Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

До Рівненського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] , про визнання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням: [ADDRESS] . Також просить суд зняти відповідачів з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Позовні вимоги мотивує тим, що є власницею нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Відповідачі хоч і зареєстровані у зазначеній квартирі, там не проживають понад десять років без поважних причин, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають, квартирою не цікавляться. В судове засідання позивач не з`явилася, від представника позивача до суду надійшла заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримала. Проте заочного розгляду справи не заперечили. В судове засідання відповідачі не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Надіслані на адресу відповідачів за місцем встановленої реєстрації документи, повернулися до суду без вручення адресатам за терміном зберігання. Про причини неявки відповідачі суд не повідомили, відзив не подали, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів. Від Управління забезпечення надання адміністративних послуг до суду надійшли письмові пояснення від 15.12.2020 року. Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №10638191 від 10.10.2013 року, виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області. 24 грудня 2018 року на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Маковейчук О.В. передано у власність 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №150944119 від 24.12.2018 року, виданого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області, Маковейчук О.В. є власником 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Реєстрація відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , підтверджується довідкою про склад сім`ї та/або кількість зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №45853 від 27.10.2020 року. 28.11.2017 року, 28.10.2019 року та від 30.10.2020 року складено акти про те, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] зареєстровані, але не проживають понад десять років. (а.с.13,14,15) Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317,319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.150 ЖК України, Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного суд робить висновок, що реєстрація і відсутність відповідачів у квартири [ADDRESS] створює позивачу перешкоди у користуванні майном, зокрема по сплаті комунальних послуг. Відповідачі відсутні за даним місцем реєстрації понад десять років. Відповідно до вимог частини другої ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідачів на користування житловим приміщенням підлягає припиненню відповідно до положень частини другої статті 405 ЦК України. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо позбавлення права користування спірним приміщенням. Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що вимога в частині подальшого зняття відповідачів з реєстрації до задоволення не підлягає, оскільки усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням є правовою підставою для зняття їх з реєстрації. Відповідно до ст.141 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати у рівних частках - судовий збір в сумі 840,80 грн., тобто по 280,27 грн. з кожного.

Outcome: partial