Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 вересня 2019 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення в розмірі 79335,30 грн, сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу. На підтвердження своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що в період з 21.05.2018 року по 10.12.2018 року працював в ТОВ «Краснолиманське» на посаді гірника підземного, що підтверджується копією трудової книжки Був звільнений наказом № 1040/к від 11.12.2018 року в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. З 23.08.2018 року по 07.09.2018 року, з 08.09.2018 року по 20.09.2018 року, з 21.09.2018 року по 23.10.2018 року, з 02.11.2018 року по 04.12.2018 року він перебував на лікарняному, що підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2019 року. Зазначеним рішенням суду з ТОВ «Краснолиманське» на його користь середнійсередній заробіток за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~за період\~з 15.12.2018\~по 20.12.2018\~ в розмірі 1923,28 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять три грн. 28 коп.), а також зобов`язано ТОВ «Краснолиманське» прийняти листки непрацездатності: листок непрацездатності серії АДК №886738 (з 23.08.2018 по 07.09.2018); листок непрацездатності серії [NUMBER] (з 21.09.2018 по 23.10.2018); листок непрацездатності серії [NUMBER] (з 08.09.2018 по 20.09.2018); листок непрацездатності серії [NUMBER] (з 02.11.2018 по 04.12.2018) та передати їх Комісії (уповноваженому) із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення. Лише після рішення суду відповідач прийняв листки непрацездатності та нарахував матеріальне забезпечення в зв`язку з втратою працездатності, яке виплачене відповідачем на банківську картку позивача 19 серпня 2019 року та 22 серпня 2019 року. Враховуючи,\~що оплата\~перших п`яти\~днів тимчасової\~непрацездатності внаслідок\~захворювання або\~травми,\~не пов`язаної\~з нещасним\~випадком на\~виробництві,\~ здійснюється\~за рахунок\~ коштів\~роботодавця у\~порядку,\~встановленому Кабінетом\~Мінітсрів України,\~то позивач\~просить стягнути\~з відповідача\~на його\~користь середній\~заробіток за\~весь час\~затримки розрахунку\~за період\~з 21.12.2018\~року по\~21.08.2019\~року. 10 вересня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. Ухвалою судді від 11 вересня 2019 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу був наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 24 вересня 2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви. 25 вересня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 24 жовтня 2019 року представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі, зважаючи на невідповідність листків непрацездатності, та ті обставини, що правомірність повернення цих листків непрацездатності позивачу підтверджено листом Фонду соціального страхування України в Донецькій області, приймаючи до уваги лист відповідача від 19.12.2018 року № 190/8 з проханням надати належним чином оформлені листки непрацездатності, вина роботодавця, через яку наступає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України позивачем не доведена. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] .О. позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила відмовити у їх задоволенні, підтримавши доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових правовідносинах з відповідачем ТОВ «Краснолиманське» в період з 21.05.2018 року по 10.12.2018 року, працюючи на посаді гірника підземного, що підтверджується копією трудової книжки. Був звільнений наказом № 1040/к від 11.12.2018 року в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с. 6-7). З 23.08.2018 року по 07.09.2018 року, з 08.09.2018 року по 20.09.2018 року, з 21.09.2018 року по 23.10.2018 року, з 02.11.2018 року по 04.12.2018 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2019 року по цивільній справі № 235/808/19 за позовом [PERSON] до ТОВ «Краснолиманське», Комісії з розслідування нещасних випадків на виробництві ТОВ «Краснолиманське», третя особа Державне підприємство «ВК «Краснолиманська», про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язання вчинити певні дії та скасування акту (а.с. 10-14). Зазначеним рішенням суду з ТОВ «Краснолиманське» на його користь був стягнутий середній заробіток за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~за період\~з 15.12.2018\~по 20.12.2018\~ в розмірі 1923,28 грн, а також зобов`язано ТОВ «Краснолиманське» прийняти листки непрацездатності: листок непрацездатності серії АДК №886738 (з 23.08.2018 по 07.09.2018); листок непрацездатності серії [NUMBER] (з 21.09.2018 по 23.10.2018); листок непрацездатності серії [NUMBER] (з 08.09.2018 по 20.09.2018); листок непрацездатності серії [NUMBER] (з 02.11.2018 по 04.12.2018) та передати їх Комісії (уповноваженому) із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення. Положення трудового законодавства, зокрема ст.ст. 2, 253-255 КЗпП України, в основі якого закладені принципи захисту прав працюючих осіб, гарантує працівникові, що уклав з роботодавцем офіційний трудовий договір, матеріальне забезпечення у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності. Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-14 (далі Закону №1105-14), рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб). Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Згідно із п.2.2 Положення про комісію (уповноваженого) із соціального страхування підприємства, затвердженого постановою Фонду втрати працездатності від 23.06.2008 №25, комісія зобов`язана здійснювати контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймати рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядати підставу і правильність видачі та заповнення листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Відповідно до пп. 3.1.1 вказаного Положення комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства: приймає рішення про призначення або відмову в призначенні матеріального забезпечення (допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітності та пологах, на поховання) і передає його роботодавцю для проведення виплат, здійснення розрахунків тощо. Приймає рішення про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково). Перевіряє правильність видачі та заповнення документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. За приписами ч.1 ст.31 Закону №1105-14 підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Приписами ст.32 Закону №1105-14 визначені строки розгляду документів, призначення та виплати матеріального забезпечення за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. Так, документи для\~призначення допомоги\~по тимчасовій\~непрацездатності,\~по вагітності\~та пологах\~розглядаються не\~пізніше десяти\~днів з\~дня їх\~надходження. Повідомлення про відмову в призначенні допомоги із зазначенням причин відмови та порядку оскарження видається або надсилається заявникові не пізніше п`яти днів після винесення відповідного рішення. Аналіз наведених законодавчих приписів, а також положень Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 №532/274/136-ос/1406, не дають підстави для висновку, що діючим законодавством передбачені підстави для відмови у прийнятті роботодавцем листка непрацездатності. Доказів видання комісією (уповноваженим) із соціального страхування, створеною на підприємстві відповідача, повідомлення про відмову в призначенні допомоги із зазначенням причин відмови та порядку оскарження - відповідачем до суду не надано. Лист за підписом директора відповідача від 19.12.2018, надісланий на адресу позивача не є повідомленням в розумінні ст.32 Закону №1105-14, не містить посилань на виявлені у листках непрацездатності позивача помилки, в тому числі ті, які зазначені представником відповідача у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив. Між тим, рішенням суду був встановлений факт неприйняття відповідачем спірних лікарняних листків, що є порушенням вищенаведених норм трудового законодавства. Згідно протоколу засідання комісії із соціального страхування ТОВ «Краснолиманське» від 25 липня 2019 року комісія вирішила прийняти листки непрацездатності [PERSON] та оплатити весь період непрацездатності [PERSON] з власних коштів підприємства (а.с. 37-38). З виписки по банківському рахунку позивача [PERSON] вбачається, що остаточний розрахунок відповідачем був з ним проведений 22 серпня 2019 року (а.с. 9). Право людини на заробітну плату гарантоване\~Конституцією України, нормами\~\~КЗпП,\~Законам України «Про оплату праці»,\~а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2019 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ. Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП\~саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства. Позивачем\~\~надано суду всі належні та допустимі\~\~докази на підтвердження своїх позовних вимог, які відповідач не зміг спростувати. Відповідно до частини 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 43 Конституції України\~гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Статтею 116 КЗпП України\~передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до пункту 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правового висновку, який викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~ст. 117 КЗпП України\~відповідальність. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до\~ст.\~77ЦПК України \~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Дослідивши вищезазначені докази у справі, суд дійшов висновку про те, що затримка розрахунку сталася саме\~\~з вини відповідача, який не прийняв спірні лікарняні листки при першому зверненні позивача, що є порушенням вищенаведених норм трудового законодавства, зазначений факт був встановлений судовим рішенням від 16 т травня 2019 року. Відповідно до частини першої\~статті 117 КЗпП\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями\~статті 117 КЗпП\~обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 8\~лютого 1995\~року №\~100 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2019 року по цивільній справі № 235/808/19 за позовом [PERSON] до ТОВ «Краснолиманське», Комісії з розслідування нещасних випадків на виробництві ТОВ «Краснолиманське», третя особа Державне підприємство «ВК «Краснолиманська», про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язання вчинити певні дії та скасування акту (а.с. 10-14) було встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] 480,82 грн. Отже, середній\~заробіток\~за час затримки розрахунку розраховується наступним чином: 480,82 грн (середньоденна заробітна плата) х 163 робочих дні затримки розрахунку (з 21 грудня 2018 року по 21 серпня 2019 року) = 78373,66 грн.\~і\~підлягає стягненню з\~відповідача ТОВ «Краснолиманське» з утриманням з цієї суми податків й інших обов`язкових платежів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 783,74 грн (а.с. 20). На підставі викладеного,

Outcome: partial