Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернулася із відповідним позовом, який мотивовано тим, що 15 червня 2012 року її чоловік разом із їх малолітнім сином [PERSON], 2004 року проходили повз будинку 10 по вул. Леніна, смт Щебетівка, та у цей момент з двору будинку 10 до них вибіг собака та почав кусати сина. Син отримав рани у вигляді обширних укусів в області правого стегна. Як пізніше з'ясувалося, власником собаки, порода якого вівчарка, є відповідача. Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 154 КУпАП, відповідач на момент розгляду справи свою провину визнав. Протиправними діями відповідача спричинено матеріальну шкоду у розмірі 620 грн, що є витратах на ліки, а також моральну шкоду, яку позивач оцінює у 10 000 грн. Моральна шкода є у фізичному болі, який зазнав син позивача, а також у душевних стражданнях, які зазнала дитина. Ухвалою суду від 06 лютого 2014 року позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду за заявою позивача. Позивач у судовому за садінні позовні вимоги підтримала, пояснила, що 620 грн після подання позову відповідачем сплачено. Вона наполягає на стягнення моральної шкоди, оскільки відповідач взагалі не слідкує за своїм собакою. Вона неодноразово вибігала. Дитина після отримання укусів все літо пролежала, хворіла, 12 днів знаходилася на стаціонарі, 1,5 місяці також лікувалася потім. Зараз син наляканий, боїться усіх тварин, перестав відвідувати професійні спортивні тренування, погіршилася пам'ять. Дитина отримала душевну та психологічну травму. Відповідач проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що згоден із тим, що моральні страждання були, однак не у тому розмірі, як заявлено. Крім того, дитина сама винна, оскільки дратувала собаку, який має хорошу пам'ять та покарав кривдника. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що завданню шкоди сприяла груба необачність потерпілого. Суд, заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено, що 15 червня 2012 року о 10.00 біля будинку №10 по вул. Леніна с. Щебетівка [PERSON] допустив вигул свого собаки породи «вівчарка» без намордника та повідка, що стало причиною спричинення собакою тілесних пошкоджень неповнолітньому [PERSON] Постановою Феодосійського міського суду АРК від 20 липня 2012 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 154 ч.2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 85 грн (а.с.23) Судом встановлено, що [PERSON] отримав пошкодження - рани правого стегна, знаходився на стаціонарному лікуванні з 15 червня 2012 року по 27 червня 2012 року (а.с.9) Відповідачем фактичні обставини події не заперечувалися, однак він пояснив, що вказана подія стала можлива у зв'язку із негативною поведінкою дитини, яка кидала камінням у собаку та його матір. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п 5 постанови пленуму Верховного суду України від 01.03.2013, № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки"), відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Враховуючи характеристики породи собак, яку має відповідач, суд вважає, що у даному випадку дана тварина є джерелом підвищеної небезпеки. Пунктом 4 вказаної вище постанови пленуму роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Постановою суду по адміністративній справі встановлено вину [PERSON] у вигулі собаки без намордника, що стало причиною завдання шкоди здоров'ю малолітньому. Відповідачем вказане не заперечувалося. Суд не приймає до уваги посилання відповідача та його представника на свідчення свідків, оскільки жодний з допитаних у судовому засіданні свідків не був присутній при подіях 15 червня 2012 року. Доказів того, що шкоду завдано внаслідок негативної поведінки потерпілого, суду не надано. Крім того, враховуючи, що собака відповідача є джерелом підвищеної безпеки, наявність або відсутність вини не має правового значення, оскільки шкоду завдано здоров'ю джерелом підвищеної небезпеки. Суд вважає, що оскільки шкоду завдано малолітньому, твариною, дитина отримала значні фізичні страждання, дитина зазнала моральних страждань та вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню. При вирішення питання щодо встановлення розміру шкоди, суд приймає до уваги тривалість страждань, характер пошкоджень та обставини їх отримання, вік потерпілого, а також ту обставину, що відповідачем одразу після події надавалася матеріальна допомога постраждалому та він відвіз дитину до лікарні, а тому вважає за необхідне вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково та стягнути 4000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат. Враховуючи, що відповідачем матеріальну шкоду сплачено після пред'явлення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у повному обсязі. Повний текст рішення складено 07 лютого 2014 року.

Outcome: partial