Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія»), [PERSON] третя особа: [PERSON], про відшкодування шкоди, завданої злочином. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 24.12.2011 року близько 21 год. 30 хв. [PERSON], водій автомобіля марки «DAF XF 95.430», державний номер [NUMBER] з напівпричепом марки «PROD RENT PNJ 12.00», державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], рухаючись по автодорозі «Київ-Чоп», в напрямку м. Київ в с. Калинівка Макарівського району Київської області, допустив наїзд на пішоходів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) 30.12.2011 року [PERSON] помер, а [PERSON] та [PERSON] отримали різного ступеня тяжкості тілесні ушкодження. 11 квітня 2012 року по факту ДТП було порушено кримінальне провадження відносно [PERSON]. Вироком Макарівського районного суду Київської області від 22 квітня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього на підставі ст. 76 КК України обов'язки - повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та періодично з'являтися в ці органи для реєстрації. Вищезазначеним вирок стягнуто солідарно з [PERSON] та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь Позивача та її дітей 7 921 грн. матеріальної шкоди. З [PERSON] стягнуто також 71 400 грн. відшкодування моральної шкоди. З ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» стягнуто 15 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18.06.2013 року вирок Макарівського районного суду Київської області від 22.04.2013 року в частині вирішення цивільного позову було скасовано та призначено новий судовий розгляд в цій частині в порядку цивільного судочинства. Макарівським районним судом Київської області, вирішуючи питання щодо вищезазначеного цивільного позову, 17 вересня 2013 року було постановлено ухвалу про повернення позову. Як зазначив Позивач, матеріальна шкода завдана неправомірними діями [PERSON] становить 9 698 (дев'ять тисяч шістсот дев'яносто вісім) грн. 48 коп. Крім того, [PERSON] Валентині та її неповнолітнім дітям, в інтересах яких вона також звертається до суду, була завдана відповідна моральна шкода, яка проявляється в тому, що через необхідність постійно проводити медичні обстеження діти були на довгий час позбавлені можливості вести нормальний спосіб життя, характерний для дітей їхнього віку, погіршилися гармонійні адаптовані умови їх життєдіяльності; втрата батька негативно відобразилась на психологічному стані дітей; внаслідок зазначених фізичних та психологічних травм порушилась душевна рівновага членів родини; внаслідок смерті чоловіка Позивач перервала свою професійну діяльність, оскільки змушена була організовувати його поховання та лікування дітей, що потягнуло за собою втрату певної суми постійних доходів; втрати коханої людини негативно позначилась на психологічному стані Позивача. Спричинену моральну шкоду Позивач оцінює в розмірі 300 000 грн. На момент вчинення злочину, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», що підтверджується полісом № АВ/0313568 від 14.12.2011 року. Позивач просив стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія»: на користь [PERSON] витрати на поховання, які вона понесла у зв'язку зі смертю чоловіка [PERSON] у розмірі 9 698 (дев'ять тисяч шістсот дев'яносто вісім) грн. 48 коп.; на користь [PERSON] в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] шкоду, заподіяну внаслідок смерті [PERSON] в розмірі 36 мінімальних заробітних плат на день смерті [PERSON], що становить 36 144 (тридцять шість тисяч сто сорок чотири) грн. 00 коп.; на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, що становить 12 048 (дванадцять тисяч сорок вісім) грн. 00 коп.; на користь [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] моральну шкоду в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, що становить 12 048 (дванадцять тисяч сорок вісім) грн. 00 коп.; на користь [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] моральну шкоду в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, що становить 12 048 (дванадцять тисяч сорок вісім) грн. 00 коп. Представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» подав до суду письмові заперечення проти позову, зазначивши, що витрати на поховання не підтверджені документально, у зв'язку із чим не підлягають задоволенню. Витрати на підставі п. 27.2,п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також не підлягають стягнення із страхової компанії, оскільки на момент укладення договору обов'язкового страхування вказані норми були відсутні у Законі «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представником Позивача була подана заява про зміну предмету позову, відповідно до якої зазначено, що 14.12.2011 року власником автомобіля «DAF XF 95.430», державний номер [NUMBER] [PERSON] було укладено договір обов'язкового старування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується відповідним полісом. При чому, відповідно до п.1.4 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» навіть за умови перебування за кермом автомобіля іншої особи, яка експлуатує транспортний засіб на законних підставах (в даному випадку - водій [PERSON]), страховий поліс діє. На підставі проаналізованих в позовній заяві норм законодавства, Позивач зазначив, що ліміт відшкодування моральної шкоди ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» становить 2 550 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят) грн. на кожну потерпілу особу. А з [PERSON], на думку Позивача, підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 97 450 (дев'яносто сім тисяч чотириста п'ятдесят) грн. 00 коп. на кожну потерпілу особу. У зв'язку із подачею вищезазначеної позовної заяви Позивач просив суд, стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія»: на користь [PERSON] витрати на поховання, які вона понесла у зв'язку зі смертю чоловіка [PERSON] у розмірі 9 698 (дев'ять тисяч шістсот дев'яносто вісім) грн. 48 коп.; на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 2 550 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят) грн. 00 коп.; на користь [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] моральну шкоду в розмірі 2 550 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят) грн. 00 коп.; на користь [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] моральну шкоду в розмірі 2 550 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят) грн. 00 коп.; на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 536 (п'ятсот тридцять шість) грн. 50 коп. на протязі 95 місяців; на користь [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 536 (п'ятсот тридцять шість) грн. 50 коп. на протязі 95 місяців; на користь [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 536 (п'ятсот тридцять шість) грн. 50 коп. на протязі 95 місяців; стягнути з [PERSON]: на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 97 450 (дев'яносто сім тисяч чотириста п'ятдесят) грн. 00 коп.; на користь [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] моральну шкоду у розмірі 97 450 (дев'яносто сім тисяч чотириста п'ятдесят) грн. 00 коп.; на користь [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] моральну шкоду у розмірі 97 450 (дев'яносто сім тисяч чотириста п'ятдесят) грн. 00 коп. Представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» подав до суду заперечення на уточнену позовну заяву, зазначивши, що стосовно стягнення моральної шкоди на [PERSON] та [PERSON] товариство не заперечує, проте відсутні правові підстави для стягнення моральної шкоди на Позивача. Щодо стягнення відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку із втратою годувальника, дана вимога не підлягає до задоволення, оскільки розрахунок відшкодування проведений Позивачем без дотримання вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 1776 від 31.12.2004 року та без надання відповідного переліку документів, які передбачені вказаною Постановою В судовому засіданні представник Позивача подав заяву про залишення без розгляду вимог щодо стягнення витрат на поховання, інші позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» позовні вимоги визнав частково, згідно поданих до суду письмових заперечень. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог з наступних підстав. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 24.12.2011 року близько 21 год. 30 хв. [PERSON], водій автомобіля марки «DAF XF 95.430», державний номер [NUMBER] з напівпричепом марки «PROD RENT PNJ 12.00», державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], рухаючись по автодорозі «Київ-Чоп», в напрямку м. Київ в с. Калинівка Макарівського району Київської області, допустив наїзд на пішоходів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) 30.12.2011 року [PERSON] помер, а [PERSON] та [PERSON] отримали різного ступеня тяжкості тілесні ушкодження. 11 квітня 2012 року по факту ДТП було порушено кримінальне провадження відносно [PERSON]. Вироком Макарівського районного суду Київської області від 22 квітня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього на підставі ст. 76 КК України обов'язки - повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та періодично з'являтися в ці органи для реєстрації. Вищезазначеним вирок стягнуто солідарно з [PERSON] та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь Позивача та її дітей 7 921 грн. матеріальної шкоди. З [PERSON] стягнуто також 71 400 грн. відшкодування моральної шкоди. З ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» стягнуто 15 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18.06.2013 року вирок Макарівського районного суду Київської області від 22.04.2013 року в частині вирішення цивільного позову було скасовано та призначено новий судовий розгляд в цій частині в порядку цивільного судочинства. Макарівським районним судом Київської області, вирішуючи питання щодо вищезазначеного цивільного позову, 17 вересня 2013 року було постановлено ухвалу про повернення позову. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 14.12.2011 року власником автомобіля «DAF XF 95.430», державний номер [NUMBER] [PERSON] було укладено договір обов'язкового старування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується відповідним полісом. Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. При чому, відповідно до п.1.4 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» навіть за умови перебування за кермом автомобіля іншої особи, яка експлуатує транспортний засіб на законних підставах (в даному випадку - водій [PERSON]), страховий поліс діє. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як зазначено в п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду. яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.23.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачене пунктами 1,2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України . Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В судовому засіданні достовірно встановлено, що Позивачу по справі та її неповнолітнім дітям в інтересах яких вона діє була заподіяна моральна шкода, яка проявляється в тому, що через необхідність постійно проводити медичні обстеження діти були на довгий час позбавлені можливості вести нормальний спосіб життя, характерний для дітей їхнього віку, погіршилися гармонійні адаптовані умови їх життєдіяльності; втрата батька негативно відобразилась на психологічному стані дітей; внаслідок зазначених фізичних та психологічних травм порушилась душевна рівновага членів родини; внаслідок смерті чоловіка Позивач перервала свою професійну діяльність, оскільки змушена була організовувати його поховання та лікування дітей, що потягнуло за собою втрату певної суми постійних доходів; втрати коханої людини негативно позначилась на психологічному стані Позивача. Отже, згідно ліміту відповідальності страховика та на підставі правових норм, з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» у відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд приходить до висновку про стягнення грошових коштів на користь неповнолітніх дітей (стягнення відшкодування моральної шкоди із страхової компанії на користь [PERSON] є безпідставним, оскільки остання, в розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є потерпілою особою) в сумі : 51000 х 5 % = 2550 гривень. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Розмір моральної шкоди в сумі 97 450 (дев'яносто сім тисяч чотириста п'ятдесят) грн. 00 коп. на кожну потерпілу особу, суд вважає завищеним і з врахуванням вимог розумності та справедливості, матеріального стану [PERSON], а також інших обставин, які мають істотне значення, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди для потерпілих осіб в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. на кожного. Суд, не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з втратою годувальника, оскільки відповідно до пунктів 1, 2 «Порядку проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди», затвердженого Постановою КМУ від 31.12.2004р. №1776, розрахунок розміру страхового відшкодування, що виплачується утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (страхове відшкодування), проводиться у межах визначеного законодавством ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, який діяв на дату укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Частина неотриманих доходів померлого годувальника, яка за його життя належала б кожному утриманцю, визначається із середньомісячного доходу померлого, який включає виплати, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб, пенсії, державну соціальну допомогу та щомісячні виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, за останній календарний рік (за відрахуванням частки, яка припадала на померлого і працездатних осіб, та суми пенсій, виплачених утриманцям внаслідок втрати годувальника) шляхом ділення частини неотриманих доходів померлого годувальника, що припадає на зазначених осіб, на кількість цих осіб. Зазнаний порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого також передбачений у статті 1200 Цивільного кодексу України. Однак, матеріали справи не містять доказів, які вимагаються «Порядком проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди», затвердженого Постановою КМУ від 31.12.2004р. №1776, про середньомісячний дохід померлого годувальника, який включає виплати, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб, пенсії, державну соціальну допомогу та щомісячні виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, за останній календарний рік, які необхідні для здійснення розрахунку страхового відшкодування, що виплачувався би утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог . Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати покласти на Відповідачів. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 3, 15, 16, 23, 1187, 1200 ЦК України, п.п. 1, 2 «Порядку проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди», затвердженого Постановою КМУ від 31.12.2004 року №1776 України, Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial