Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

В липні 2020 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Мотивуючи свою заяву тим, що 12 років 5 місяців працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», внаслідок чого захворів на професійне захворювання, яке встановлено 04 лютого 2020 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 223 промислової медицини. Висновком МСЕК від 22.06.2020 року позивачу первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням з наступним переоглядом. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, крім того у працездатному віці 37 років його було звільнено з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваної роботи за станом здоров`я. Вказує, що завдана моральна шкода полягає в тому, що позивача кожного дня турбує частий ниючий гострий біль у попереково-крижовому відділі хребта з віддачею у праву ногу, утруднена хода, виражений біль у кістках і суглобах рук, особливо під час нічного сну, підвищена мерзлякуватість рук, напади побіління пальців рук при охолодженні, задишка при незначному фізичному навантаженні, кашель, підвищена втомлюваність, важкість в грудях, запаморочення. Вказує на те, що його самопочуття не поліпшується, негативні зміни, які сталися є незворотними. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 204 033 гривень 60 копійок, яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.07.2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Представниця відповідача Коломієць О.Г. скористалася правом надання відзиву. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з тим, що не вбачають підстав заподіяння саме відповідачем ПАТ «Кривбасзалізрудком» моральної шкоди позивачу у зв`язку з тим, що вини підприємства в заподіянні позивачу будь-якої шкоди не встановлено. Звернули увагу суду, що у пункті 19 Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 07.04.2020 року не вказано конкретних посадових осіб ПАТ "Кривбасзалізрудком", які відповідальні за виникнення у [PERSON] професійного захворювання. Вказують, що при укладанні трудового договору з ПАТ «Кривбасзалізрудком» позивач був повідомлений та ознайомлений під підпис про умови праці, про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на стан здоров`я, його право на пільги і компенсацію за роботу в таких умовах. ПАТ «Кривбазсзалізрудком» забезпечував позивача засобами колективного індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів відповідно до норм діючого законодавства, надавав позивачу додаткову відпустку за роботу в таких умовах праці, тобто з боку відповідача вживалися заходи щодо скорочення впливу шкідливих факторів Однак позивач з власної ініціативи з метою отримання більшої заробітної плати виконував роботу на підприємстві відповідача. Зауважили, що факт перенесення позивачем моральних страждань є недоведеним, оскільки висновків медичних органів, які підтверджують перенесення позивачем моральних страждань останній до суду не надав, а документи на які посилається [PERSON] як на підставу заподіяння моральної шкоди є лише документами, які підтверджують виникнення професійного захворювання та не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння морально шкоди. Вказують, що розрахунок позивача щодо розміру відшкодування моральної шкоди на підставі методики розробленої професором [PERSON] , не може бути використаний позивачем, оскільки [PERSON] не володіє спеціальними пізнаннями в цій області знань. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] в період з 21.10.1999 року 28.02.2001 року, з 28.02.2001 року по 13.09.2001 року, з 28.09.2001 року по 07.07.2003 року, з 07.07.2003 року по 27.11.2004 року та з 14.09.2010 року по 13.02.2018 року працював на різних посадах у ПАТ «Кривбасзалізрудком». 13 лютого 2018 року звільнений з підприємства у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КзПП України, що підтверджується копією трудової книги позивача (а.с. 46-51). У медичному висновку ДУ «УКРАЇНСЬКОГО НАУКОВО-ДОСЛІДНОГО ІНСТИТУТУ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» протокол № 223 від 04.02.2020 року зазначено, що [PERSON] отримав два професійні захворювання та йому протипоказана робота в умовах тяжкої фізичної праці, вимушеної робочої пози, охолоджуючого мікроклімату, запиленості повітря робочої зони, підземно (а.с.13-15). Пунктом 11 Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, складеною ГУ ДЕРЖПРАЦІ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОБЛАСТІ від 13.11.2017 року за № 557/4.6-7 відображено професійний маршрут та трудова діяльність позивача, а саме [PERSON] працював з 31.05.1997 року по 18.01.1999 року - тракторист СП ім.. Шевченко;21.10.1999 року по 28.02.2001 року - підземний кріпильник 3 розрядку шахто будівельного управління шахта імені Леніна ВАТ «КДЗК»; 28.02.2001 року по 13.09.2001 року - підземний прохідник 4 розряду, шахта ім. Леніна; 28.09.2001 року - 07.07.2003 року підземний прохідник 4 розряду, шахта ім. Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком»; 07.07.2003 року по 27.11.2004 року - машиніст навантажувальник машин 4 розряду шахта ім. Леніна; 08.12.2004року - 12.10.2007 року - вибуховник 4 розряду, шахта ім. Орджонікідзе ВАТ «Центральний ГЗК»;12.10.2007 року - 05.05.2008 року - прохідник 4 розряду, шахта ім. Орджонікідзе ВАТ «Центральний ГЗК»; 08.10.2008 року по 20.01.2008 року - помічник машиніста бурової установки ТОВ «Капітальний підземний ремонт Свердловин»; 10.03.2009 року по 30.06.2010 року прохідник 6 розряду НОВОКОНСТАНІВСЬКЕ родовище;14.09.2010 року - 10.02.2015 року - прохідник 5 розряду, шахта «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком»; з 10.02.2015 року - по день складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці (13.11.2017 року) - прохідник 5 розряду шахтобудівельного управління дільниці ГКР № 4 проходки шахти «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с.16-22). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 07.04.2020 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме робота позивача протягом 04 роки 10 місяців в умовах впливу шкідливих факторів: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну перевищувала на 10 к складала 40 кг при допустимій до 30 кг; періодичне перебування у незручній позі 47.3% при допустимому до 25%, згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затверджених Наказом МОЗ України № 248 від 08.04.2014 року, концентрація пилу діброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70 % повітрі робочої зони перевищує гранично допустиму в 2 рази і складає 4.0 мг/м3 при ГДК 2.0 мг згідно вимог ГОСТ 12.1.005-88 «Загально санітарно - гігієнічних вимог до повітря робочої зони» (а.с. 34-38). Відповідно до висновку МСЕК від 22.06.2020 року позивачу первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, без встановлення групи інвалідності, з наступним переоглядом 01.06.2021 року (а.с.41). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання ним трудових обов`язків значний період на підприємстві відповідача , а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст. ст. 153, 2371 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частинами 1,3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що позивач працював тривалий час в шкідливих умовах праці на підприємстві ПАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», що спричинило виникнення в нього професійного захворювання, а отже існують обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо недоведеності позивачем заподіяння йому моральної шкоди через отримання професійного захворювання у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи висновків медичних органів, які б підтверджували факт перенесення [PERSON] моральних страждань, оскільки згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 35 %, без встановлення групи інвалідності, значний період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації у сумі 40000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial