Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог У червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до П АТ «КБ «ПриватБанк», (у даний час АТ КБ «ПриватБанк») приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа - Центральний відділ ДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. учинено виконавчий напис за кредитним договором від 13.02.2007 року про стягнення з нього (позивача) заборгованості в розмірі 337 765,50 грн. На підставі виконавчого напису нотаріуса 07.06.2018 року головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладений арешт на його майно та оголошено заборону на його відчуження. Зазначив, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом порушено вимоги ст.ст. 87,88 Закону «Про нотаріат», оскільки сума заборгованості не була безспірною, з моменту права вимоги минуло більше трьох років. Хід справи та процесуальні дії суду. Ухвалами від 22.06.2018 року та 21.08.2018 року позовна заява залишена без руху. 02.10.2018 року відкрито провадження у справі та задоволено клопотання позивача про витребування доказів: від приватного нотаріуса матеріалів архівної справи з вчинення виконавчого напису від 13.06.2017 року, та ПАТ КБ» ПриватБанк» оригіналу кредитного договору. Ухвалою суду від 24.01.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позиція сторін. Відповідач - АТ КБ «ПриватБанк» заперечень проти позову не надав, ухвалу суду не виконав. 11.01.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. направлений відзив на позов, в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому вказано наступне. Вчинення виконавчого напису є цілком правомірним, а доводи позивача неспроможними, так як діяла у повній відповідності до ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами. При цьому, на думку відповідача, [PERSON] не надав жодного письмового доказу, який би підтверджував правову позицію, а саме фактів порушення порядку вчинення нотаріальних дій, а посилання на порушення норм законодавства не відповідають дійсності. Нотаріусом також надані документи, витребувані ухвалою суду від 02.10.2018 року. 04.06.2019 року представником позивача [PERSON] надана відповідь на відзив. При цьому, адвокат вказує, що заявник - АТ КБ «ПриватБанк» не подав нотаріусу необхідний документ, яким має бути оригінал кредитного договору, відсутні дані про правонаступництво (заміна первісного кредитора): відсутні виписка із рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості; у виконавчому документі відсутня повна та достовірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість, та її виникнення в межах строку позовної давності. Третя особа заперечень проти позову не надала. Позивач та представник позивача до судового засідання не з`явились. Адвокатом надана заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідачі до судового засідання не з`явились, повідомлені належним чином. Нотаріус Бондар І.М. просила про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, заяв не надав. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Фактичні обставини справи, установлені судом. 13.02.2007 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір. 13.06.2017 року за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинений виконавчий напис, за яким з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ЗАТ КБ « ПриватБанк», стягнуто заборгованість за кредитним договором від 13.02.2007року у розмірі 337 765,50 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 2 789,84 доларів США., заборгованість за відсотками - 8 917,69 доларів США., пеня та комісія - 329,95 доларів США., штраф (фіксована частина) - 18,83 доларів США, штраф (відсоток від суми заборгованості) - 551,87 долар США, що становить 12 608 доларів США 18 центів, що за курсом НБУ станом на 29.02.2017 року становить 334 765, 50 грн. (один долар США-26,551453 грн.), витрати, пов`язані з учиненням виконавчого напису - 3000,00 грн. Стягнення здійснюється за період з 13.02.2007 року по 30.04.2017 року (за 10 років 2 місяці 17 днів). На підставі виконавчого напису нотаріуса 07.06.2018 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Галкіною М.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу ПАТ КБ «ПриватБанк» надав: заяву від 13.06.2017 року про вчинення виконавчого напису на суму 12 608 доларів США. підписану представником банку [PERSON].; доручення № 2124-К-Н-Н від 30.01.2017 року на ім`я [PERSON] ; письмову вимогу [PERSON] від 02.06.2017 року про наявність заборгованості на загальну суму 12 658, 18 доларів США зі сплатою на протязі 5 днів з дати відправлення письмової вимоги; опису цінного листа про направлення даної вимоги та даних про направлення 07.06.2017 року о 18 год. 23 хв., сума заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором від 13.02.2007 року. укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] станом на 30.04.2017 року на загальну суму 12 658,18 доларів США. При цьому, інших документів нотаріусом не надано. Однак, в додатках до заяви вказано про надання оригіналу кредитного договору, засвідченої виписки із особового рахунку боржника, установчі документи ПАТ КБ « ПриватБанк», паспорт представника. Позиція Суду. Перевіривши доводи сторін та матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та скасування виконавчого напису. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права За загальними правилами стст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених у ч.1 ст.16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч.1 ст.39 закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Мін`юсті 22.02.2012 за №282/20595. Відповідно до ст. 87 закону «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. У ст. 88 закону «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більш ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більш ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пп.1, 3 гл.16 розд. ІІ порядку). Згідно з пп.2.1 п.2 гл.16 розд. ІІ порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата й місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають стосунок до вчинення виконавчого напису, нотаріус управі витребувати їх у стягувача (пп.2.2 п.2 гл.16 розд.ІІ порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (пп.2.3 п.2 гл.16 розд.ІІ порядку). Крім того, у пп.3.2, 3.5 п.3 гл.16 розд. ІІ порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМ від 29.06.99 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку. Цей перелік не передбачає інших умов учинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які зазначені в законі «Про нотаріат» і Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. У ст.50 закону «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі й унаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 закону «Про нотаріат»). Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів стст.15, 16, 18 ЦК, стст.50, 87, 88 закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень стст.87, 88 закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 5.07.2017 №6-887цс17. При цьому суд звертає увагу на те, що нотаріус учинив виконавчий напис через 6 днів після того, як банк направив боржнику письмову вимогу щодо усунення порушень за кредитною угодою, не дотримавшись при цьому 30-денного строку, установленого в пп.2.3 п.2 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, та не врахував, що недотриманням приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вказаних вимог порядку порушено права [PERSON] на спростування розміру заборгованості. Заслуговують на увагу й доводи позивача про те, що розмір заборгованості, який відповідачем запропоновано позивачу погасити в письмовій вимозі від 02.06.2017 року ( 12 658,18 доларів США), відрізняється від розміру заборгованості, зазначеного в заяві на вчинення виконавчого напису та виконавчому написі нотаріуса ( 12 608,18 доларів США.). Крім того, суд за такого, звертає увагу на не безспірність заборгованості. Позивачем визначено процесуальний статус нотаріуса як Відповідача, з чим погодитись неможливо. Залучення в якості співвідповідача в даній справі є таким, що прямо суперечить диспозитивності та процесуальному статусу відповідача, оскільки нотаріус не є стороною правовідношень, на підставі яких виникли взаємні зобов`язання сторін, а тільки здійснив нотаріальну дію, яка полягала у вчиненні виконавчого напису, тобто дію, за результатами якою були змінені права боржника та кредитора. Необхідно зауважити, що Пленум Верховного Суду України своєю Постановою №2 від 03.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» з подальшими змінами зазначив, що справи щодо оспорювання виконавчого напису нотаріуса розглядаються в позовному провадженні, позивачем в якому є боржник, а відповідачем - кредитор. Така ж позиція закріплена в пункті шостому Узагальнень судової практики з розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 7 лютого 2014 року, в якому зазначено, що відповідно до пункту 16 Постанови ВССУ №3, спори між боржниками і стягувачами, а також спори за Позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Отже, справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є стягувач - особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис. Аналізуючи наведене, можна зробити висновок, що нотаріус, яким був вчинений виконавчий напис, може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено право суду самостійно змінити процесуальний статус особи, але відповідно до ст. 51 ЦПК України за клопотанням позивача, зокрема, можливо замінити неналежного відповідача на належного. Роз`яснення вищих судів та усталена судова практика виходять з того, що належним правовим статусом нотаріуса у таких справах, як дана, є третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - стягувача. Недодержання судами нижчих інстанцій такої правової позиції може призвести до скасування судових рішень в апеляційному чи касаційному порядку як постановлених з порушенням норм процесуального права. Враховуючи те, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача - приватного нотаріуса, а клопотання про заміну його правового статусу не заявив, за такого, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у відношенні даного відповідача( ст.51 ЦПК України). Висновки суду. За таких обставин у задоволенні позовних вимог до відповідача - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. слід відмовити як до неналежного відповідача, позовні вимоги до АТ "ПриватБанк" щодо скасування виконавчого напису - задовольнити. Така позиція суду відповідає також позиції Верховного Суду від 10.04.2019 року по справі № 201\\11696\\16-ц.

Outcome: partial