Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Направленим позовом заявник просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого 21.08.2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис №1067 та стягнути аліменти та додаткові витрати на її користь на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій формі в розмірі 5 000 гривень щомісячно. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечення сторін щодо цього. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. З позовної заяви убачається, що шлюб між сторонами фактично розпався та будь-які шлюбні стосунки між ними не підтримуються, спільного господарства не ведуть, проживають хоча в одному будинку, однак роздільно. Подальше перебування у шлюбі буде суперечити інтересам позивача. Від даного шлюбу народились діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5-6). Діти проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №526 від 6.05.2020 року виконавчого комітету Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 13). Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти, а також додаткові витрати та одну з дітей - [PERSON] у твердій грошові формі в розмірі 5 000 гривень щомісячно. Додаткові витрати на доньку [PERSON] обґрунтовані тим? що остання від народження має захворювання нервової системи та потребує відповідного лікування, чим займається лише позивач. На підтвердження цього позивачем до позовної заяви долучено епікриз №2895 та консультативний висновок спеціаліста (а.с. 14-15). Правовідносини між сторонами врегульовані та відповідають наступним нормам права. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 СК України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 - Х11 від 27 лютого 1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідач подав відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги визнав частково та просив прийняти рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500, 00 гривень щомісячно. В обґрунтування часткового визнання позову зазначив, що не має стабільного заробітку, оскільки офіційно не працевлаштований, має борг перед ГУ ДПС у Житомирській області та самостійно погашає отриманий спільно з позивачем кредит. Крім цього, відповідач подав заяву про надання терміну для примирення. Відповіддю на відзив позивач просила не надавати строк на примирення та задовольнити позов в повному обсязі. Враховуючи позицію позивача щодо надання строку для примирення, суд не вбачає правових підстав та необхідності у задоволенні відповідного клопотання відповідача. Враховуючи фактичні обставини справи, положення норм матеріального права, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, адже, як встановлено у ході розгляду справи, шлюбні стосунки між сторонами припинені і продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання спільних з позивачем дітей, хоча в змозі це робити. В той же час, позивачем не розмежовано суму аліментів, які необхідно стягувати в якості аліментів на дітей та суму додаткових витрат на утримання доньки [PERSON] . Позивачем не надано суду жодних належних доказів про те, що відповідач в змозі сплачувати аліменти та додаткові витрати у заявленому розмірі. На підставі ч. 1 ст. 183 та ч. 2 ст. 185 СК України суд самостійно визначає розмір аліментів та додаткових витрат, які будуть стягуватись з відповідача на користь позивача, а саме - аліменти на утримання дітей у твердій грошовій формі у сумі по 1 500, 00 гривень щомісячно на кожну дитину та додаткові витрати на утримання [PERSON] в розмірі 1 000, 00 гривень щомісячно. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою та документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи, що складаються із судового збору в сумі 908, 00 гривень. Крім цього, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, та з огляду на те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач у категорії справ про стягнення аліментів та додаткових витрат має пільги щодо сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 1 816, 00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial