Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

В серпні 2018 року позивачка [PERSON] звернулась з позовною заявою до суду в якій зазначила, що відповідач [PERSON] більше шести років не бачиться з сином [PERSON] , не бере участь у його вихованні, не надає ніякої матеріальної допомоги на його утримання і лікування, не цікавиться долею дитини та станом здоров`я, не дбає про фізичний та духовний розвиток дитини, тому, з цих підстав, просила позбавити його батьківських прав. У судовому засіданні [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про позбавлення батьківських прав не визнав, надав суду письмовий відзив та пояснив у судовому засіданні, що позивачка [PERSON] перешкоджає йому у вихованні та спілкуванні з сином, не впускає його до помешкання, де син знаходиться, не приймає від нього подарунки та продукти харчування для сина, тому, з вини [PERSON] , він не може здійснювати свої батьківські права та виконувати батьківські обов`язки. Відповідач [PERSON] пояснював, що хоча дитина проживає окремо від нього, однак вважає його членом своєї сім`ї, бажає виховувати дитину духовно в умовах свободи та гідності, розвивати її творчі здібності, готувати до самостійного життя та праці. Представник третьої особи органу опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . В серпні 2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовною заявою до суду в якій зазначили, що з вини відповідачки [PERSON] малолітній [PERSON] обділений увагою та турботою рідного батька та баби, так як відповідачка ховає дитину від них, не впускає їх до помешкання де знаходиться дитина, повертає подарунки та продукти харчування, які вони надали дитині, формує негативне ставлення до них. З цих підстав вони просили: 1) зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди їм щодо участі у вихованні та вільного спілкування з [PERSON] ; 2) встановити [PERSON] графік зустрічей, спілкування, виховання, догляду, участі у розвитку з сином [PERSON] до досягнення дитиною повноліття: - щотижня по суботам з 9,00 години до 18,00 години за фактичним місцем проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] . без обмежень місця прогулянок; - кожен день народження [PERSON] , а саме 12 січня, кожного року з 9 години 00 хв. до 13 години 00 хв., без обмежень місця прогулянок; - кожен рік в релігійні православні свята Різдво Христове та Великдень (Пасха) з 9 години 00 хв. до 13 години 00 хв., без обмежень місця прогулянок; - кожні шкільні канікули в літній та зимній період не менше 7 (семи) діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України; 3) встановити [PERSON] графік зустрічей, спілкування, виховання, догляду, участі у розвитку з онукою [PERSON] до досягнення дитиною повноліття: - щотижня по неділям з 9,00 години до 18,00 години за фактичним місцем проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] , без обмежень місця прогулянок. У судовому засіданні позивачі за об`єднаним позовом [PERSON] та [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідачка за об`єднаним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснив у судовому засіданні, що у зв`язку з неналежним та багаторічним невиконанням відповідачів своїх обов`язків, ситуація була доведена до розгляду цього питання у суді, тому покладається на вирішення спору судом. Представник третьої особи органу опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської обл. у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності встановлення графіку зустрічей, спілкування, виховання, догляду, участі у розвитку з сином [PERSON] у присутності матері дитини [PERSON] . Крім того, представник третьої особи пояснила, що законодавством не передбачено надання висновку органом опіки та піклування за порушеним питанням щодо бабки. 30.11.2018 р. ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської обл. позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав був об`єднаний в одне провадження з позовом [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком та бабою, які проживають окремо від неї, встановлення графіку зустрічей та спілкування з дитиною. Заслухавши пояснення сторін та висновки представника органу опіки та піклування, допитавши свідків та фахівця-психолога, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права ,бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так судом встановлено, що дійсно позивачка [PERSON] [INFO] (код [NUMBER] ), яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Малолітня дитина мешкає разом з позивачкою. Сторона по справі [PERSON] , [INFO] (код [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (код [NUMBER] ), які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , є відповідно батьком та бабою зі сторони батька малолітньої дитини. [PERSON] та [PERSON] у період з 08.07.2011 р. по 18.03.2013 р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу сторони стали проживати окремо та між ними склалися неприязні відносини. 07.07.2012 р. на підставі судового наказу №2-1521/3323/12, виданого Овідіопольським районним судом Одеської обл., з [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх виді доходів до повноліття дитини. Надані суду характеристики відносно [PERSON] свідчать про те, що у 2018 р. він відвідував курси іноземних мов, танцювальний гурток, індивідуальні заняття по підготовки до школи, сімейного лікаря. Дитина характеризувалась позитивно як ввічливою, старанною, доброю, допитливою, дисциплінованою особою. Відповідно до характеристик відносно [PERSON] , наданих у 2018 р. з місця роботи та мешкання, вона характеризується позитивно, відповідальний робітник, грамотний та кваліфікований спеціаліст, нарікань з боку сусідів немає. Відповідно до характеристик, наданих Дальницькою сільською радою у 2018 р. [PERSON] та [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] . Зарекомендували себе добропорядними людьми без шкідливих звичок, вміють знаходити спільну мову з дітьми, поводяться з ними уважно, чуйно, ввічливо, дотримуються всіх встановлених правил, не створюють конфліктів з сусідами, високодуховні та працьовиті. Матеріально-побутові умови проживання [PERSON] та [PERSON] хороші, придатні для проживання, спілкування і виховання дитини, про що спеціалістами служби у справах дітей Овідіопольської РДА 13.08.2018 р. було складено відповідний акт обстеження житлово-побутових умов проживання. Крім того, суду надані фото будинку та приміщень місця проживання [PERSON] та [PERSON] , які свідчать про хороші побутові умови та охайність мешканців. В матеріалах справи містяться копії письмових заяв [PERSON] та [PERSON] від 25.07.2018 р. та від 13.06.2020 р., які вони відправляли [PERSON] , де у добровільному порядку просили вирішити питання щодо участі у вихованні та спілкуванні відносно [PERSON] . [PERSON] у відповіді від 26.06.2020 р. зазначила, що питання про побачення з дитиною покладає на вирішення суду та не заперечує отримувати подарунки та продукти харчування для дитини. Як вбачається із копії листів [PERSON] від 14.01.2020 р. та від 22.10.2020 р., направлених на адресу Овідіопольського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» ім. Т.Шевченка, та фото [PERSON] з урочистої «лінійки» першого вересня 2018 р. він цікавився успішністю у навчанні, поведінці, розкладу уроків, інформацією про класного керівника сина [PERSON] . Надані суду копії квитанцій про сплату аліментів та довідки з Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській обл. свідчать про те, що заборгованість по аліментам за [PERSON] на день винесення рішення судом відсутня. [PERSON] пояснював, що дійсно у нього раніше була заборгованість по аліментам, так як він виїжджав до Росії, де допомагав брату у будівництві будинку. Однак у 2018 р. він її погасив у повному обсязі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] дуже любить свого сина та сумує за ним, розлука з сином, неможливість спілкуватись та бачитись з ним спричиняє йому моральні страждання, він бажає бачити свого сина та приймати участь в його вихованні, неодноразово скаржився, що [PERSON] перешкоджає йому у побаченнях з дитиною та не приймає від нього подарунки та продукти харчування для дитини. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є хрещеною матір`ю [PERSON] та не бачила щоб [PERSON] приймав участь у вихованні або спілкуванні з сином. Суд критично відноситься до пояснень свідка [PERSON] , так як між сторонами виник скандал щодо призначення [PERSON] хрещеною матір`ю. Крім, того свідок пояснила, що не часто бачиться з дитиною. Суд критично відноситься до письмових заяв [PERSON] від 01.08.2018 р. [PERSON] від 01.08.2018 р., [PERSON] від 01.08.2018 р., [PERSON] від 01.08.2018 р., [PERSON] від 02.08.2018 р., які зазначали, що є сусідами [PERSON] мати дитини та не бачили щоб батько дитини приймав участь у його вихованні, однак з пояснень, які були надані суду не вбачається роль та участь батька та бабусі у вихованні дитини. Будь-яких доказів аморальної поведінки [PERSON] та [PERSON] , алкогольної, наркотичної залежності, шкідливих звичок, перебування на обліку у лікаря-психіатра чи нарколога судом не встановлено. Орган опіки та піклування Овідіопольської РДА Одеської області 27.09.2018 р. надав висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважних причин протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначає, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз.2 п.18 зазначеної Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Суд звертає увагу на те, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] раніше ніколи не розглядалось в органах опіки та піклування, він не був викликаний з цього приводу на засіданні органу, до нього не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення щодо виховання дитини, відносно нього не були зібрані з цього приводу письмові підтвердження та не було перевірено ставлення дитини до нього. Суд вважає, що з боку позивачки [PERSON] належних та допустимих доказів того, що відповідач самоухилився від виконання своїх батьківських прав не надано. Виходячи з вищевказаного, суд приходить до висновку, що доводи позивачки щодо позбавлення батьківських прав не знайшло свого обґрунтування, а тому позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають. Заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків та спеціалістів, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 СК України передбачає, що дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно із ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно ст. 291 ЦК України передбачає, що фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст.292 ЦК України малолітня, неповнолітня особа, а також фізична особа, яка визнана недієздатною або цивільна дієздатність якої обмежена, має право на опіку або піклування. На підставі ст.269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Згідно ст. 270 ч.1 ЦК України передбачає, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. На підставі ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.157 ч.3 СК України передбачає, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 цього Кодексу. Крім того, на підставі ст.257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно ч.ч.2-3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно ст.12 ч.6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, не виконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько та баба, які проживають окремо від дитини, також мають право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Суд вважає, що вимоги щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є законні та обґрунтовані. Між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьком і бабою, а батька і баби - з дитиною - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, діти для повного і гармонійного розвитку їх особистості потребують любові і розуміння. Вони мають, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Безпосередня участь батька і баби у вихованні сина та онука, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивачів, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Запропонований позивачами графік зустрічей з дитиною враховує інтереси дитини,не порушує режиму його дня та навчання, не відриває його від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає нормальному існуванню. Допитана у судовому засіданні спеціаліст-психолог пояснила, що зустріч дитини з батьком, якого він ніколи не бачив, може бути стресом для дитини, однак розроблені методики підготовки дитини до будь-яких стресових ситуацій, у тому числі і до такої зустрічі. Орган опіки та піклування Овідіопольської РДА Одеської області на підставі висновку від 27.09.2018 р. вважає за доцільне прийняти порядок спілкування батька [PERSON] з дитиною у присутності матері. Згідно до ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що запропонований органом опіки і піклування порядок спілкування батька [PERSON] з сином буде недостатнім для відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком. А також з врахуванням того, що між сторонами склалися неприязні стосунки, зустрічі дитини з батьком у постійній присутності матері не призведуть до відновлення теплих батьківських стосунків, а також не забезпечать дитині нормального психологічного стану під час таких зустрічей. Негативний вплив на психоемоційний стан малолітньої дитини та її розвиток спричиняють конфлікти, які виникають між її батьками на ґрунті неприязних стосунків, мимовільним свідком яких є дитина. Таким чином, уникнути впливу вказаних психотравмуючих факторів на дитину можливо шляхом установлення побачень батька з дитиною без присутності матері. Крім цього, виходячи з інтересів дитини, враховуючи обставини справи, а також вік дитини, стан його здоров`я, психологічний стан, відсутність достатнього спілкування з батьком та бабою тривалий час, суд вважає необхідним перших шість місяців після набрання рішенням суду законної сили встановити спосіб участі батька [PERSON] та баби [PERSON] з [PERSON] у формі зустрічей з матір`ю дитини [PERSON] . В подальшому, суд вважає за необхідне визначити спосіб участі батька та баби у спілкуванні з дитиною шляхом: Побачень [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках - щотижня по суботам з 9,00 години до 18,00 години (в денний час) за фактичним місцем проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] . без обмежень місця прогулянок; Крім того побачень [PERSON] - кожен день народження [PERSON] , а саме: 12 січня, кожного року з 9 години 00 хв. до 13 години 00 хв., без обмежень місця прогулянок; - кожен рік в релігійні православні свята Різдво Христове та Великдень (Пасха) з 9 години 00 хв. до 13 години 00 хв., без обмежень місця прогулянок; - кожні шкільні канікули в літній та зимній період не менше 7 (семи) діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України. Такий спосіб участі батька та баби у спілкуванні з дитиною не зашкодить йому, а навпаки дозволить максимально повно урахувати інтереси дитини, повністю відповідатиме можливості дитини у повній мірі сприймати піклування кожного з батьків про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток і дасть змогу урівноважити її психоемоційний стан. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] мають право на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, а сторони не знайшли між собою порозуміння щодо зустрічей, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, але з урахуванням вікових потреб дитини, в силу чого вони мають дотримуватися певного режиму життя дитини, а саме: враховувати перед зустрічами його стан здоров`я, умови відвідування дитиною гуртків, секцій, інших додаткових занять. Відповідно до ст.29 ЗУ "Про захист населення від інфекційних хвороб" та постанови КМ України № 392 від 20.05.2020 року « Про встановлення карантину з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби ….» для фізичних осіб встановлені окремі обмеження. При прийнятті рішення суд враховує, що компетентними установами країні запровадженні жорсткі заходи щодо розповсюдження пандемії коронавірусу, які спрямовані на обмеження контактів фізичних осіб між собою. Суд, вважає, що це є вагомою причиною для надання дозволу на побачення з дитиною обмежений час у визначеному місці та під наглядом його матері, оскільки це зменшує ризик та буде запобігати захворюванню дитини на тяжку хворобу. Позивачка [PERSON] при поданні позову сплатила судовий збір в розмірі 704.80 грн. (а.с1). Суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає, що судові витрати розподілу не підлягають. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в рамках об`єднаної справи, при поданні позову сплатили судовий збір в повному обсязі тобто в розмірі 704.80 грн. (а.с.79,80) , а позивач [PERSON] , також, сплатив судовий збір при поданні заяви про виклик свідків в розмірі 384.20 (а.с.169). Суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований, а тому суд вважає, що судові витрати підлягають розподілу та стягненню з [PERSON] .

Outcome: partial