Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

У грудні 2015 року пози звернувся у суд з позовом, у якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 90692,06 грн., страхову франшизу розміром 1000 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач є винним у ДТП, внаслідок якої було заподіяно пошкодження його автомобілю. Сума страхового відшкодування 46447,13 грн. є недостатньою, оскільки вартість відновлювального ремонту становить 137139,19 грн. Тому вважає, що на підставі ст. 1194 ЦК України з відповідача повинен відшкодувати різницю у розмірі 90692,06 грн. Також просить стягнути з останнього 1000 грн. страхової франшизи. У добровільному порядку вказані суми відповідач не відшкодовує. Разом з цим, вказує, що йому було завдано моральних страждань, вартість компенсації яких оцінив у 5000 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на доводи й аргументи, що в цілому ідентичні викладеним у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засідання позов заперечили, пояснивши, що заявлені позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а самій ДТП сприяла груба необережність позивача, також просили у випадку стягнення відшкодування передати пошкоджений автомобіль відповідачу. Вислухавши пояснення сторін, представника, свідків, з'ясувавши обставини спору та оцінивши наявні докази у справі, суд прийшов на наступного висновку. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 25.09.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні проступку, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки порушення ним ПДР України, не обрання безпечної швидкості та не врахування дорожньої обстановки було прямою причиною ДТП, що сталася 22.08.2015 року о 17:40 год. на автодорозі Ковель-Володимиро-Волинськ-Червоноград-Жовква, у результаті якої відбулося зіткнення його автомобіля [NUMBER], з автомобілем марки «Опель Омега» д.н.з. Т47291. Постанова набрала законної сили 06.10.2015 року. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 17.02.2016 року відмовлено [PERSON] у поновленні строку на оскарження вище вказаної постанови, повернуто йому апеляційну скаргу. Згідно звіту № 2192/15 від 31.10.2015 року про оцінку вище вказаного автомобіля марки «Опель Омега», вартість відновлювального ремонту внаслідок пошкодження під час ДТП на момент дослідження становить 131347,13 грн. Ринкова вартість автомобіля складає 131347,13 грн. Крім цього, у звіті зазначено, що оскільки вартість ремонтних робіт 137139,19 грн. перевищує дійсну ринкову вартість автомобіля 131347,13 грн., то вартість відновлювального ремонту приймається рівним дійсній ринковій вартості останнього на момент дослідження. Як встановлено з письмових доказів, а саме страхового акту № 1.102.15.03538/Vesko24338 від 20.11.2015 року; платіжного доручення № 208012 від 23.11.2015 року ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 46447,13 грн. Із висновку № 2184 від 20.07.2016 року судової транспотно-трасологічної експертизи, проведеної за клопотанням відповідача, вбачається, що будь-яких істотних висновків щодо обставин, які мають значення для цієї справи, експертом зроблено не було. Висновки № 2185 від 17.08.2016 року судової авто технічної експертизи, також проведеної за клопотанням відповідача, є неоднозначними на поставлені питання, про що сам експерт неодноразово наголошує у висновку. Згідно показів свідка [PERSON], останній був присутній у салоні автомобіля відповідача, коли той розпочав маневр обгону, виїхавши на зустрічну смугу руху, транспортний засіб "Опель Омега" без подання сигналу повороту різкл повернув на автозаправну станцію, внаслідок чого водій [PERSON] вдарив його у ліве крило. Свідок [PERSON] суду надав покази, відповідно до яких він теж їхав із [PERSON] у салоні автомобіля ВАЗ-2109 у момент ДТП, за маневрами водіїв не слідкував. Відповідно до показів свідка [PERSON], останній був присутній у салоні автомобіля позивача у момент ДТП, бачив, що останній включив сигнал повороту перед поверненням ліворуч на АЗС. Надаючи правову оцінку зазначеним вище фактам й обставинам справи, суд звертає увагу на те, що в силу приписів ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). На думку суду, є доведеною належним чином вина відповідача у пошкодженні автомобіля позивача внаслідок ДТП. Встановлено, що позивач отримав страхову виплату у сумі 46447,13 грн., проте її розмір обєктивно не покриває вартість відновлювального ремонту, що становить 131347,13 грн. Позивач відмовився визнати автомобіль фактично знищеним, здійснив відновлення шляхом ремонту. Беручи до увагу викладене та з огляду на приписи ст.ст. 22, 1194 ЦК України, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою страховим відшкодуванням підлягають до задоволення. Однак слід уточнити, що розмір такої різниці повинен становити не 90692,06 грн., а 84900 грн. (131347,13 - 46447,13=84900). Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу на те, що згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На думку суду, обставини справи обєктивно й переконливо не свідчать про те, що позивачу було завдано моральної шкоди діями відповідача та наявний причино-наслідковий зв'язок цього. Належний та допустимих доказів цього не надано. Тому у задоволенні вимог про стягнення відповідної компенсації суд не вбачає підстав. Відносно доводів і заперечень відповідача і його представника (зокрема, що стосується передачі пошкодженого майна), обґрунтованих покликаннями на розяснення, викладені у п.п. 14, 15 постанові пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, суд звертає увагу сторін, що дані розяснення сформульовані на основі ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак вказана стаття Закону була змінена і з 04.02.2013 року діє в новій редакції, натомість постанова пленуму датована 01.03.2013\~ року і як свідчить порівняльно-правовий аналіз чинної редакції Закону та п.п. 14, 15 постанови, у останній зміни Закону дотепер не враховані. Зокрема, за Законом особа, яка компенсувала шкоду потерпілому, право на залишки транспортного засобу не отримує. Щодо покликань відповідача і його представника на наявність грубою необережності у діях позивача, що сприяла виникненню ДТП, суд зазначає, що постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 25.09.2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні цієї ДТП, а інші докази, зокрема, висновки експертиз, покази свідка, переконливо не доводять того, що у діях позивача мала місце груба необережність. Разом з цим, покази свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки останні спростовуються вище викладеним. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial