Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПуАТ Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення коштів, мотивуючи вимоги тим, що 29.01.2015 року він уклав з відповідачем договір банківського вкладу № 300937/8722/1-15 «Нові гроші» у відділені № 20 ПуАТ Банк «Фінанси та Кредит». Згідно договору загальна сума вкладу складає 10000 доларів США. Строк дії договору з 29.01.2015 року по 28.02.2015 року . Відповідно до договору банк зобовязувався нараховувати і виплачувати проценти за ставкою 12,50 % річних. 28.02.2015 року строк вкладу закінчився однак банк кошти не повернув. 02.03.2015 року позивач звернувся до банку з заявою про повернення вкладу, однак кошти повернуто не було. Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань крім майнової шкоди позивачу було завдано моральну шкоду, що полягала у душевних стражданнях. Розмір відшкодування моральної шкоди визначено в сумі 10000 грн. Крім того з метою отримання юридичної допомоги та складання позовної заяви позивач звернувся до адвоката, що підтверджується договором про надання правової допомоги . Витрати за надані послуги були понесені на загальну суму в розмірі 3000 грн. Представник позивач в судове засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник відповідача ПуАТ Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не зявився про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, передбачено , що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання . Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу . Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що 29.01.2015 року позивач [PERSON] уклав з відповідачем ПуАТ Банк «Фінанси та Кредит» договір банківського вкладу № 300937/8722/1-15 «Нові гроші» у відділені № 20 ПуАТ Банк «Фінанси та Кредит». Згідно договору загальна сума вкладу складає 10000 доларів США. Строк дії договору з 29.01.2015 року по 28.02.2015 року. Відповідно до договору банк зобовязувався нараховувати і виплачувати проценти за ставкою 12,50 % річних. 02.03.2015 року позивач звернувся до банку з заявою про повернення вкладу, однак кошти повернуто не було. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Оскільки відповідач суму вкладу позивачу не повернув, не виконавши взяті на себе зобов'язання, то суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача загальну суму банківського вкладу, а саме 10000 доларів США, 12,50 % річних у сумі 119,86 доларів США, 3% річних у сумі 28,77 доларів США. Загальна сума що підлягає сплаті 10148,63 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20 травня 2015 року (1$=21,25 грн.) становить 215658,39 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 10, 60 ЦПК України. Позивачем з урахуванням заявлених позовних вимог не було доведено наявності передбачених ст. ст. 23, 1167 ЦК України підстав відшкодування відповідачем моральної шкоди. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 3000 грн., оскільки, незважаючи на існування Договору про надання юридичної правової допомоги від 24.03.2015 року відсутні докази, які мали підтвердити, що понесені позивачем витрати обчислюються саме у 3000 грн. Так, відповідно до ст. 12 Закону України "Про адвокатуру" оплата праціадвоката здійснюється на підставі угоди міжгромадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 215658 грн. В даному випадку з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 2156,58 грн.

Outcome: partial