Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічно акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору недійсним з моменту вчинення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 31.05.2013 р. між нею та відповідачем було укладено Договір № 621082003 на отримання кредиту у національній валюті України - гривні. У зв'язку з укладенням Договору було встановлено Відновлювальну кредитну лінію по Рахунку. Умовою при укладенні вищезазначеного Договору була видача міжнародної платіжної картки за [NUMBER] (Надалі - кредитна картка). Однак при укладенні вищезазначеного Договору, кредитної картки позивачці не видано, що спричинило не можливості користуватись кредитом, а отже і неможливістю отримати послуги банку та загалом договір, що був укладений вийшов таким, який не спрямований на реальне настання правових наслідків. Станом на сьогоднішній день на руках у позивачки залишається не розкритий конверт в якому знаходиться персональний ідентифікаційний номер позивача для користування банкоматами та електронними терміналами з ПІН-клавіатурою. 19.06.2013 р. позивачка отримала виписку по рахунку Кредитної картки в якій зазначалось, що з 01.06.2013 по 19.06.2013, з її картки було не санкціоновано знято невідомими їй особами 866, 22 грн. Згідно виписки по рахунку від 25.06.2013 р. заборгованість по кредитній картці, незважаючи на ту обставину, що картка була за блокована позивачем, становила вже 1912, 09 грн. Тому позивач вимушена звернутися до суду з позовом про визнання вищевказаного договору недійсним та списати з неї суму боргу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд позов задовольнити, з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надходило повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, вислухавши позивача, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню. 31.05.2013 р. між позивачкою та відповідачем було укладено Ддоговір №621082003 на отримання кредиту у національній валюті України - гривні. У зв'язку з укладенням договору позивачу було встановлено відновлювальну кредитну лінію по рахунку. Умовою при укладенні вищезазначеного договору була видача міжнародної платіжної картки за [NUMBER] (Надалі - кредитна картка). Однак при укладенні вищезазначеного договору, кредитної картки з не зрозумілих для позивача причин видано їй не було, що на думку позивача не дало їй можливості користуватися карткою, а отже і неможливістю отримати послуги банку та загалом договір, що був укладений вийшов таким, який не спрямований на реальне настання правових наслідків. Станом на сьогоднішній день у позивача на руках залишився не розкритий конверт в якому знаходиться її персональний ідентифікаційний номер (ПІН-код) для користування банкоматами та електронними терміналами з ПІН-клавіатурою. При укладенні договору в гіпермаркеті «ЕПІЦЕНТР», їй було надано пакет наступних документів: Договір та не розкритий конверт в якому знаходився ПІН-код, про умови користування кредитною карткою не повідомлено. Також не надано Правил користування банківською платіжною карткою та Тарифів, які є невід'ємною частиною договору. Через кілька днів після укладення Договору з Відповідачем на телефон позивача почали надходити повідомлення про рух коштів за Кредитною карткою. 17.06.2013 зателефонувавши до банку позивач заблокувала дану Кредитну картку. З метою встановлення достовірної інформації про несанкціоноване використання Кредитної картки, 19.06.2013 р. позивач звернулась з заявою до голови правління ПАТ «Альфа-Банк». (лист №52860 від 19.06.2013). Крім того 19.06.2013 р. [PERSON] отримала виписку по рахунку Кредитної картки в якій зазначалось, що з 01.06.2013 по 19.06.2013, з її картки було не санкціоновано знято невідомими їй особами 866, 22 грн. 25.06.2013 р. позивач повторно звернулась до голови правління ПАТ «Альфа-Банк», з проханням розібратись у вище зазначеній ситуації та витребувала нову виписку. Згідно виписки по рахунку від 25.06.2013 р. заборгованість по кредитній картці, незважаючи на ту обставину, що картка була заблокована, становила вже 1912, 09 грн. Про те, що картка була заблокована, але з неї й надалі знімались кошти, Банк жодної відповіді та будь-яких пояснень не надав. 19.06.2013 р. позивач звернулась з заявою до Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві. Згідно поданої заяви Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві порушено кримінальну справу за статтею 185 Кримінального кодексу України. Не зважаючи на ту обставину, що станом на сьогоднішній день, порушено кримінальну справу за заявою позивача, відповідач вимагає у неї погашення заборгованості за Кредитною карткою, якою позивач жодного разу не користувалась, та не знімала грошових коштів. Частною 3 ст. 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його діяльність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін, зокрема вимога про те, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім цього волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Оспорюваний мною Договір, в своїх умовах свідомо порушує принцип рівності сторін договору, на шкоду споживача послуг. Відповідно до ст. 21 Закону «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції (в супереч ст. її Закону „ Про захист прав споживачів ", перед укладенням Договору про надання позики Банком не було повідомлено Позивача ні у письмовій, ні в усній формі про повну інформацію про послуги, що надаються Банком, яким чином можна користуватись кредитною карткою, та як з неї можна зняти кошти та які наслідки користування даною карткою третіми особами., що призвело до отримання послуг зовсім іншого характеру ніж ставилось мною за мету.; 2) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач (правовий аналіз Договору свідчить про порушення принципу рівності сторін Договору на шкоду споживачу. Односторонність договору як зазначено мною вище вже нанесло мені матеріальну шкоду у значному для мене розмірі; 3) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідні послуги; (відповідачем обмежено (більше того - грубо порушено) право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про послуги що ним надаються, надавались, та свідомо введено позивачку в оману, що стало наслідком нанесення позивачу матеріальної шкоди; 4) позивачці було реалізовано послуги, які є небезпечними, неналежної якості, фальсифіковані; Відповідно до ч. 12. ст. 10 Закону „Про захист прав споживачів", якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Банком порушено і цю вимогу Закону, і протягом вже тривалого часу не повідомляється мене, що начебто надані мені послуги по кредиту відповідають чинному законодавству та моїм інтересам. Хоча при цьому Банк явно знає про ситуацію яка склалась і повторюю жодним чином на це не впливає та не реагує. Зокрема, статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. До того ж, відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. Як визначає п.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З огляду на вищевикладене та те, що вчинений правочин не відповідає чинному законодавству України, а позивачем доведено ту обставину, що нею не було знято з кредитної картки жодної грошової суми, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання кредитного договору недійсним підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 203, 215, 628, 1054, 1055 ЦК України та

Outcome: partial