Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: стягнення з [PERSON] на її ([PERSON]) користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 12 000, 00 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з заявою і до досягнення сином повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період часу з серпня 2002 року по серпень 2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Починаючи з квітня 2013 року фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинились. На даний час вони проживають окремо, малолітній син [PERSON] проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Після розірвання шлюбу з її ([PERSON]) боку відповідачу не чинились перешкоди у спілкуванні з сином; відповідач брав участь у вихованні сина, регулярно з ним спілкувався та надавав грошове утримання, згідно усної домовленості у розмірі 12 00, 00 грн. щомісячно. Однак, з незрозумілих для неї підстав, в лютому та березні 2018 року відповідач зменшив грошове утримання сина до 2 000, 00 грн. на місяць, а починаючи з квітня 2018 року взагалі припинив надавати допомогу в утриманні сина. Вказані обставини змусили її звернутися до суду, так як, на даний час відповідач не забезпечує спільного сина; матеріальну допомогу в добровільному порядку не надає; щомісячної, сталої допомоги не має. В судовому засіданні представник позивачки на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі, з підстав викладених у позові. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували частково, а саме в частині визначеної позивачкою суми розміру аліментів (12 000, 00 грн.); проти стягнення з нього ([PERSON].) аліментів з урахуванням доходів, які він отримує не заперечував. Під час розгляду справи відповідач пояснив, що дійсно, починаючи з квітня 2018 року він перестав вчиняти перерахунок грошових коштів на картку позивачки (кошти на утримання сина), так як не може відслідкувати їх цільове призначення. Суд, заслухав пояснення представників сторін, відповідача, повно і всебічно з?ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об?єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 16 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що вчинено запис за №536 (а.с.4). Від шлюбу сторони ([PERSON] та [PERSON]) мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 16 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №536 розірвано (а.с.6). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки мають рівні права та обов?язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання (ст. 141 СК України). Таким чином, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.1, 5 ст.183 СК України). Під час розгляду справи, судом достовірно встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], яку дитина потребує. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров?я та матеріальне становище дитини; стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстав для звільнення [PERSON] від обов?язку утримання малолітнього сина, передбачених законом, судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини та порядку сплати аліментів в позасудовому порядку не досягнуто. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст.191 СК України). Дослідивши надані сторонами докази, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, при визначенні розміру аліментів, суд, вважає за необхідне стягнути аліменти саме в частці від заробітку відповідача, так як, [PERSON] працює за основною формою працевлаштування на посаді менеджера (управитель) із збуту по роботі з ключовими клієнтами ТОВ "С.К.С." з 01 червня 2018 року по теперішній час (заробітна плата [PERSON] починаючи з червня 2018 року по теперішній час складає 15 200, 00 грн., тобто щомісячно 3 800, 00 грн., без врахування відповідних податків й інших обов'язкових платежів); має постійний та регулярний заробіток. Інших доходів, а ні ж за основним місцем роботи [PERSON] не має. Доказів, які б свідчили, що [PERSON] має щомісячні доходи в більшому розмірі, а ні ж ті, що надані з боку відповідачу, позивачкою та її представником суду надано не було, не було їх встановлено і під час розгляду справи. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров?я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім?ї, яких він зобов?язаний утримувати, а також матеріальне становище сторін, стан здоров?я дитини, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково шляхом стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання спільної дитини, визначивши розмір аліментів, як того вимагає положення ст.183 СК України у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивачка не позбавлена можливості в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування або навчання дитини в порядку ст. 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України. Суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць (п.1) ч.1 ст.430 ЦПК України). Відповідно до ст.ст.141, 142 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: partial