Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних. Позовна заява мотивована тим, що 06.02.2016 року між сторонами було укладено договір позики, згідно умов якого позикодавець передав позичальнику 8000,00 дол. США строком до 30.11.2016 року без нарахування відсотків. Заочним рішенням Віннцького міського суду Вінницької області від 20.02.2017 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто кошти у розмірі 195852,00 грн., згідно договору позики від 06.02.2016 року та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1958,52 грн. Ухвалою суду від 10.07.2017 року заяву про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення. Для примусового виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Замостянському відділі ДВС міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Постановою державного виконавця від 10.05.2017 року відкрито виконавче провадження. Оскільки боржник самостійно рішення суду не виконував, то було виставлено майно боржника на прилюдні торги. В зв`язку з реалізацією майна боржника стягувачу було виплачено 146 957,98 грн. Залишок боргу за виконавчим листом складає 50852,54 грн. Таким чином, боржником було прострочено виконання зобов`язання в розмірі 195852,00 грн. з 03.03.2017 року (з моменту набрання рішення суду законної сили) до виплати [PERSON] 18.02.2019 року грошових коштів та зобов`язання в сумі 50852,54 грн. з 18.02.2019 року по даний час. Ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи вказане позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на його користь кошти у розмірі 58646,00 грн., що складається із суми нарахування індексу інфляції у розмірі 46987 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 11659,00 грн., а також стягнути документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. В судовому\~засіданні представник\~відповідача позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково суду пояснив, що позивач просить стягнути втрати від інфляції, фактично нараховані на суму боргу відповідача у валюті. При цьому, індексації підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта не підлягає. Просив в задоволенні вимог [PERSON] про стягнення 46987,00 грн., що складається із суми нарахування індексу інфляції відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2017 року у справі №127/26281/16-ц, яке набрало законної сили 03.03.2017, позов [PERSON] \~задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмірі 195852,00 грн. згідно договору позики від 06.02.2016 року, а також понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1958,52 грн. (а.с. 8-9). Зі змісту\~вказаного рішення\~вбачається,\~що судом\~було встановлено\~те,\~що 06.02.2016\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~укладено договір\~позики згідно\~умов якого\~позикодавець передав\~позичальнику 8000,00\~дол.\~США строком\~до 31.11.2016\~року без\~нарахування відсотків.\~Однак,\~ні протягом\~зазначеного в\~розписці терміну,\~ні на\~вимогу,\~ні на\~час розгляду\~справи в\~суді відповідач\~не повернув\~в повному\~обсязі позичену\~суму коштів,\~лише 400\~доларів США,\~що визнається\~позивачем та\~його представником. Факт неналежного виконання відповідачем умов договору позики знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи і є підставою, відповідно до змісту розписки, наданих позивачем та вимог чинного законодавства, для задоволення позову, а саме: стягнення з відповідача заборгованості згідно договору позики від 06.02.2016р. в розмірі 7600 доларів США , що еквівалентно згідно курсу НБУ на час звернення позивача з позовом - 195 852 грн. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до… остаточного рішення суду. За вказаним вище судовим рішенням Вінницьким міським\~судом Вінницької\~області 21.03.2017 року видано виконачий лист № 127/26281/16-ц. Виконавче провадження за виконавчим листом № 127/26281/16-ц, виданого 21.03.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області,\~відкрито державним виконавцем Замостянського відділу\~державної виконавчої\~служби міста\~Вінниці Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Вінницькій області 10.05.2017 року, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 29). Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 25.04.217\~року у\~справі №\~127/26281/16-ц, яка\~набрала законної\~сили 03.05.2017року,заяву представника позивача [PERSON] було задоволено та виправлено помилку допущену при оформленні виконавчого листа від 21.03.2017 року по цивільній справі №127/26281/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення позики, вказавши ідентифікаційний номер боржника [PERSON] 2261519156, паспорт громадянина України серія [NUMBER] виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 05.03.1998 року. Ухвала суду вважається невід`ємною частиною виконавчого листа №127/26281/16-ц виданого 21.03.2017 року (а.с. 10). Відповідно до листа Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 04.03.2019 року судом встановлено, що станом на 04.03.2019 року на вказані стягувачем реквізити банківського рахунку 15.02.2019 року було перераховано 146957,98 грн. в рахунок погашення боргу за виконавчим листом № 127/26281/16-ц від 21.03.2017 року, виданим Вінницьким міським судом Вінницької області. Факт перерахування вказаної суми на рахунок стягувача підтверджується платіжним дорученням №1161 від 13.02.2019 року (а.с. 12). Залишок боргу за виконавчим листом № 127/26281/16-ц від 21.03.2017 року, виданим Вінницьким міським судом Вінницької області станом на 04.03.2019 року складає 50852,54 грн. (а.с. 11). Отже, боржником було прострочено виконання зобов`язання в розмірі 195852,00 грн. з 03.03.2017 року, тобто з моменту набранням рішення суду про стягнення боргу законної сили, до виплати [PERSON] 18.02.2019 року грошових коштів та зобов`язання в сумі 50852,54 грн. - з 18.02.2019 року по даний час. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Позичальник, як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України\~грошове зобов`язання\~має бути\~виконане у\~гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (пункт 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді в порівнянні з базовим. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 27 січня 2016 року № 6-771цс15, від 22 березня 2017 року №6-2311цс16, від 17.04.2019 року №1522/12101/12. Судом встановлено,\~що між\~сторонами виникли\~правовідносини на\~підставі розписки,\~за змістом\~якої [PERSON] \~позичив у\~ [PERSON] \~грошові кошти\~в іноземній\~валюті \~8000,00\~дол.\~США.\~З огляду\~на це,\~суд вважає,\~що до\~таких грошових\~зобов`язань\~не підлягає\~застосування положення\~закону в\~частині нарахування\~індексу інфляції за прострочення\~виконання зобов`язання,\~ який\~регулює порядок\~сплати боргу,\~визначеного у\~гривнях.\~Таким чином, позовна вимога відносно стягнення суми індексу інфляції не підлягає задоволенню. Слід зазначити,\~що оскільки\~сторонами були\~дотримані усі\~вимоги норм\~чинного законодавства\~щодо укладення\~договору позики,\~а факт\~отримання грошей\~відповідачем не\~спростовується,\~у зазначений\~строк відповідач\~борг не\~повернув та\~ухиляється від\~виконання зобов`язань\~та рішення\~суду,\~тому суд\~дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення 3 % річних. Ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Суд погоджується з розрахунком позивача про нарахування трьох процентів річних на суму боргу. Також, достовірність нарахування 3% річних на суму боргу відповідачем не ставився під сумнів. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому позов слід задовольнити частково. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 153,29 грн. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: partial