Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

позивачка звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом про стягнення з [PERSON] на свою користь аліментів на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 7000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 25.10.1998 сторони перебувають у шлюбі, від якого мають дитину - неповнолітнього сина [PERSON] , 2009 року народження, який на теперішній час проживає з матір`ю. Всі обов`язки з утримання та виховання неповнолітнього сина покладені на позивачку, яка не в змозі самостійно забезпечити високий матеріальний рівень, необхідний для розвитку спільної з відповідачем дитини. Батько дитини, який проживає окремо більше, ніж півтора року від часу звернення позивачки до суду, щомісячно надає матеріальну допомогу на утримання сина, проте розмір такої допомоги є неприпустимо малий та не дозволяє покрити найнеобхідніші витрати, зумовлені потребами дитини цього віку, у зв`язку з чим позивачка просить стягнути аліменти у судовому порядку. 29.07.2020 на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Зважаючи на викладене, у порядку приписів ст.274-279 ЦПК України та відсутності заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що з 25.10.1998 [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м.Києва, про що складено актовий запис № 834. Від шлюбу сторони мають дитину - неповнолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] (засвідчена копія свідоцтва про народження [NUMBER] в матеріалах цивільної справи). На момент звернення до суду сторони проживають окремо. Неповнолітній [PERSON] зареєстрований за місцем реєстрації матері, постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Станом на час розгляду справи по суті суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідач, який проживає окремо від дитини, надає постійну, регулярну допомогу на утримання сина в належному розмірі для забезпечення її потреб у харчуванні, одязі, освіті, гармонійному розвитку особистості, а також розвитку належних фізичних, духовних і соціальних вмінь та здібностей. Статтею 180 Сімейного кодексу України обов`язок з утримання дитини до досягнення нею повноліття покладено на її батьків. В силу положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ч. 1 ст. 191 СК України закріплено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Оскільки матеріали цивільної справи не містять підтвердження досягнення позивачем і відповідачем згоди щодо участі в утриманні спільної дитини на засадах рівності кожного з батьків, питання стягнення аліментів з відповідача підлягає вирішенню в судовому порядку відповідно до ч.3 ст. 181 СК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 191 СК України. Позивачка, звертаючись до суду, просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 гривень. Відповідно до ч. 1-2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, встановлені у ст. 182 СК України, до яких належать стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також законодавцем установлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, чинне цивільне процесуальне законодавство ґрунтується на принципі змагальності сторін. Визначаючи розмір аліментів за цим позовом у твердій грошовій сумі суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, не має інших аліментних зобов`язань, оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Крім того, суд керується приписами ч. 1 ст. 182 СК України, зважає на матеріальне становище позивачки та розмір витрат, яких потребує неповнолітня дитина відповідного віку щомісяця. Поряд з викладеним, суд критично ставиться до посилань позивачки на розмір щомісячного доходу відповідача (20000 гривень), адже ці обставини вона не підтвердила належними, достовірними і достатніми доказами. Також суд зазначає, що до матеріалів справи не було подано фактичних даних, які б дозволяли визначити приховані та потенційні доходи відповідача та суму щомісячних витрат позивачки на утримання дитини для забезпечення її життєдіяльності. Відповідно до чинного законодавства, яким регулюється даний вид правовідносин, утримання неповнолітніх дітей є обов`язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька або матір в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Враховуючи всі викладені вище обставини, за результатами аналізу наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення аліментів, які підлягають стягненню з батька на утримання неповнолітнього сина сторін у розмірі 3000 грн щомісячно, що є достатнім рівнем забезпеченості дитини відповідного віку для можливості забезпечення її життєдіяльності та гармонійного розвитку, з врахуванням частини витрат, які повинна нести мати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку п. 3 ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 1 ст. 176, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України та п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", суд вважає за належне стягнути з відповідача в доход Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial