Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Представник органу опіки та піклування Іванівської районної державної адміністрації Одеської області (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа: Роздільнянська місцева прокуратура Одеської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON], являючись матір'ю дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], не займається вихованням дітей, не приділяє увагу їх навчанню, не забезпечує їх належним харчуванням та тримає квартиру в антисанітарному стані, дуже часто не знаходиться дома, веде розгульний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, внаслідок чого було прийнято рішення про направлення дітей до закладу соціального захисту дітей. З моменту поміщення дітей до притулку, відповідач жодного разу не провідала дітей, не змінила свій спосіб життя, а тому позивач вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання дітей. Так, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який також не приділяє належної уваги дітям, не створює умов для їх розвитку та комфортного проживання, не цікавиться долею дітей, жодного разу не відвідав дітей у притулку, а тому позивач вважає доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав та стягнути з нього аліменти на утримання дітей. У судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позову в поновному обсязі, також надала суду технічний паспорт на будинок, в якому до вилучення проживали діти, та акт обстеження житлово-побутових умов проживання відповідача [PERSON] станом на 20.11.2017 року. Відповідачі у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, [PERSON] зазначила, що дійсно належним чином не піклувалася про моральний, духовний, соціальний розвиток дітей, оскільки зловживала алкогольними напоями, вказала, що на даний час вона закодувалася, працевлаштувалася, однак доказів на підтвердження своїх слів не надала. Додатково пояснила, що не відвідувала дітей у притулку з дня їх вилучення, оскільки не мала матеріальної можливості. Відповідач [PERSON] зазначив, що він ніде не працює, більше двох років не займається вихованням дітей, так його дружина покинула його та проживала з іншим чоловіком, дітей залишила на нього, також зазначив, що проти позову заперечує, однак з яких підстав суду не вказав. Прокурор у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не надавав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних, встановлених судом обставин і визнаних відповідно до них правовідносин. Відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дітей, копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та не заперечувалося сторонами у судовому засіданні. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей та не заперечувалося сторонами у судовому засіданні. Відповідно до довідки Іванівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, сім'я [PERSON] з 2014 року по травень 2015 була взята під соціальне супроводження, як така, що опинилася у складних життєвих ситуаціях. Відповідно до рішення виконавчого комітету Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області від 19.06.2017 року, дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було вилучено від матері та батька, як таких які опинилися у складних життєвих обставинах із подальшим влаштуванням до Іванівської ЦРЛ для вирішення подальшої долі дітей, що підтверджується копією рішення. Відповідно до характеристики від Бузинівської сільської ради, відповідачі за дітьми не доглядають, будинок утримують в незадовільному стані, порушенні санітарні норми, [PERSON] залишила неповнолітніх дітей на [PERSON], який виховувати дітей не вміє, що також підтверджується актом обстеження житлових умов [PERSON] Відповідно до рішення виконавчого комітету Бузинівської сільської ради від 28.07.2017 року, на засіданні виконкому було вирішено клопотати до служби у справах дітей Іванівської РДА про позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх неповнолітніх дітей. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов відповідача [PERSON], у будинку де мешкає відповідач створено умови для проживання її новонародженої дитини, однак умов для проживання її шести дітей не створено. Відповідно до копії технічного паспорту на будинок, де мешкає відповідач [PERSON], житлова площа будинку складає 33,8 м. кв. Відповідно до ст.47 ЖК Української РСР, який діє на даний час , норма житлової площі на одну особу складає 13,65 м. кв., що свідчить про порушення санітарних норм проживання дітей. Комісія з питань захисту прав дитини Іванівської районної державної адміністрації Одеської області 06 вересня 2017 року вирішила визнати за доцільне позбавлення відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] батьківських прав відносно їх дітей, що підтверджується висновком, долученим до матеріалів справи. Відповідно до довідок, виданих комунальним закладом «Обласний притулок для дітей «Світанок» служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації» від 19.09.2017 року та від 02 листопада 2017 року, за час перебування дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в притулку, а саме з 29.06.2017 року по теперішній час їх ніхто не відвідував та їх долею не цікавився, про що в матеріалах справи наявні копії довідок. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.150 СК України. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що передбачено ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, 2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що передбачено ст. 150 СК України. Згідно з ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст.191 СК України). Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього (ч.1 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги письмові докази, задовольняючи позов суд виходить з таких мотивів. Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм СК України, Закону України «Про охорону дитинства», суд констатує, що наявність обставин порушення прав дітей та не виконання батьківських обов'язків має бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню своїх дітей, що виражається в незабезпечені їх харчуванням, медичним доглядом та не бажанням забезпечити стабільні й гармонійні умови для їх життя. За час перебування дітей у притулку не відвідували їх, з дітьми або керівництвом закладу жодного разу не спілкувались не надавали їм матеріальну та моральну підтримку. Оцінюючи поведінку відповідачів, слід зауважити, що судом встановлені обставини їх винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками, які свідчать про умисне ухиляння ними від виховання дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачів слід позбавити батьківських прав, та стягнути з них аліментів на утримання дітей. Однак, що стягнення аліментів, то суд з урахуванням матеріального стану відповідачів, наявність на утримані інших дітей, враховуючи рівність обов'язку батьків утримувати дітей, вважає за можливе стягнути з відповідачів аліменти на утриманні їх дітей у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 27.09.2017 року і до досягнення дітьми повноліття в кожному окремому випадку. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, яку висловив Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16, 17, 18, 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав " де пленум роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Вирішуючи справу

Outcome: partial