Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] свої вимоги про розірвання шлюбу обґрунтував тим, що 28.07.2013 вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Сімейне життя в них не склалося, вони припинили подружнє життя, проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують. [PERSON] просив розірвати їх шлюб. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтувала тим, що після одруження вони з [PERSON] проживали в квартирі [ADDRESS], яка придбана ним до шлюбу. Квартира була лише частково придатна до проживання. Необхідно було завершити будівельні роботи в двох кімнатах, лоджіях, коридорі. В [PERSON] були дошлюбні заощадження в банку в розмірі 34 110 грн. та 3500 доларів США. Вказані гроші вона зняла з банківського рахунку та надала відповідачу на ремонт квартири. В період шлюбу вони за спільні кошти придбали наступне майно, яке знаходиться в вищевказаній квартирі: шафу-купе, вітальню, домашній кінотеатр, меблі у спальну кімнату, матрац, м'який куточок, мікрохвильову піч, м'ясорубку, кухонні меблі, посуд, тюль і штори, стінку в залу, постільні приналежності та білизну, телевізор, смарт телевізор, люстри, покриття на підлогу, газову плиту, витяжку, духовку, холодильник, пральну машину. Всього на загальну суму 136 000 грн. А також, за спільні кошти сторони придбали автомобіль SKODA - OKTAVIA TOUR, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 212 446,67 грн. Таким чином, загальна вартість всього спільного сумісного майна складає 315 446,67 грн. [PERSON] просила суд при вирішенні спору про поділ майна відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, збільшити частку майна дружини до 2/3, оскільки після народження дитини відповідач [PERSON] залишив її без засобів до існування, загалом не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї допомоги на утримання та виховання дитини не надавав. [PERSON] просила суд поділити спільне сумісне майно подружжя в наступному порядку. У власність [PERSON] виділити: шафу-купе, вітальню, домашній кінотеатр, меблі у спальну кімнату, матрац, м'який куточок, мікрохвильову піч, м'ясорубку, кухонні меблі, посуд, тюль і штори, стінку в залу, постільні приналежності та білизну, телевізор, смарт телевізор, люстри, покриття на підлогу, газову плиту, витяжку, духовку, холодильник, пральну машину, які є предметами домашнього вжитку та перебувають у квартирі [PERSON] У власність [PERSON] виділити автомобіль SKODA - OKTAVIA TOUR, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 212 446,67 грн. Визнати за [PERSON] право приватної власності на 126 860 грн., які є її особистим дошлюбним майном, та зобов'язати [PERSON] повернути їх позивачу. Стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник адвокат Іванова В.О. позов про розірвання шлюбу підтримали повністю та наполягали на його задоволенні. Зустрічний позов [PERSON] визнав частково. Погодився сплатити [PERSON] половину вартості автомобіля SKODA - OKTAVIA TOUR, яку оцінює в 30000 грн. Не погодився з оцінкою майна [PERSON], оскільки вона є завищеною. Повідомив, що придбав за особисті кошти до шлюбу таке майно: шафу купе; меблі у спальню, кухонні меблі, стінку в залу, варочну поверхню (газову плиту), вбудовану духовку, холодильник «Атлант», витяжку, пральну машину «Індезіт». Купили за спільні кошти: домашній кінотеатр, два килими, тюлі та штори, дві люстри. Вітальні в них не було. Повернув [PERSON] наступне майно: ковдри, посуд, постільну білизну, покривала. Квартира є його особистою власністю. Після шлюбу вони тільки спільно у квартирі пофарбували стіни та зробили підлогу. Всі роботи він виконував сам за власні кошти. У кімнаті та коридорі підчас шлюбу вони зробили стелю. Ремонтні роботи проводилися 12 серпня 2013 року. Жодних коштів для ремонту квартири [PERSON] не давала, так як на той час вона ще не проживала в квартирі в м. Ірпінь, а працювала в банку в місті Бар. Як видно з виписки банку [PERSON] знімала кошти зі свого рахунку з 25 грудня 2013 року по 21 березня 2014 року. А ремонтні роботи проводилися 12 серпня 2013 року. Після припинення стосунків [PERSON] повернув речі [PERSON] та дав 10 000 грн. на утримання дитини. Вважає автомобіль SKODA - OKTAVIA TOUR, державний номерний знак [NUMBER], його особистою власністю, оскільки він придбаний за кошти отримані від продажу належних йому двох автомобілів Фольксваген Транспортер та Фольксваген Венто. Крім того, на купівлю автомобіля кошти позичили йому брат [PERSON] та матір [PERSON] У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] свої позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя підтримали повністю, наполягали на його задоволенні. Погодилися із запропонованою [PERSON] оцінкою вартості майна, крім автомобіля. Проти позову про розірвання шлюбу не заперечували. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є рідним братом [PERSON] Останній продав два автомобілі: Фольксваген Транспортер та Фольксваген Венто та купив автомобіль SKODA - OKTAVIA TOUR, державний номерний знак [NUMBER]. Свідок позичав йому гроші. [PERSON] кошти повернув. Мати продала будинок та розділила між ними кошти. За спільні кошти подружжя [PERSON] свідку нічого не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні скористалася своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, не давати пояснення. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. 28 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 28.07.2013 року серія [NUMBER]. Як зазначають ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. У судовому засіданні встановлено, що сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, а тому їх шлюб існує формально та підлягає, за таких обставин, розірванню. Від шлюбу в сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження віл 12.01.2016 року, серія [NUMBER]. Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Згідно даних Довідки-рахунку №010914 автомобіль SKODA - OKTAVIA TOUR, державний номерний знак [NUMBER] придбаний 20.01.2015 року та зареєстрований на ім'я [PERSON] (а.с.108). Тобто автомобіль придбаний під час шлюбу та підлягає поділу як спільне майно подружжя. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №533Е-05/17 від 26.05.2017 року середня ринкова вартість автомобіля SKODA - OKTAVIA TOUR, 2005 року виготовлення, об'єм двигуна 1986, станом на 26.05.2017 складає 212 446,67 грн. (а.с.43). Вказаний висновок суд приймає як належний та допустимий доказ, в розумінні ст. 76-78 ЦПК України, оскільки він підготовлений судовим експертом (Свідоцтво №1052) (а.с.50) на замовлення учасника справи (ч.3 ст. 102 ЦПК України). Відповідач [PERSON] не скористався правом провести власну оцінку автомобіля приймаючи до уваги факт перебування спірного автомобіля у його користуванні. Натомість, на час перебування справи про поділ майна у суді, [PERSON] провів її відчуження. За таких обставин підлягає присудженню [PERSON] грошова компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль у розмірі 106223,33 грн. Факт придбання автомобіля SKODA - OKTAVIA TOUR [PERSON] за власні кошти, які отриманні від продажу належних йому до шлюбу автомобілів Фольксваген Транспортер та Фольксваген Венто, та позичених у брата [PERSON] та матері [PERSON], у судовому засіданні недоведений. Судом встановлено, що [PERSON] мала дошлюбні заощадження в банку в розмірі 34 110 грн. (договір (контракт) № [NUMBER] від 14 листопада 2012 року) та 3500 дол. США (договір (контракт) № [NUMBER] від 28 червня 2013 року). Письмовими доказами, зокрема виписками Банку ПАТ «МІБ», доведено, що [PERSON] вказані кошти зняла з банківського рахунку: 25.12.2013 року - 20 000 грн.; 28.02.2014 - 14110,15 грн.; 19.03.2014 року - 1500 дол. США; 20.03.2014 року - 1500 дол. США; 21.03.2014року - 500 дол. США. (а.с.32-37). Однак, факт передачі вказаних грошових коштів [PERSON] та факт використання таких коштів для придбання будівельних матеріалів та проведення ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS], яка належить відповідачу, залишається недоведеним жодним доказом. А тому, вимога [PERSON] про визнання за нею право приватної власності на 126 860 грн., які є її особистим дошлюбним майном, та зобов'язати [PERSON] повернути їх позивачу, задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що сторони під час шлюбу придбали наступне майно: шафу-купе вартістю 8000 грн., вітальню вартістю 2100 грн., домашній кінотеатр вартістю 3246 грн., меблі у спальну кімнату вартістю 2662 грн., матрац вартістю 2662 грн., м'який куточок вартістю 12000 грн., мікрохвильову піч вартістю 1500 грн., м'ясорубку вартістю 1000 грн., кухонні меблі вартістю 3000 грн., посуд вартістю 5000 грн., тюль і штори вартістю 5000 грн., стінку в залу вартістю 8000 грн. постільні приналежності та білизну вартістю 5000 грн., телевізор вартістю 3564 грн., смарт телевізор вартістю 5499 грн., дві люстри загальною вартістю 1200 грн., покриття на підлогу вартістю 2000 грн., газову плиту вартістю 1992,60 грн., витяжку вартістю 765 грн., духовку вартістю 5000 грн., холодильник вартістю 4406,40 грн., пральну машину вартістю 2114 грн. Всього на загальну суму 85711 грн. Вартість майна визначена за погодженням між подружжям у судовому засіданні. [PERSON] погодилася на оцінку майна, запропоновану [PERSON] та підтверджену відповідними товарними чеками. Майно знаходиться у квартирі [PERSON] [ADDRESS], яка є його особистою власністю. Вимога [PERSON] виключити із спільного майна подружжя: шафу купе; меблі у спальню, кухонні меблі, стінку в залу, варочну поверхню (газову плиту), вбудовану духовку, холодильник «Атлант», витяжку, пральну машину «Індезіт», оскільки вони придбані за його особисті кошти до шлюбу, задоволенню не підлягає, оскільки недоведена належними та допустимими доказами. В наданих суду [PERSON] товарних чеках та накладних (а.с.66-70) відсутнє прізвище покупця, що унеможливлює встановити ким був придбаний товар, який саме товар та коли саме. Факт повернення [PERSON] окремого майна позивачу, зокрема ковдри, посуду, постільної білизни, покривала, також не доведений у судовому засіданні. Враховуючи те, що вказані речі є предметами домашнього вжитку та перебувають у квартирі [PERSON] а також те, що [PERSON] погодилася на грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності, необхідно їх виділити у власність [PERSON] та залишити у його квартирі, а половину їх вартості стягнути на користь [PERSON] у розмірі 42855,50 грн. Вимога [PERSON] відступити при поділі майна від засад рівності часток подружжя та збільшити частку майна дружини до 2/3, оскільки [PERSON] після народження дитини залишив її без засобів до існування, загалом не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, допомоги на утримання та виховання дитини не надавав, задоволенню не підлягає, оскільки не доведена у судовому засіданні. Так, у пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Позивач [PERSON] в обґрунтування зазначеного відступу посилалася на те, що [PERSON] після народження дитини залишив її без засобів до існування, загалом не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, допомоги на утримання та виховання дитини не надавав. На підтвердження цих обставин позивачем не надано жодного доказу. Посилання [PERSON] на те, що відсутня будь-яка фінансова допомога з боку відповідача на утримання дитини спростовується розрахунками по аліментах, виданих Ірпінським міським відділом ДВС ГТУЮ у Київській області, із якого вбачається, що за 2018 рік [PERSON] сплачено аліментів у розмірі 25200 грн., станом на 06.07.2018 року заборгованість по аліментах складає 2476,83 грн. що свідчить про те, що [PERSON] сплачує аліменти на утримання дитини. (а.с.167). Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 640 грн., оскільки вони підтвердженні квитанцією № 5 від 06.03.2017 (а.с.1). Оскільки позов [PERSON] задоволено частково, тому з урахуванням вищевикладеного та вимог Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: 1697 грн. по сплаті судового збору; 320 грн. по сплаті судового збору за забезпечення позову, 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а загалом 7017,00 грн.

Outcome: partial