Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

В січні 2020 року [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу відповідача № 2 від 13 грудня 2019 року про звільнення її з посади адміністратора, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов обґрунтовано тим, що між сторонами по справі 03 жовтня 2019 року було укладено трудовий договір, відповідно до умов якого позивача було прийнято на посаду адміністратора, оспорюваним наказом звільнено з роботи за згодою сторін на підставі ст. 36 КзПП України, проте позивач згоди на звільнення не надавала, в день звільнення їй було повідомлено про те, що вона не виконує обсяг роботи, вважає своє звільнення незаконним, просить поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, з урахуванням уточненої позовної заяви, в сумі 29\~400 грн. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 13 січня 2020 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 03 лютого 2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 23 листопада 2020 року по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час її проведення. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2020 року провадження у справі поновлено, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 19 квітня 2020 року провадження у справі зупинено на час проведення експертизи, призначеної ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 23 листопада 2020 року. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2020 року (протокольною) заяву представника позивача про збільшення позовних вимог залишено без розгляду. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 31 травня 2021 року поновлено провадження у справі у зв`язку із отриманням висновку експерта. В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, додатково пояснили суду, що позивач працювала адміністратором в магазині «Білий їжак», отримувала зарплатню близько 8-9 тисяч гривень на місяць, жодних заяв про своє звільнення не писала, згоди сторін на звільнення позивача з посади не було. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, надала відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на законність звільнення позивача, додатково пояснила в судовому засіданні 23 листопада 2020 року, що роботою позивача була незадоволена, співробітники скаржились, що позивач виносить товари з магазину, сторони досягли згоди про припинення трудових відносин, про що позивач власноруч підписала відповідну заяву. В судове засідання 03 серпня 2021 року відповідач, її представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 03 жовтня 2019 року між сторонами по справі було укладено трудовий договір, відповідно до умов якого позивача було прийнято на посаду адміністратора з заробітною платою 4200 грн. на місяць, що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 7). 13 грудня 2019 року на підставі наказу № 2 позивача було звільнено з посади за згодою сторін (ст. 36 КЗпП України), що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 9). Вищевказані обставини визнаються сторонами. Відповідно до\~статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~статті 5-1 КЗпП України\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору є угода сторін. У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП\~(угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП\~застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП\~не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~(за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП\~можуть бути укладені як в письмовій так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої\~статті 36 КЗпП\~і раніше домовлена дата звільнення. Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей. Під час розгляду справи судом не встановлено наявності згоди позивача на припинення трудового договору з вказаних підстав. Так, підпис на заяві про звільнення позивача (а.с. 122) виконаний не позивачем, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису позивача, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи, виконаної експертом Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.05.2021 р. № СЕ-19/116-21/8401-ПЧ (а.с. 170-180), з показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] наявності згоди позивача на звільнення за угодою сторін не вбачається. Посилання сторони відповідача на неналежне виконання позивачем своїх трудових обов`язків та наявність нестачі товару відхиляються судом, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що до позивача були застосовані заходи дисциплінарної відповідальності, наявність таких обставин не може свідчити про правомірність звільнення позивача з підстав, визначених п. 1) ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про незаконність звільнення позивача та про задоволення позову в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу відповідача № 2 від 13 грудня 2019 року про звільнення [PERSON] з посади адміністратора за згодою сторін (ст. 36 КЗпП України) та про поновлення позивача на посаді адміністратора. Відповідно до\~п.\~4)\~ч.\~1\~ст.\~430\~ЦПК України\~рішення суду\~про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.2\~ст. 235 КЗпП України\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з за період з 14 грудня 2019 року по 08 квітня 2020 року (в межах заявлених позовних вимог, прийнятих судом до розгляду відповідно до уточненої позовної заяви (а.с. 51-54). Відповідно до\~статті 27 Закону України "Про оплату праці", частини 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. З відомостей, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с. 98) вбачається, що розмір нарахованої позивачу заробітної плати за два місяці, що передували звільненню, складає: за жовтень 2019 року 3627 грн. 27 коп., за листопад 2019 року 4200 грн. Доводи сторони позивача про розмір заробітної плати позивача в розмірі 8000-9000 грн. відхиляються судом, оскільки не підтверджені відповідними доказами, трудовим договором між сторонами встановлено розмір оплати праці позивача на рівні 4200 грн. (п. 3 договору), що відповідає відомостям про заробітну плату позивача, що містяться в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування. З відомостей, що містяться в додатку до листа Міністерства соціальної політики України від 08.28.2018 р. N 78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік» вбачається, що кількість робочих днів в жовтня 2019 року- 22 дні, в листопаді 2019 року- 21 дні. При розрахунку середньоденної заробітної плати суд враховує дату прийняття позивача на роботу 04 жовтня 2019 року відповідно до п. 8 трудового договору та запису в трудовій книжці, відповідно кількість робочих днів в жовтні 2019 року, відпрацьованих позивачем складає 19 днів. Середньоденна заробітна плата позивача складає 195 грн. 68 коп. (3627 грн. 27 коп. +4200 грн.)/ (19 днів + 21 день), середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді- 21,5 днів, середній заробіток складає 4207 грн. 12 коп. на місяць (195 грн. 68 коп. х 21,5 днів). Відповідно за період з 14.12.2019 по 08.04.2020 року сума середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача складає 15 335 грн. 23 коп. (4207 грн. 12 коп. * (3+20/31 міс.). Зазначена сума визначена без\~\~урахування утримання\~\~податків й\~\~ інших\~\~обов`язкових\~\~платежів, що мають бути утримані згідно чинного законодавства при її виплаті. При цьому суд не вправі вирішувати питання про порядок оподаткування зазначених сум та утримання з них інших обов`язкових платежів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в сумі 1339 (одна тисяча триста тридцять дев`ять) гривня 05 копійок, в т.ч. витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 900 грн. 48 коп., судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 438 грн. 57 коп. Також, враховуючи, що позивач є звільненим від сплати судового збору за розгляду вимог про поновлення на роботі, суд доходить висновку про стягнення з відповідача в дохід держави відповідної суми судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial