Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 13.04.2020 сталася ДТП за участю автомобіля «DAF», державний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля «Cadillac SRX», державний номер [NUMBER] , під керуванням позивача. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 30.09.2020 винним у вчиненні вказаної ДТП визнано [PERSON] Автомобіль«Cadillac SRX», державний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП зазнав ушкодження. Цивільно-правова відповідальність «DAF», державний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «УПСК» згідно полісу АО №4720960, з франшизою у розмірі 2600 грн. ПрАТ «УПСК» перерахувало позивачу страхове відшкодування в розмірі 15000,00 грн. за виключенням франшизи у розмірі 2600 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму невиплаченого страхового відшкодування у вигляді франшизи в розмірі 2600 грн., моральну шкоду в розмірі 4000,00грн., оскільки втратив свій особистий час та порушився звичний устрій життя, витрати на правничу допомогу в розмірі 7100,00грн. та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача суму невиплаченого страхового відшкодування у вигляді франшизи в розмірі 2600 грн.,матеріальну шкоду в розмірі 2999,83грн., моральну шкоду в розмірі 4000,00грн., оскільки втратив свій особистий час та порушився звичний устрій життя, витрати на правничу допомогу в розмірі 7100,00грн. та судовий збір . Представник відповідача в засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив обставини на які посилається позивача Суду пояснив, що сплачувати відшкодування має страховик, так як його автомобіль застрахований. Також вважає спірним розмір відшкодування, а також позивачем не надано належних доказів. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Згідно роз`яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що 13.04.2020 сталася ДТП за участю автомобіля «DAF», державний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля «Cadillac SRX», державний номер [NUMBER] , під керуванням позивача. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 30.09.2020 винним у вчиненні вказаної ДТП визнано [PERSON] . Згідно з вимогамист. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена вище наведеною постановою та в силу ч. 4 ст. ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Власником автомобіля «Cadillac SRX», державний номер [NUMBER] на момент дорожньо- транспортної пригоди був [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію від 12.06.2019року (а.с. 27). Відповідно до п.2.2 договору купівлі- продажу транспортного засобу № 7620/20/001924 від 25.03.2020 між ТОВ « Макроторг М.М.П» та [PERSON] право власності на автомобіль «Cadillac SRX», державний номер [NUMBER] з 25.03.2020 набув [PERSON] . Таким чином на момент ДТП власником автомобіля «Cadillac SRX», державний номер [NUMBER] вже був [PERSON] , який є сином позивача. Згідно доручення власника автомобіля«Cadillac SRX», державний номер [NUMBER] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Флорізяк О.В. позивачу дозволено вчиняти дії відносно даного транспортного засобу. Цивільно-правова відповідальність «DAF», державний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «УПСК» згідно полісу АО №4720960, з франшизою у розмірі 2600 грн.( а.с.17). ПрАТ «УПСК» перерахувало позивачу страхове відшкодування в розмірі 15000,00 грн. за виключенням франшизи у розмірі 2600 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно із частинами 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У відповідності до ст. 36.6 вказаного вище Закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми франшизи у розмірі 2600,00 грн. є законними та обґрунтованими. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95" Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач загальну суму завданої [PERSON] моральної шкоди оцінює в 4 000,00 грн., при цьому обґрунтовує його стражданнями яких зазнав у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу. Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не надано докази, що підтверджують факт завдання моральної шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем моральної шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Позивачем також не вказано, з яких міркувань він виходив, визначаючи суму моральної шкоди в розмірі 4000 грн., розрахунку розміру моральної шкоди позивачем не надано, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача. на користь позивача моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. Окрім того позивачем збільшено розмір позовних вимог відповідно до яких просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки в розмірі 2999,83грн., посилаючись на те. що позивач змушений був витратити додаткові кошти на поїздку до іншого місця, проживання там та харчування з метою придбання запчастин на пошкоджений автомобіль. Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дослідивши докази, надані позивачем, про додаткові витрати, понесені на переїзд та проживання,критично ставиться до наданих копій фіскальних чеків, не вбачає їх цільове призначення, а саме, причинно- наслідковий зв`язок з пошкодженням автомобіля та завдання шкоди відповідачем. Окрім того представник відповідача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 7100,00грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як убачається з письмових матеріалів справи, між адвокатом АО « Волощук та партнери» та позивачем був укладений Договір про надання правової допомоги від 25.06.2020. Відповідно до акту надання послуг убачається, що позивач поніс витрати на правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги від 25.06.2020 на загальну суму 7100,00 грн. Відповідно до акту №1 убачається, що позивач отримав відповідні послуги на витрати на правову допомогу, а саме: ознайомлення з матеріалами та документами наданими замовником -500,00грн.; консультування та погодження правової позиції замовника за наданими ним матеріалами - 600,00грн; підготовка і подача апеляційної скарги до апеляційного суду м. Києва - 2000,00грн.;підготовка та подача документів, проведення переговорів зі страховою компанією ПрАТ» УПСК», з метою отримання суми страхового відшкодування -1000,00грн.; підготовка та погодження зі страховою компанією ПрАТ « УПСК» угоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування -500,00грн.; підготовка та подача позовної заяви до Оболонського районного суду м. Києва - 2000,00грн.; формування пакету документів та копій документів необхідних для подачі позовної заяви до Оболонського районного суду м. Києва - 500,00грн. На загальну суму 7100,00грн.( а.с.22) . Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню в сумі 2000,00грн. за послугу підготовки та подачі позовної заяви до Оболонського районного суду м. Києва, оскільки інші послуги були надані за підготовку і подачу апеляційної скарги та врегулювання питання з страховою компанією. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial