Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення із відповідача на його користь суми заборгованості за договором кредиту та судових витрат по справі. У поданій позовній заяві позивач посилається на те, що [PERSON] звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 21.11.2011 року та отримала в банку кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого Банком та його зміну за рішенням та ініціативою Банку, відповідно до п. 2.1.1.2.4 та п.2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливості розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. [PERSON] не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 15.07.2019 року становить 11 822 грн. 93 коп. Всупереч даному кредитному договору відповідач не виконує належним чином своїх зобов`язань, а тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] 11 822 грн. 93 коп. кредитної заборгованості та судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 1 921 грн. Представник позивача подав заяву в якій просить справу слухати у його відсутності та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Причини її неявки суду невідомі. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі частини 4 статті 223 та частини 1 статті 281 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлялася про день, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин і не повідомила причини неявки та не подала відзив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно умов кредитного договору № б/н від 21.11.2011 року [PERSON] отримала в банку кредит у розмірі 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно розрахунку виданого АТ КБ "Приват Банк", сума заборгованості [PERSON] по кредитному договору № б/н від 21.11.2011 року станом на 15.07.2019 року становить 11822 грн. 93 коп., яка складається з наступного: - 0 грн. 00 коп - заборгованість по тілу кредиту; - 588 грн. 08 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; - 7473 грн. 67 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 2721 грн. 99 коп. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн.; - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 539 грн. 19 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 549 ЦК України, (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. З метою недопущення застосування накладення на [PERSON] подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те ж саме порушення, суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] в користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафу, нарахованого у розмірі 1039 гривень 19 копійок та пені за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн. у розмірі 2721 грн. 99 коп. слід відмовити. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором а позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що [PERSON] не виконала умови кредитного договору та допустила заборгованість, яка становить 5762 грн. 55 коп., яка складається з наступного: 588 грн. 08 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5174 грн. 47 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання за останні 12 місяців, що передували зверненню до суду. На підставі наведеного,

Outcome: partial