Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 108831,53 гривень. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що відповідачка звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання кредитних послуг, у звязку з чим між сторонами було укладено договір без номеру від 21.04.2009 року, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 14000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка порушила умови договору і станом на 30.04.2017 року має перед позивачем заборгованість в розмірі 108831,53 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь і яка складається з наступного: 13243,25 гривень заборгованість за кредитом, 87067,73 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом, 3100,00 гривень заборгованість за пенею та комісією, 250,00 гривень штраф (фіксована частина), 5170,55 гривень штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в позовній заяві позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності його представника. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме, в частині заборгованості за тілом кредита у розмірі 13243,25 гривень. В іншій частині вимог позовної заяви просила відмовити, посилаючись на положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та закінчення строків позовної давності. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Як вбачається з розрахунку заборгованість відповідачки по кредитному договору без номеру від 21.04.2009 року станом на 30.04.2017 року перед банком становить 108831,53 гривень, яка складається з наступного: 13243,25 гривень заборгованість за кредитом, 87067,73 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом, 3100,00 гривень заборгованість за пенею та комісією, штрафи 5420,55 гривень (а.с. 4-7). Згідно Анкети-заяви та умов і правил надання банківських послуг [PERSON] отримала кредит від позивача у розмірі 14000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та базовою процентною ставкою 2,5 % в місяць на залишок заборгованості (а.с. 8, 9-14). Відповідно до статуту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позивач є правонаступником всіх прав та зобовязань ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 19). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини які визнані сторонами не підлягають доказуванню, а тому, наявність і розмір заборгованостей за тілом кредиту, не підлягають доказуванню в судовому засіданні. Крім того, зазначене підтверджене наданими до суду розрахунком заборгованості та анкетою-заявою від 21.04.2009 року. Більше того, відповідачка не оспорювала правильність розрахунку заборгованостей за кредитом, наданого позивачем. Тому, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту, яка станом на 30.04.2017 року, становить 13243,25 гривень. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. ст.1049, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що відповідачкою в судовому засіданні не оспорювався розрахунок заборгованості процентів за користування кредитом, наданий позивачем, [PERSON] не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував доводи позивача щодо правомірності нархування зазначених процентів, останньою не надано власного розрахунку заборгованостей за кредитним договором, а тому суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по відсоткам за користування кредитом, яка станом 30.04.2017 року, становить 87067,73 гривень, підлягають задоволенню. Посилання відповідачки на те, що сплив строк позовної давності не відповідає дійсності оскільки, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, суд вважає посилання відповідачки про необхідність застосувати до вимог позивача позовну давність необґрунтованими, оскільки з наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] 23.10.2014 року внесла 1000,00 гривень в рахунок погашення заборгованості за кредитом, тим самим визнала наявність в неї боргу, а позовна заява про стягнення заборгованості з відповідачки була подана до суду 12.06.2017 року, тобто в межах строків позовної давності. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідачки підлягає заборгованість по тілу кредиту та відсотках за користування кредитом у повному обсязі. Як вбачається з копії паспорту відповідачки серії ВЕ №982165 та відповіді відділу державної реєстрації Вугледарської міської ради на запит суду №07-01-21/387 від 03.08.2017 року, остання з 04 червня 1988 року зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15, 25). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» місто Вугледар Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерорестична операція. Тому, суд погоджується з твердженням відповідачки щодо неправомірності нарахування позивачем штрафів, пені та комісії, оскільки [PERSON] з 04 червня 1988 року зареєстрована та постійно проживає у місті Вугледарі, віднесеному до населених пунктів на території яких проводилась антитерористична операція, з урахуванням приписів Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а тому, до нарахування відповідачці не підлягали: заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3100,00 гривень; штраф (фіксована частина) у розмірі 250,00 гривень; штраф (процентна складова) у розмірі 5170,55 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. А саме, суд вважає необхідним, стягнути з відповідачки на користь позивача: заборгованість за кредитом у розмірі 13243,25 гривень та заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 87067,73 гривень. У відповідності до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Розпорядження Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р, оскільки відповідачка з 04 червня 1988 року постійно проживає у місті Вугледарі, суд вважає доцільним відмовити у задоволенні вимог позовної заяви, щодо стягнення з відповідачки заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3100,00 гривень, штрафу (фіксована частина) у розмірі 250,00 гривень; штрафу (процентна складова) у розмірі 5170,55 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, 1504,66 гривень (100310,98 грн.*1632,47 грн. / 108831,53 грн. = 1504,66 грн.). Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. На підставі викладеного, ст. ст. 257, 264, 526, 530, 536, 610, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial