Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «МК-Сервіс», в якому з урахуванням поданих уточнень (а.с.13,27) зазначив, що з 11 січня 2018 року він перебував у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, а 28 вересня 2018 року був звільнений відповідно до наказу № 72 за ініціативою роботодавця. В день звільнення на його користь не були виплачені всі суми, що належали йому від підприємства, не надано повного розрахунку та відповідних документів про правильність та повноту нарахувань та компенсацій, що є грубим порушенням його прав та вимог ст.ст.116, 117 КЗпП України з боку роботодавця. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь: -заборгованість із заробітної плати за період часу з січня по серпень 2018 року в розмірі 5614 грн 99 коп та за період часу з 01 вересня по 21 вересня 2018 року у розмірі 3904 грн 79 коп; -компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період часу з 11 січня 2018 року по 29 вересня 2018 року (до дати звільнення) у розмірі, передбаченому законодавством - 1138 грн 97коп; -компенсацію за весь час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст.117 КЗпП України з 22 вересня 2018 року до ухвалення судового рішення, з розрахунку середньоденного заробітку - 162 грн 71 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивача зазначив, що загальний розмір заборгованості по заробітній платі за період часу з січня по серпень 2018 року та з 01 вересня по 21 вересня 2018 року в розмірі 9349 грн 68коп визначений як різниця між відомостями про виплачені [PERSON] доходи, зазначеними в довідці з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків № 32 від 15 січня 2019 року та відомостями, зазначеними у виписці по картковому рахунку позивача № [NUMBER] . Позивач [PERSON] зазначив, що під час роботи в ТОВ «МК-Сервіс» заробітну плату він отримував як шляхом перерахування на банківський рахунок, так і в касі підприємства. Про виплату заробітної плати в касі підприємства щоразу повідомляв безпосередній керівник. У вересні 2018 року йому заробітну плату не сплачували і у відомості на виплату готівки № 90 він не розписувався. 28 вересня 2018 року йому видали копію наказу про звільнення та оригінал трудової книжки, але про можливість отримати грошові кошти в касі підприємства не повідомляли. При цьому позивач не заперечував, що отримуючи періодично заробітну плату в касі підприємства, був обізнаний про можливість отримати там належні належні грошові кошти. 28 вересня 2018 року він не працював, оскільки подавши 21 вересня 2018 року заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, з 22 вересня 2018 року на роботу не виходив, вважаючи, що діяв правомірно. Ані з усною, ані з письмовою вимогою до ТОВ «МК-Сервіс» щодо виплати належної йому заробітної плати не звертався. Під час розгляду справи судом, також не звертався із заявою про виплату депонованої заробітної плати. Відповідачі Ломакін С.В. та Пропльоткіна О.В. заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. Пропльоткіна О.В. зазначила, що виплата заробітної плати на підприємстві здійснюється як через банк, так і через касу підприємства, про що працівників в усній формі при кожній виплаті повідомляють керівники відповідних структурних підрозділів. Відомості про нараховану заробітну плату видаються на вимогу працівника, але [PERSON] за час роботи на підприємстві з цього приводу не звертався. Заборгованості по заробітній платі ТОВ «МК-Сервіс» перед [PERSON] за період часу з січня по серпень 2018 року не має, всі суми сплачені на його користь. Заробітну плату за першу половину вересня 2018 року в розмірі 1731грн 49 коп [PERSON] сплачено через касу, з урахуванням написаної ним заяви про виплату відпускних разом із черговою виплатою заробітної плати. Заробітну плату за другу половину вересня 2018 року в розмірі 1411грн 87 копійок [PERSON] не прийшов отримати в касі ані в день звільнення, ані згодом, тому вона була депонована у встановленому законодавством порядку і позивач має можливість її отримати у будь-який час, звернувшись із відповідною заявою на підприємство. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах із відповідачем - з 11 січня 2018 року по 28 вересня 2018 року працював водієм автотранспортних засобів віддаленого складу м.Краматорська та був звільнений відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7). Відповідно до наказу ТОВ «МК-Сервіс» від 10 січня 2018 року № ЗК00000006-0000000471 [PERSON] з 11 січня 2018 року було прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів відділу транспортної логістики м.Краматорська із окладом 3840 грн та 40-годинним робочим тижнем (а.с.61). 22 вересня 2018 року [PERSON] за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся до відповідача із заявою від 21 вересня 2018 року про звільнення за власним бажанням, яка була отримана відповідачем 25 вересня 2018 року (а.с.84-85). З 22 вересня 2018 року [PERSON] не виходив на роботу, вважаючи, що на підставі раніше поданої заяви має бути звільнений із займаної посади за власним бажанням, що підтверджується його поясненнями в судовому засіданні та табелем обліку робочого часу (а.с.83). 28 вересня 2018 року [PERSON] було звільнено з роботи відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України за прогул, що підтверджується копією наказу №ЗК000000072-0000000471 від 28 вересня 2018 року (а.с.62). Як вбачається з п.2.4, 3.1, 3.2, 3.4 Положення про оплату праці працівників ТОВ «МК-Сервіс», на підприємстві застосовується погодинна оплата праці; нарахування заробітної плати здійснюється два рази на місяць згідно із штатним розписом та табелем використання робочого часу; видача заробітної плати за відпрацьовану другу половину місяця здійснюється до 7 числа наступного місяця та видача за першу половину місяця до 22 числа поточного місяця шляхом перерахування на карткові рахунки працівників або готівкою із каси підприємства (а.с.87-88). Згідно штатного розкладу ТОВ «МК-Сервіс» станом на 01 січня 2018 року посадовий оклад водія автотранспортного засобу віддаленого складу м.Краматорська становив 3840 гривень, тривалість відпустки - 24 календарних дні (а.с.77-78). Згідно штатного розкладу підприємства станом на 01 квітня 2018 року посадовий оклад водія автотранспортного засобу віддаленого складу м.Краматорська становив 4150 гривень, тривалість відпустки - 24 календарних дні (а.с.79-80). Розмір середньогодинної заробітної плати [PERSON] становить 24 грн 26коп (а.с.35). Відповідно довідок ТОВ «МК-Сервіс» від 05 грудня 2018 року № ЗК000000078 (а.с.34, 41-42, 43) за період часу з січня по вересень 2018 року [PERSON] було нараховано заробітну плату у загальному розмірі 39421грн 47 коп (з урахуванням податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 7095грн 87коп та військового збору у загальному розмірі 591грн 33коп та до сплати відповідачу за цей період підлягало 31734грн 27коп (за вирахуванням утриманих податків). Дослідивши відомості на виплату готівки № 23 за січень 2018 року, № 47 за січень 2018 року, № 96 за лютий 2018 року, № 8 за липень 2018 року, № 23 за липень 2018 року, № 90 за вересень 2018 року (а.с.44-56) та банківські відомості про перерахування заробітної плати від 22 лютого 2018 року, від 07 березня 2018 року, від 22 березня 2018 року, від 06 квітня 2018 року, від 20 квітня 2018 року, від 07 травня 2018 року, від 22 травня 2018 року, від 06 червня 2018 року, від 21 червня 2018 року, від 06 липня 2018 року, від 21 серпня 2018 року, від 07 вересня 2018 року (а.с.89-127), суд дійшов висновку про те, що [PERSON] в повному обсязі у строки, передбаченні Положенням про оплату праці (а.с.87-88) виплачена нарахована заробітна плата за період часу з січня 2018 року по першу половину вересня 2018 року. Дослідивши виписку по банківському рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період часу з 18 січня 2018 року по 18 січня 2019 року (а.с.30), суд дійшов висновку про те, що викладені в ній відомості про сплату відповідачем заробітної плати за період часу з 22 лютого 2018 року по 07 вересня 2018 року у загальному розмірі 22975 грн 92 коп повністю збігаються із сумами та датами сплати заробітної плати на користь позивача, зазначеними в довідках ТОВ «МК-Сервіс» від 05 грудня 2018 року № ЗК000000078 (а.с.34, 41-42, 43). При цьому суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що частина належної позивачу заробітної плати за спірний період була сплачена через касу підприємства (а.с.44-56), що в повній мірі узгоджується з п. 3.4 Положення про оплату праці (а.с.87-88) і відповідно ці суми не відображені у банківський виписці, але це жодним чином не свідчить про невиконання роботодавцем обов`язку сплатити на користь [PERSON] заробітну плату та існування заборгованості, тому доводи представника позивача з цього приводу є неспроможними. Крім того, суми нарахованих [PERSON] доходів за період часу з 1 по 3 квартал 2018 року: 12444грн 26 коп, 14412грн 60 коп та 12564грн 61 коп, які зазначені у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 15 січня 2019 року № 32 (а.с.31) повністю збігаються із відомостями про суми нарахованої та виплаченої на користь позивача заробітної плати, які містяться у довідках ТОВ «МК-Сервіс» від 05 грудня 2018 року № ЗК000000079 (а.с.34, 41-42, 43), зважаючи на що доводи представника позивача щодо існування заборгованості є неспроможними. Що стосується заборгованості по заробітній платі за вересень 2018 року, суд дійшов наступних висновків. З 10 вересня 2018 року по 19 вересня 2018 року [PERSON] перебував у щорічній відпустці тривалістю 10 календарних днів на підставі наказу від 04 вересня 2018 року № ЗК000000277-0000000471 (а.с.82). Згідно заяви [PERSON] від 04 вересня 2018 року про надання відпустки з 10 вересня 2018 року (а.с.138), останній просив здійснити виплату відпускних разом із черговою виплатою заробітної плати. З 20 вересня 2018 року по 21 вересня 2018 року Копиця перебував у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю 2 календарних дні на підставі наказу від 20 вересня 2018 року № ЗК000000292-0000000471 (а.с.81). Отже, у вересні 2018 року [PERSON] було відпрацьовано 6 робочих днів - 40 годин, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу за вересень 2018 року (а.с.83). Відповідно до довідки ТОВ «МК-Сервіс`м про нарахування та утримання (а.с.36а) норма годин [PERSON] за вересень 2018 року становила 164 години, оклад згідно штатного розпису - 4150 грн. [PERSON] було нараховано за вересень 2018 року 3904 грн 79 коп, які складаються із: -оклад за відпрацьований час (45 годин) - 1138 грн 72коп; -оплата 10 днів відпустки - 1627 грн 10 коп, -компенсація 7 днів відпустки - 1138 грн 97коп. Із нарахованих сум було утримано ПДФО18% - 702 грн 86 коп та військовий збір - 58 грн 57 коп, а всього - 761грн 43коп. За першу половину вересня 2018 року було виплачено 1731 грн 49 коп, а депоновано - 1411 грн 87 коп. Відповідно до розрахунку ТОВ «МК-Сервіс» компенсація за невикористані [PERSON] . 7 календарних днів відпустки становить 1138грн 97 коп (а.с.32) і суд звертає увагу на те, що ця сума включена до заробітної плати за вересень 2018 року. Заробітну плату за першу половину вересня 2018 року у розмірі 1731грн 49 коп [PERSON] було сплачено, що підтверджується копією наявної в матеріалах справи відомості на виплату готівки № 90 за вересень (а.с.55-56). Доводи [PERSON] та його представника [PERSON] щодо неотримання позивачем заробітної плати за першу половину вересня 2018 року та стосовно того, що підпис у зазначеній відомості виконаний не ним суд до уваги не приймає, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин ані позивач, ані його представник не надали. Як вбачається з бухгалтерської довідки, [PERSON] не отримав розрахунок при звільненні, оскільки не з`явився у касу ТОВ «МК-Сервіс», у строки, передбачені п.18 Положення про ведення касових операції у національній валюті України», затвердженого Постановою НБУ від 29 грудня 2017 року № 148, а саме з 28 вересня до 02 жовтня 2018 року, у зв`язку з чим не отримана сума грошових коштів була депонована (а.с.33). Відповідно до відомості на виплату готівки № 92 за вересень 2018 року, частина належної [PERSON] заробітної плати за вересень 2018 року у розмірі 1411 грн 87 коп була депонована (а.с.57-58), що також підтверджується випискою з книги аналітичного обліку депонованої заробітної плати за період часу з 01 вересня по 30 вересня 2018 року (а.с.36). Крім того, як вбачається із звіту ТОВ «МК-Сервіс» про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вересень 2018 року (а.с.156-169), зокрема, з таблиці № 6 (а.с.163-169) із загальної суми заробітної плати [PERSON] за вересень 2018 року в розмірі 3904грн 79 коп (2277грн 69 коп +1627грн 10коп) роботодавцем було сплачено єдиний соціальний внесок у загальному розмірі 859грн 05коп. Суд не бере до уваги в якості належного доказу наданий представником відповідача податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку за 3 квартал 2018 року (а.с.144-151), оскільки з даних, які містяться в цьому документі неможливо відмежувати заробітну плату [PERSON] за вересень 2018 року, що якої виник спір між сторонами. Ненадання відповідачем для огляду в судовому засіданні оригіналу відомості на виплату готівки № 90 за вересень 2018 року у зв`язку з втратою, що підтверджується актом комісії про встановлення переліку втрачених документів від 02 травня 2019 року, наказом № 7 від 02 травня 2019 року, повідомленнями (а.с.152-155), не спростовує висновків, яких дійшов суд. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору, а згідно зі ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та стягнення з ТОВ «МК-Сервіс» на його користь заборгованості по заробітній платі, яка складається із депонованої відповідачем заробітної плати за вересень 2018 року в розмірі 1411 гривень 87 копійок, оскільки на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку про існування заборгованості по заробітній платі саме в цьому розмірі, яка станом на день ухвалення рішення судом на користь позивача не сплачена. Наведені позивачем в позовній заяві розрахунки заборгованості по заробітній платі не ґрунтуються на вимогах закону, існування заборгованості ТОВ «МК -Сервіс» перед позивачем на загальну суму 9349 грн 68коп не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, тому в задоволенні решти позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі слід відмовити. [PERSON] 28 вересня 2018 року не працював, оскільки з 22 вересня 2018 року не виходив на роботу взагалі, вважаючи, що на підставі раніше поданої заяви має бути звільнений із займаної посади за власним бажанням, що підтверджується його поясненнями в судовому засіданні та табелем обліку робочого часу (а.с.83). Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України якщо працівник в день звільнення не працював, то належні йому від підприємства суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як пояснив сам позивач [PERSON] в судовому засіданні, ані з усною, ані з письмовою вимогою про проведення з ним розрахунку ані 28 вересня 2018 року, ані згодом до відповідача він не звертався. Переконливих причин незвернення на остаточним розрахунком позивач не навів. Відповідачем було вжито заходів до своєчасного розрахунку із [PERSON] , про що свідчить відомість на виплату готівки № 92 за вересень 2018 року, зі змісту якої вбачається, що в період часу з 28 вересня 2018 року по 02 жовтня 2018 року в касі підприємства була забезпечена наявність грошових коштів для виплати належних на момент звільнення позивачу сум в розмірі 1411 грн 87 коп (а.с.57-58). [PERSON] був обізнаний про можливість отримати остаточний розрахунок в касі, зважаючи на те, що протягом трудових правовідносин заробітна плата сплачувалась йому, в тому числі, і через касу. Відповідно до п.31 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29 грудня 2017 року № 148 касир зобов`язаний після закінчення встановлених строків виплат, пов`язаних з оплатою праці за видатковими відомостями: у видатковій відомості проти прізвища осіб, яким не здійснено виплату, поставити відбиток штампа або зробити напис "Депоновано"; скласти реєстр депонованих сум; у кінці видаткової відомості зазначити фактично виплачену суму та недоодержану суму виплат, яка підлягає депонуванню, звірити ці суми із загальним підсумком за видатковою відомістю і засвідчити напис своїм підписом; здійснити запис у касовій книзі згідно з виписаним бухгалтерією видатковим касовим ордером на фактично видану суму за видатковою відомістю. Суд дійшов висновку про те, що ТОВ «МК-Сервіс» правомірно, відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29 грудня 2017 року № 148, листа Державної служби України з праці від 04 січня 2017 року № 54/4.1/4.1-ДП-17 (а.с.170) депонувало належну до сплати і не отриману [PERSON] частину заробітної плати за вересень 2018 року відповідно до відомості на виплату готівки № 92 (а.с.57-58) . За таких умов (депонування заробітної плати та не звернення працівника з вимогою про розрахунок), суд вважає, що роботодавець виконав свій обов`язок щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати і його вина у невиплаті [PERSON] належних сум відсутня, отже підстави для покладення на нього відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України та стягнення з ТОВ «МК-Сервіс» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial