Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

В березні 2015 р. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Вказувала на те, що з 2012 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, однак подружні відносини припинені через втрату взаємної любові, поваги, розуміння, протилежних поглядів на життя. Від спільного проживання мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач в добровільному порядку аліменти на утримання дитини не надає. Між сторонами було досягнуто домовленість про утримання дитини в розмірі 1 000 грн. щомісячно, проте відповідач її не виконує. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 01.12.2014 р. до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] позов визнав . Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.12.2012 р. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся, дитина мешкає із позивачкою. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу можу бути пред'явлений одним із подружжя. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між необхідно розірвати. Відповідно до домовленості сторін неповнолітня [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом із матір'ю. Відповідач допомоги на утримання доньки в добровільному порядку не надає. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182, 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи вищевикладене, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення". Оцінюючи надані докази та враховуючи, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з часу подання позову (26.03.2015 р.) і до досягнення нею повноліття, з урахуванням індексу інфляції. Розмір аліментів визначений судом з урахуванням матеріального становища сторін і не суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Проте позивачкою не надано доказів того, що вона зверталась з відповідною вимогою до відповідача, або вчиняла інші дії, спрямовані на отримання аліментів. Відтак в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., а також судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.ст. 21, 24, 110, 111, 112, 180, 182, 183 СК України,

Outcome: partial