Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

У квітні 2015 року ПАТ КБ „Приватбанк звернулося до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру загальною площею 87,5 кв. м., житловою площею 45,2 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки. Крім того, позивач просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі, що є предметом іпотеки. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що між сторонами було укладено кредитний договір, який був забезпечений договором іпотеки, однак відповідач не виконав свої обов'язки за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку заочного провадження, вимоги позову підтримав, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, причини своєї неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності учасників процесу в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 25.10.2004 року сторони уклали договір № NKVPAK22940013, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 152 224,29 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.10.2009 року. 28.11.2005 року сторони уклали договір № SAMDN0300000479290, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 250 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, однак в порушення вимог ст.ст. 526, 530, 629, 1054 ЦК України відповідач взяті на себе зобов'язання по своєчасному поверненню кредитних коштів, сплаті процентів належним чином не виконував. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором № NKVPAK22940013 відповідач станом на 26.03.2015 року має заборгованість у розмірі 142 613 дол. США, з яких: - 22 790,89 дол. США - заборгованість за кредитом; - 32 301,87 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 80 719,03 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 10,62 дол. США - штраф (фіксована частина); - 6 790,59 дол. США - штраф (процентна складова). Крім того, у зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором № SAMDN0300000479290 відповідач станом на 12.03.2015 року має заборгованість у розмірі 656 906 грн. 49 коп., з яких: - 179 590 грн. - заборгованість за кредитом; - 445 559 грн. 04 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 31 757 грн. 45 коп. - штраф. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 18.08.2008 року уклали договір іпотеки (далі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 87,5 кв. м., житловою площею 45,2 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі мирової угоди, яка затверджена ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва 10 липня 2009 року (справа № 2-207), зареєстрованої в КП "ММБТІ" 05.04.2002 року в реєстровій книзі № 119. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 387 520 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті (далі Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. При цьому поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Судом встановлено, що у власності відповідача є нерухоме майно, а саме: квартира загальною площею 49,1 кв. м., житловою площею 33,7 кв. м. [ADDRESS]. У зв'язку з цим мораторій на стягнення предмета іпотеки не поширюється на спірні правовідносини. Тому, оскільки відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитними договорами, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Розглядаючи вимоги позивача про виселення відповідача та інших осіб з предмета іпотеки, суд приходить до висновку, що у їх задоволенні необхідно відмовити з огляду на таке. Відповідно до ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. Виходячи з аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільняють будинок, на який звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в іншій погоджений сторонами строк.\~\~ Частиною 2 статті 40 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не набрало законної сили, а також враховуючи відсутність пред'явлення банком вимоги про виселення в позасудовому порядку та добровільної згоди мешканців квартири звільнити предмет стягнення, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині виселення відповідача та інших осіб з предмета іпотеки слід відмовити за передчасністю, що не позбавляє позивача звернутись до суду з такими вимогами в разі невирішення цього питання в позасудовому порядку. Отже, з урахуванням викладеного, на підставі ст. ст. ст. ст. 526, 527, 1054 ЦК України; ст. ст. 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Outcome: partial