Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

Позивач ставить питання про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відносно нього 8 січня 2020 року посадовими особами УПП у Сумській області складений протокол за ст. 173 КУпАП. Його було затримано, застосовано фізичну силу та кайданки і доставлено до Сумського ВП ГУНП у Сумській області. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 27.02.2020 року провадження за ст. 173 КУпАП відносно нього закрите за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вважає, що його було незаконно затримано та доставлено до СВП ГУНП в Сумській області, застосовано до нього фізучну силу, обмежено в свободі пересування, незаконно складено протокол про адміністративне правопорушення. Протиправні дії працівників поліції спричинили негативні переживання, емоційні реакції при спогадах про затримання. Позивач пережив стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за свою репутацію. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити. Представник Управління патрульної поліції у Сумській області проти позову заперечила, пояснила, що доказів на підтвердження моральних страждань позивачем не надано. За результатами службової перевірки в діях працівників поліції порушень не виявлено. 9 липня 2021 року представник Управління патрульної поліції в Сумській області ДПП надав письмовий відзив, в якому в задоволенні позову просить відмовити. Вважає, позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими. В постанові суду не зазначено про неправомірність працівників УПП в Сумській області відносно позивача. В той же час позивачем не ставиться питання про визнання протиправними дій працівників патрульної поліції. Крім цього, в разі встановлення факту заподіяння шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органів патрульної поліції, відшкодування такої шкоди здійснюється на загальних підставах. Представник Головного управління державної казначейської служби у Сумській області, пояснила, що позивачем не надано доказів протиправних дій працівників поліції, їх дії неправомірними не визнані. Також не надано доказів погіршення стану здоров`я позивача. Тому стягнення з Казначейської служби за рахунок державних коштів є необгрунтованим. 20 червня 2020 року представник Державної казначейської служби України у Сумській області надав письмовий відзив, в якому в зазначив, що патрульна поліція не є органом, до дій якого підлягають застосування положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Тому в разі встановлення факту заподіяння шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органів патрульної поліції, відшкодування такої шкоди здійснюється на загальних підставах. Крім цього, вважає, що доказів протиправності дій працівників УПП позивачем не надано. Сам факт закриття адміністративного провадження не вказує на протиправність дій посадових чи службових осіб органу державної влади. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 9 червня 2020 року відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання на 9 липня 2020 року. Протокольною ухвалою головуючого від 9 липня 2020 року відкладено розгляд справи до 7 жовтня 2020 року. Протокольною ухвалою головуючого від 7 жовтня 2020 року відкладено розгляд справи до 18 листопада 2020 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 18 листопада 2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 24 грудня 2020 року у зв`язку з ненаданням доказів на підтвердження направлення іншим сторонам відзиву. Протокольною ухвалою головуючого від 24 грудня 2021 року відкладено розгляд справи до 1 лютого 2021 року за клопотанням позивача та представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 1 лютого 2021 року відкладено розгляд справи до 11 березня 2021 року у зв`язку з наданням часу для ознайомлення з письмовими поясненнями позивача іншими сторонами. Протокольною ухвалою головуючого від 11 березня 2021 року відкладено розгляд справи до 15 квітня 2021 року за клопотанням позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 15 квітня 2021 року відкладено розгляд справи за клопотанням позивача до 8 червня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 8 червня 2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 23 липня 2021 року для надання представнику відповідача часу для надання доказів відправлення копій документів сторонам. Протокольною ухвалою головуючого від 23 липня 2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 12 серпня 2021 року у зв`язку з витребуванням документів . Протокольною ухвалою головуючого від 12 серпня 2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 18 серпня 2021 року за клопотанням позивача. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: 8 січня 2020 року посадовими особами Управління патрульної поліції у Сумській області відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серія АА №651203 за ст. 173 КУпАП. Як вбачається з рапорту та протоколу про адміністративне затримання, позивача було затримано, застосовано до нього фізичну силу та кайданки, доставлено до Сумського ВП ГУНП в Сумській області. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 27 лютого 2020 року у справі №591/229/20 відносно [PERSON] закрито провадження за ст. 173 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.6). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон № 266/94-ВР). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Позивач зазначає підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, його затримання, застосування фізичної сили та застосування кайданок. Закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 2 вересня 2020 року у справі 591/1001/17, від 9 червня 2021 року у справі №726/837/20 . Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Посилання представника Управління патрульної поліції в Сумській області на те, що не встановлена неправомірність дій працівників поліції суд не приймає до уваги, оскільки позивач має право на доведення неправомірності дій в рамках даної справи. З матеріалів адміністративної справи вбачається зокрема, застосування до позивача фізичної сили, кайданок, його затримання та обмеження у праві пересування у зв`язку з складанням адміністративного протоколу. Посилання на службову перевірку щодо працівників поліції, за результатами якої не було встановлено неправомірності дій працівників поліції, суд не може взяти до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаного факту суду надано не було. Не досліджувалися в процесі слухання справи надані представником УПП в Сумській області диски, оскільки не був дотриманий порядок їх подачі до суду, передбачений ч. 9 ст. 83 ЦПК України. Оскільки відсутнє підтвердження їх надсилання іншим учасникам справи, суд не бере до уваги такі докази. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про завдання позивачу моральної шкоди та її відшкодування, вважає, що достатньою та обгрунтованою є сума в розмірі 3 000 грн. Необхідність зазначення органу, через який грошові кошти мають перераховуватися, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не спливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/23967/16. Позивачем при зверненні до суду судовий збір не сплачено відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Суд вирішуючи питання про судові витрати, керується положеннями ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним компенсувати їх за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial