Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом до відповідача. Посилалася на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з липня 2014 року. Від цього шлюбу у них є одна малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] . На даний час вони із відповідачем перебувають у шлюбі, однак однією сім`єю не проживають понад три місяці. [PERSON] проживає окрема від них. Малолітня дитина залишилася проживати разом із нею та перебуває на її утриманні. Донька є дитиною з інвалідністю, їй встановлено діагноз «виражений гіперактивний розлад, що супроводжується розумовою відсталістю і стереотипними рухами». На підставі встановленого діагнозу розроблена індивідуальна програма реабілітації дитини-інваліда. Окрім зазначеної хвороби донька часто хворіє на гострі респіраторні захворювання. Дитина потребує індивідуальних занять з дефектологом-логопедом, фахівцем, який працює з усіма видами мовних порушень, потреби у дитини особливі та потребують відповідного матеріального забезпечення. Відповідач є повнолітньою, працездатною особою, зареєстрований як фізична особа підприємець, має у власності нерухоме майно. У добровільному порядку домовленості про сплату аліментів між ними досягнуто не було. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини у розмірі 3000 гривень щомісячно. Також просила стягнути з [PERSON] додаткові витрати на дитину у розмірі 3850 гривень. Відповідачем було подано відзив на позов. У відзиві [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що він добровільно надає кошти на утримання дитини та купує необхідні ліки. Сплачувати аліменти у розмірі, запропонованому позивачем, він можливості не має, не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі по 1500 гривень щомісячно. Окрім того, вказував на те, що ним було добровільно надано [PERSON] кошти для проведення діагностичного обстеження доньки у сумі 3800 гривень, проте доказів на підтвердження зазначеної обставини у нього не має. Ухвалою суду від 27.03.2020 року справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до вимог ч.5 ст.279 ЦПК України. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи не надходило. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди сторін на проведення розгляду даної справи без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе\~розглянути вказану справу на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обгрунтований і підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького МУЮ за №1166 (а.с.8). Від цього шлюбу у сторін є одна малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] . (а.с.9). На даний час шлюб між сторонами не припинено, однак вони проживають окремо. Малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом із позивачем. Зазначена обставина відповідачем не оспорювалася, а тому суд визнає її такою, що не підлягає доказуванню. Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство оспорював. Дитина [PERSON] є дитиною з інвалідністю та потребує домашнього догляду, яким її забезпечує мати (а.с.11,14). Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Із встановлених обставин справи видно, що відповідач офіційно не працює, його дохід носить мінливий, не регулярний характер. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, суд враховує, що [PERSON] є дитиною з інвалідністю, їй встановлено діагноз «виражений гіперактивний розлад, що супроводжується розумовою відсталістю і стереотипними рухами» (а.с.16, 28). Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1779 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років 2218 гривень. Одночасно частиною другою статті 182 СК України в редакції від 03.07.2018 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» становить 1109 грн. 00 коп. При цьому в абзаці третьому частини 2 статті визначено, мінімальний рекомендований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину становить\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку і\~може бути\~присуджений судом\~у разі\~достатності заробітку\~(доходу)\~платника аліментів. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. Однак, суд враховує, що згідно наказу Буковинського державного медичного університету №287-В від 27.12.2019 року [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а саме до [INFO] (а.с.15). Єдиним доходом, який отримує позивач, є щомісячна державна соціальна допомога дітям з інвалідністю у розмірі 1564 грн. 00 коп. (а.с.13). Аргументи позивача щодо необхідності стягнення аліментів із відповідача у розмірі по 3000 гривень щомісячно суд відхиляє, оскільки будь-яких доказів щодо доходів [PERSON] суду надано не було. Проте, суд приймає до уваги наявність у власності відповідача нерухомого майна, а саме: будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] (а.с.35). З огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, обов`язок позивачки по утриманню дитини, стан здоров`я дитини, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень щомісячно, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне: Статтею 185 СК України\~визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, а також у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 756/14483/18. Як було встановлено судом на підставі квитанції до прибуткового касового ордеру №948 від 20.12.2019 року, [PERSON] сплатила за проведення обстеження [PERSON] кошти у розмірі 7700 гривень (а.с.38). Доводи відповідача про добровільну сплату коштів у рахунок понесених додаткових витрат суд відхиляє, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зазначеної обставини суду надано не було. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога обґрунтована та підлягає задоволенню.

Outcome: partial