Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач подав\~до суду\~вказану позовну\~заяву,\~в якій\~просив стягнути\~з відповідача\~заборгованість по\~заробітній платі\~в розмірі\~29990\~грн.\~16\~коп.,\~без вирахування з цієї суми податків та обов`язкових платежів при її виплаті, компенсацію втрати частини доходів доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 1471 грн. 08 коп., середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 93298 грн. 38 коп. Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилався на те, що він на підставі укладеного трудового договору з 29.09.2012 року по 10.02.2020 року працював у Приватному акціонерному товаристві «Харківський підшипніковий завод». 10.02.2020 року позивач був звільнений з АТ «ХАРП» за власним бажанням згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України. Відповідачем йому не виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 29990 грн.16 коп. Посилаючись на ст.\~117\~КЗпП України та\~Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~позивач просив стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 1471 грн.08 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, який на час звернення до суду з позовом становить 93298 грн. 38 коп., виходячи з розрахунку 392 грн.01 коп. (середньоденна заробітна плата) х 238 днів (період затримки з 11.02.2020 року по 22.01.2021 року). При цьому середньоденну заробітну плату позивач розраховував наступним чином 7814,74 грн.+8649,68 грн. (заробітна плата за грудень 2019 р. та січень 2020 р.=16464,42 грн.:42 (робочі дні за грудень 2019 р. та січень 2020 р.)=392,01 грн. Період затримки за робочі дні з 11.02.2020 року по 22.01.2021 року -238 дні затримки розрахунку. До часу звернення позивача до суду з позовом відповідач не здійснив з ним розрахунку по жодним з нарахованих виплат. Враховуючи порушені права позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 25.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, підпримав вимоги з якими звернувся до суду та просив їх задовольнити. Приватному акціонерному товариству «Харківський підшипниковий завод» була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками, які підприємство ортримало. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик у судове засідання за місцем знаходження юридичної особи, яка була отримана та про розгляд справи призначений на 20.05.2021 року особисто під розписку, яка знаходиться у справі. Представником підприємства на виконня ухвали суду від 12.04.2021 року про накладення штрафу за невиконання ухвали суду про витребування доказів надані довідки про розмір заборгованості підприємства по заробітній платі та розмір середньоденньої заробітної плати. 19.05.2021 р. поданий відзив на позовну заяву в якій представник відповідача виклав свою позицію стосовно вимог позивача, та просив відмовити у їх задоволенні, вказав, що з позовними вимогами підприємство не погоджується, вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав на надав уточнену довідку про заборгованість по заробітній платі. Представник підприємства зазначив, що обґрунтовуючи позовні вимоги позивач в позовній заяві не наводить жодних належних доказів, які б свідчили про існуючу заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати та її розміру. Наведені позивачем розрахунки щодо заборгованості по виплаті заробітної плати не відповідають дійсним обставинам справи. До позовної заяви позивачем додано розрахунковий лист який не завірений роботодавцем, тобто не є допустимим доказом. Вказав, що згідно даних бухгалтерського обліку АТ "ХАРП" станом на 18.05.2021 р., заборгованість підприємства перед позивачем становить 17 593,97 грн., (сума виплати, з якої утримано ВЗ та НДФЛ), тобто заборгованість підприємства перед позивачем зменшується. Щодо розміру середнього заробітку, який позивач просить стягнути з підприємства, представник вказав, що вважає що ця вимога є неспівмірною з заборгованістю по заробітній платі та ймовірними втратми позивача. Таким чином, метою застосування до роботодавця відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, є не покарання, а компенсація постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі майнових втрат. Стягнення з відповідача суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в розмірі 93 298,38 грн., як просить позивач, призведе до перетворення відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, на каральну санкцію, що протирічить компенсаційному характеру заходів відповідальності в цивільному праві та принципів розумності, справедливості та пропорційності. Зауважив, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи цілу низку факторів передбачених чинним законодавством і відповідно обставин кожної окремої справи. Крім того, представник зауважив, що позивач не звертався, без поважних причин, за захистом свої порушених прав протягом року, хоча звільнився 10.02.2020 р., а позов подав лише 20.01.2021 р., вважає, що це свідчить про навмисне зволікання з метою стягнення з підприємства значно більшої суми ніж сума реального боргу, і зловживання позивачем своїми правами. Майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання відповідачем як роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам та сплати більшої суми обов`язкових платежів до бюджету, тобто стягнення середнього заробітку в розмірі який просить стягнути позивач є невиправдано обтяжливим та непосильним для відповідача. Працівник, як саме підприємство, має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761(9584)15-ц у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві [PERSON] Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП. При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки ( прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Вказала, що не виплата заборгованості по заробітній платі відповідачем пов`язана зі зменшенням товарного обігу та недостатністю фінансових ресурсів у період карантину, що є об`єктивною причиною неможливості своєчасної виплати заробітної плати через обмеження ведення господарської діяльності, у зв`язку з введенням карантину через гостру респіраторну хворобу COVІD-19. спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, зазначив, що вважає, що є всі підстави для відмови в задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, який просить позивач та відмови у вимозі про стягнення компенсації втрати частини доходів, хоча в цій частини представник підприємства не обгрунтував підстави для такої відмови. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем протягом періоду з 29.09.2012 року, а 10.02.2020. [PERSON] був звільнений за власним бажанням відповідно до ч.3\~ст.38 КЗпП України, що підтверджується записом із трудової книжки (а.с.13). Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. При звільненні позивача відповідачем з ним не були проведені остаточні розрахунки, що стало підставою для звернення позивача до суду для захисту свого порушеного права. Вказана обставина сторонами не оспорюється. Згідно даних бухгалтерського обліку відповідача станом на 18.05.2021 року, заборгованість підприємства перед позивачем складає 17593,97 грн. (сума виплати з якої утримано ВЗ та НДФЛ), що підтверджується довідкою підприємства, реєстрами підприємства перерахування заробітної плати за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року та платіжними дорученнями виплати заробітної плати за період з зерпня 2019 року по грудень 2019 року, з лютого 2020 року по травень 2021 року. Відтак, позовні вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 17593,97 грн. (сума виплати з якої утримано ВЗ та НДФЛ) підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд приймає до уваги таке. Згідно\~ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Скрутне матеріальне становище, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не звільняють останнього від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України. Аналогічний правовий висновок зазначений в Постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі №337/6455/15-ц, провадження № 61-3683св18. \~ \~ \~ \~Відтак, зважаючи на встановлені судом обставини справи, є достатні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. Між тим, вирішуючи клопотання відповідача про зменшення суми такого відшкодування, суд приймає до уваги, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761(9584)15-ц (далі постанова) у пункті 87 зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві [PERSON] Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП. При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем\~до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п.п.91; 91 п.1,2,3,4 постанови). Судом встановлено, що на час звільнення заборгованість підприємства по виплатам позивачу склала 49 212,42 коп. (сума з якої вже утримані ВЗ та НДФЛ). За період з лютого 2020 року по травень 2021 року підприємством добровільно виплачена частина заборгованості з нараховних позивачеві виплат, залишилася невиплачена заборгованість з заробітної плати в розмірі 17593,97 грн., з них за грудень 2019 року - 4219,96 грн., за січень 2020 року -8649,68 грн., за лютий 2020 року - 4724,33 грн. В поданому до суду позові [PERSON] просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку станом на час звернення до суду з позовом в розмірі 93298,38 грн., виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 392,01 грн. (7814,74 грн. заробітна плата за грудень 2019 року + 8649,68 грн., заробітна плата за січень 2020 року=16464,42 грн. : 42 (робочі дні за грудень 2019 року та січень 2020 року). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Визначаючи період затримки розрахунку, суд виходить з того, що, оскільки відсутні інші дані, початком перебігу такого строку є наступний день після звільнення [PERSON] , тобто з 11.02.2020 року. Отже, період затримки розрахунку, який починається з 11.02.2020 року та закінчується 22.01.2021 року (відповідно вимог позивача), складає 238 робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача складає 428,96 грн., відповідно довідки від 19.04.2021 року, наданої представником відповідача (а.с.43). Так, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 428,96 грн., розмір середнього заробітку з цей період становить 102 521,44 грн. (428,96 грн. х 238 днів). Суд вказує,що фактично відпрацьований робітником час приймається до уваги при розрахунку середньоденного заробітку, а при визначенні періоду затримки розрахунку для визначення розміру компенсації у вигляді середнього заробітку, судом приймаються до уваги всі загальнодержавні робочі дні. Між тим, виходячи з того, що відповідачем, в процесі судового розгляду, у добровільному порядку був частково проведений розрахунок з позивачем, затримка у проведенні такого розрахунку пояснюється важким економічним становищем на підприємстві, яке обумовлено рядом чинників, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що така затримка спричинила йому майнові втрати, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, доходить висновку про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП, до 30 000 грн., при цьому суд також приймає до уваги розмір заборгованості з заробітної плати (17593 грн 97 коп.) та період затримки розрахунку з позивачем. Щодо вимог про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати суд зазначає наступне. Відповідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. №20250-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно з\~Порядком проведення\~компенсації громадянам\~втрати частини\~грошових доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~термінів їх\~виплати,\~затверджений постановою\~КМУ від\~21.02.2001\~р.\~№ 159 та ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з\~порушенням строків\~їх виплати»\~від 19.10.2000\~р.\~№20250-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з 01.01.2001р. (дня набрання чинності вказаного Закону). Відповідно вказаного Закону під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення). Тобто нарахувати компенсацію за затримку потрібно, тільки якщо раніше нарахований дохід працівникові своєчасно не виплачений. \~Таким чином, оскільки, оскільки заробітна плата позивачеві не була своєчасно виплачена, слід задовольнити вимогу про стягнення компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Статтею 3\~вказаного Закону\~України передбачено,\~що сума\~компенсації обчислюється\~шляхом множення\~суми нарахованого,\~але не\~виплаченого громадянину\~доходу за\~відповідний місяць\~(після\~ утримання\~ податків\~ і\~обов`язкових \~платежів)\~ на\~індекс \~інфляції \~в \~період \~невиплати доходу\~(інфляція\~місяця,\~за який\~виплачується доход,\~до уваги\~не береться).\~Відповідно п.3,п.4.Порядку\~проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159,\~сума \~компенсації \~обчислюється \~ шляхом\~ \~множення \~ суми\~ нарахованої,\~ але\~ не\~ виплаченої\~працівникові заробітної\~плати за\~ відповідний\~ місяць\~ (після\~ утримання\~ податків\~ і\~ платежів)\~ на\~ коефіцієнт\~приросту споживчих\~цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми.Індекси споживчих цін для розрахунку коефіцієнта приросту споживчих цін щомісячно публікуються\~Держкомстатом\~наростаючим підсумком з початку того року, в якому виникла заборгованість із виплати заробітної плати, що підлягає компенсації відповідно до пункту 2 цього Положення. ( Абзац четвертий пункту 3 в редакції Постанови КМ N 692 від 23.04.99 ). Якщо виплата заборгованості із заробітної плати провадиться до опублікування Держкомстатом індексу споживчих цін за останній місяць перед виплатою суми заборгованості, під час розрахунку суми компенсації на період до опублікування зазначеного індексу споживчих цін за згодою працівника для розрахунків застосовується індекс споживчих цін за попередній місяць. Крім того, у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Приклад розрахунку суми компенсації наведено у додатку до цього Положення. Таким чином, з урахуванням викладено сума компенсації становить 1471, 08 грн., виходячи з розрахунку ( за жовтнень 2019 р. сума компенсації - 85,64 грн., за листопад 338,58 грн., за грудень 2019 р.390,74 грн., за січень 2020 р.- 415,18 грн., за лютий 2020 р.-240,94 грн.) Згідно ч.1\~ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п.\~171.1 ст. 171\~та 14.1.180 ст.\~14 Податкового Кодексу України\~та ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства. Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. Відповідно до листа ДФС від 09.06.2016 року № 12817/6/99-99-13-02-03-15 оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, здійснюється звільненому працівнику і не пов`язана з відносинами трудового найму, то такий дохід оподатковується податковим агентом як інші доходи податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 відс. та військовим збором - 1,5 відсотка у місяці його фактичного нарахування. Крім того, особи, які мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені\~Кодексом податковий\~розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу (п.п. «б» п. 176.2 ст.176 Кодексу). Суд роз`яснює, що у разі задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 п. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України,\~з відповідача на користь держави належить стягнути 908 грн. судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів пропорціонально розміру задоволених вимог у цій частині. На підставі до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial