд.№24 по вул..Мєндєлєєва, здійснив наїзд правою передньою стороною автомобіля на пішоходів [PERSON] та [PERSON], які в цей момент переходили проїзну частину. В результаті ДПТ [PERSON] отримала тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи №69 від 22.04.2014 року у вигляді: забиття кресцово-кобчикової області, гематоми сідничної частини, синця на наружній поверхні лівого стегна в верхній третині, забиття, трьох зсадин на передній поверхні лівого колінного суглобу, забиття, зсадин на внутрішній поверхні правого голіностопного суглобу, що за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.23-24). Вказаним вироком [PERSON] звільнено від призначеного покарання у зв'язку з актом амністії. Вирок набрав законної сили 14.08.2014 року. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з даними вищевказаного вироку суду [PERSON] 08.03.2014 року спричинив [PERSON] легкі тілесні ушкодження. З виписного епікризу №2035 (а.с.8) вбачається, що [PERSON] знаходилась на лікуванні в травматологічному відділенні Рубіжанської ЦМЛ з 08.03.2014р. по 13.03.2014р. з приводу забиття кресцово-кобчикової області, гематоми сідничної області, забиття, зсадини області обох колінних суглобів, забиття, зсадина області правого голіностопного суглобу. Травма автодорожна 08.03.2014р. - була збита на проїзній частині дороги, доставлена в санпропускник, госпіталізована в травмвідділення. У виписному епікризі зазначено, що [PERSON] за направленням лікаря робила МСКТ кісток тазу та три рентгенограми, а саме: правого голеностопного суглобу в двох проекціях та копчика (а.с.8). Згідно квитанцій від 08.03.2014р. (а.с.9) [PERSON] сплатила за рентген плівку 60грн. (20грн. х 3). Згідно квитанції від 12.03.2014р. [PERSON] за проведення МСКТ крестца сплатила 650грн. (а.с.9). На придбання ліків [PERSON] витратила 246,82грн., що підтверджено фіскальними чеками (а.с.9). Вищезазначені докази суд оцінює як належні та допустимі, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, узгоджуються та взаємопов'язані між собою. Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. В пункті 2 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між діями і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З матеріалів справи вбачається, що саме протиправними діями [PERSON] позивачці [PERSON] була заподіяна матеріальна шкода, тому суд приходить до висновку, що саме [PERSON] повинен нести цивільну відповідальність за завдану майнову шкоду, у зв'язку з чим зазначає, що вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими. Вирішуючи питання про розмір такої шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд вважає, що стягненню підлягає матеріальна шкода в сумі 956,82грн., оскільки саме така сума була затрачена [PERSON] на своє лікування (60грн. вартість рентген плівок + 650грн. вартість МСКТ + 246,82грн. вартість ліків). Що стосується позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди за послуги служби таксі в сумі 400грн., послуги масажиста та проїзд до масажиста в сумі 1400грн., за пошкоджений одяг в сумі 3570грн., та за послуги адвоката в сумі 250грн., то суд зазначає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки на підтвердження даних вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів, як того вимагають приписи ст.60 ЦПК України. Стосовно позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 3000грн., яка полягає в подальших витратах на ліки, то суд зазначає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки суд не здійснює захист прав позивача на майбутнє. Розглянувши вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що вона має право на таке відшкодування згідно ст.ст.23, 1167, 1187, 1195 ЦК України. Відповідно до п.п.1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п.5 зазначеної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи обставини справи суд зазначає, що в результаті противоправних дій [PERSON] позивачці була заподіяна моральна шкода, що полягає у фізичному болі та стражданнях, яких [PERSON] зазнала у зв'язку з заподіяними їй легкими тілесними ушкодженнями; у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою [PERSON] щодо [PERSON], тому вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з принципів розумності, виваженості та справедливості, тому вважає, що стягненню підлягає моральна шкода в розмірі 5000грн. Дана сума, на думку суду, пропорційна та адекватна тим стражданням, які зазнала позивачка в результаті отриманих тілесних ушкоджень та протиправних дій відповідача. Отже враховуючи вищевикладене суд зазначає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування майнової шкоди 956,82грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5000грн., в решті позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Оскільки позивачку звільнено від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір з урахуванням вимог ч.ч.2, 3 ст.88 ЦПК України слід присудити з відповідача в доход держави пропорційно задоволеним вимогам наступним чином. За вимоги про відшкодування матеріальної шкоди з відповідача необхідно стягнути судовий збір сумі 24,34грн. (956,82грн. х 243,60грн. / 9576,82грн. = 24,34грн.); судовий збір в сумі 219,26грн. (243,60грн. - 24,34грн.) слід віднести на рахунок держави. За вимоги про відшкодування моральної шкоди з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 60,90грн. (5000грн. х 243,60 грн. / 20000грн. = 60,90грн.); 182,70грн. судового збору (243,60грн. - 60,90грн.) слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial