Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивачка просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються на її користь із відповідача на утримання неповнолітніх дітей. Позивачка мотивує свої позивні вимоги тим, що рішенням Звенигородського райсуду від 13.12.2007 року стягнено із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON],[INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку кожного місяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 14.08.2009 року у них народився ще один син [PERSON] На прохання відповідача вона забирала виконавчий лист, оскільки відповідач обіцяв надавати їй матеріальну допомогу. Проте відповідач на утримання двох дітей надає матеріальну допомоги у розмірі 500-800 грн. щомісячно, що недостатньо для утримання дітей. Також просить стягнути із відповідача понесені нею судові витрати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено такі факти і відповідні їх відносини: Сторони перебувають у шлюбі з 22.11.2003 року. Під час спільного проживання у них народилися сини - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження яких [PERSON], записаний як батько дітей. Рішенням Звенигородського райсуду від 13.12.2007 року стягнуто із [PERSON], на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від доходу відповідача, щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 07.12.2007 року і до повноліття дитини. На даний час неповнолітні діти [PERSON], [PERSON] проживають разом з позивачкою [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Гудзівської сільської ради №131 від 22.03.2018 року. Відповідач [PERSON] надає добровільну матеріальну допомогу в розмірі, що є недостатнім для задоволення потреб дітей. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд також врахував і те, що відповідач будь-яких доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоров'я, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, суду не надав. На підставі наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як у судовому засіданні доведено, що в даний час діти знаходиться на повному утриманні позивачки. Стягнути з [PERSON] 704,80 грн. судового збору на користь держави за розгляд справи в суді. Ч.2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем не було надано договору про надання правничої допомоги, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, крім квитанції №13 від 27.03.2018 року, тому суд вважає що в цій частині позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. ст. 180-184 Сімейного Кодексу України.

Outcome: partial