Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: Київська державна нотаріальна контора № 15 про визначення частки померлого у спільній сумісній власності, встановлення належності правовстановлюючого документу. Позовна заява обґрунтована тим, що 18.08.2003 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] уклали договір обміну, щодо квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка в подальшому належала їм в рівних долях. [INFO] помер [PERSON] , внаслідок чого відкрилась спадщина. При зверненні до Київської державної нотаріальної контори № 15, було встановлено, що в договорі обміну від 18.08.2003 року невизначені частки за кожним власником, а також є розбіжності в прізвищах власників, а саме у позивача 1 в паспорті зазначено [PERSON] , а в договорі обміну [PERSON] ; в свідоцтві про народження у позивача 2 зазначено - [PERSON] в паспорті [PERSON] в договорі обміну [PERSON] ; у померлого, відносно якого відкрилася спадщина, в свідоцтві про смерть [PERSON] , в договорі обміну [PERSON] . Таким чином, оскільки не встановлені частки та є розбіжності в правовстановлюючих документах, позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою суду від 08.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Відповідно до ухвали, що внесена до протоколу судового засідання від 11.03.2021 року було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Згідно з ухвалою, що внесена до протоколу судового засідання від 12.05.2021 року було здійснено заміну неналежного відповідача Головного територіального управління юстиції у м. Києві на належного, а саме Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України в м.Києві. Позивачі та їх представник вимоги у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали, просили задовольнити. Представник Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в м. Києві у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Представник Київської державної нотаріальної контори № 15 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи сповіщений належним чином. В ході розгляду справи від представника третьої особи надійшла заява про здійснення розгляду справи у відсутності представника третьої особи та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів та їх представника, судом встановлено наступне. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 18.08.2003 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] уклали договір обміну, щодо квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки КВ-2020 № 32716 від 20.10.2020 повідомлено, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, кв. [ADDRESS] , на праві власності зареєстрована за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договору обміну, посвідченого КДНК № 1 від 18.08.1993 № 4-4365, та зареєстрованого в Бюро 06.09.1993 за реєстровим № 36495. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/з № 13143 ) Згідно копії свідоцтва про шлюб (викладеного російською мовою) « [PERSON] , 1936 г.р., с. Ефремовка, Богдановский район, Грузинск ССР» уклав шлюб з [PERSON] », 1944 г.р., г. Тюмень», внаслідок укладення шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] » Згідно копії свідоцтва про народження (викладеного російською мовою) « [PERSON] » народилась [INFO] , батьками зазначені « [PERSON] , [PERSON] ». Як вбачається з копії паспортів, прізвище ім`я та по батькові позивачів вказано, як [PERSON] , яка народилась [INFO] , [PERSON] , яка народилась [INFO] . Таким чином, суд дійшов висновку, що внаслідок міжмовного перетворення при видачі договору обміну посвідченого Першою рівненською державною нотаріальною конторою від 18.08.1993 року, була допущена помилка в написанні імені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. (п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України) Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме: договору обміну, що посвідчений Першою рівненською державною нотаріальною конторою від 18.08.1993 року зареєстровано в реєстрі за № 4-4365, та записано в реєстрову книгу за № 36495, та виданий на ім`я: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , необхідно позивачам для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Згідно пояснень наданих 15 КДНК було повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину за законом по спадковій справі № 1042/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований до смерті за адресою: [ADDRESS] , видати неможливо, оскільки, як вбачається з матеріалів спадкової справи, згідно документу, що встановлюють право власності на майно, а саме: Договору, посвідченого Першою київською державною нотаріальною контрою 18 серпня 1993 року за реєстровим № 4-4365 та згідно Інформаційної довідки, виданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2020 № 32716 від 20 жовтня 2020 року, не вказано в яких частках було набуте майно. Вищевказана квартира перебуває у спільній сумісній власності, не існує тих часток, які підлягали спадкуванню, тобто не можливо визначити частку, яка спадкується, в результаті чого неможливо ідентифікувати, яка частина вищевказаної квартири належить померлому гр. [PERSON] , що унеможливлює визначення складу спадкового майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю (ч. 1 ст. 369 ЦК України). Зі змісту ст. 370 ЦК України слідує, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З правового аналізу положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012 нотаріусами України слідує, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України «Про нотаріат», Наказом Мінюсту «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя. Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішується в суді. Таким чином, враховуючи те, що будь-якої домовленості між співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , щодо розміру їх часток не було, суд дійшов висновку визначити частки [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] у праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , є рівними і становлять по 1/3 частині на кожного зі співвласників. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи. При цьому, судом встановлено, що в поданій позовній заяві позивачками помилково вказано, в прохальній частині позову встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме договір обміну посвідчений Київською державною нотаріальною конторою №1 від 18.08.1993 року за № 4-4365, та зареєстрованим за реєстровим № 36495, що не відповідає інформації, зазначеній у вищевказаному договорі, а відтак суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме договір обміну посвідчений Першою рівненською державною нотаріальною конторою від 18.08.1993 року зареєстровано в реєстрі за № 4-4365, та записано в реєстрову книгу за № 36495, та виданий на ім`я: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить: [PERSON] який помер [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] [INFO] . Враховуючи наведене та

Outcome: partial