Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , 1975 року народження, відносно дочки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з середини 2007 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . У вересні 2009 року [PERSON] пішов з родини. Відповідач періодично допомагав матеріально, але до початку 2013 року, коли він дізнався про наявність чоловіка у позивачки. Він не бажає спілкуватись із дочкою. Один раз у 2014 році відповідач приїхав і попросив дати йому дитину, вони з дочкою спілкувались декілька хвилин, але дочка перелякалась, оскільки не знає відповідача. Донька називає батьком [PERSON] , з яким позивачка перебуває у шлюбі, і який піклується про дитину. У 2018-2019 роках позивачка двічі зверталась до [PERSON] для отримання дозволу виїзду дитини за кордон на відпочинок, але отримувала відмову. Таким чином, оскільки відповідач матеріально не допомагає, не піклується про доньку і не виховує її, позивачка просить позбавити його батьківських прав і стягнути аліменти. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 18.03.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 26.05.2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка і її представник підтримали повністю позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Позивач зазначила, що в позові помилково зазначила що Відповідач періодично допомагав матеріально до початку 2013 року, правильна дата- до липня 2019. У 2021 році у дитини діагностовано захворювання, і тому на проведення медичних обстежень, аналізи та лікування були витрачені кошти в сумі 24737,26 грн., відповідач відмовляється сплатити половину цих витрат, а перерахував лише 3000,00 грн. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що відповідач бажає спілкуватись із дитиною, він допомагає матеріально коштами на утримання дочки. Відповідач наразі проживає в Російській Федерації і тому не має можливості часто приїжджати. З 2009 по 2014 рік він спілкувався з дитиною, але з 2014 у зв`язку з політичною ситуацією, що склалася між Україною та Російською Федерацією та в подальшому, через пандемію коронавірусу, він не має можливості приїжджати часто, оскільки є військовозобов`язаним, має родину, з якою проживає на території Росії, тому високий ризик виникнення складнощів при поверненні до РФ. Останній раз він намагався поспілкуватись з дитиною в 2019, але коли приїхав за місцем реєстрації позивачки, то виявилось, що вона там не мешкає, по телефону позивач відмовилася надати адресу місця проживання. Відповідач бажає приймати участь у вихованні дитини і спілкуватись з нею. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Бондаренко до суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності. Крім того, просить долучити до матеріалів справи рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 10.06.2021 року №123/1 та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області. Суд, вислухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. При судовому розгляді встановлено наступне. Позивачка по справі - [PERSON] та відповідач - [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] видана Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 07.08.2008 року /а.с. 5/. Сторони шлюб не реєстрували. Згідно з довідкою голови квартального комітету № 1776 від 25.02.2020 р., [PERSON] проживає разом з дочкою [PERSON] , [INFO] , та чоловіком [PERSON] по [ADDRESS] . [PERSON] про дитину не піклується і не виховує /а.с. 7/. Згідно з довідкою Мелітопольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 22 від 26.02.2020 р., [PERSON] навчається у 6-ому класі, вихованням дитини та піклуванням про неї займаються виключно мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] . З боку [PERSON] піклування про дитину відсутнє, батьківські збори не відвідує /а.с. 6/. Відповідно до довідки лікаря від 12.05.2020 р., [PERSON] [INFO] , перебуває на обліку в амбулаторії ЗПСМ № 6, лікувалась із різними діагнозами, на даний час дитина здорова. Батько дівчинки [PERSON] не приймає участі в медичних обстеженнях і лікуванні дитини. Дівчинкою опікується мати [PERSON] /а.с. 37/. Відповідач [PERSON] має також іншу дитину- [PERSON] [INFO] , яка народилась в м. Вороніж, Росія, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 02.09.2010 р. /а.с. 53/ Згідно з копіями квитанцій та розписок, відповідач [PERSON] періодично протягом 2010-2020 роки надавав матеріальну допомогу позивачці у різних сумах на утримання дитини /а.с. 38-52, 74/. На підставі висновку практичного психолога про психоемоційний стан дитини [PERSON] від 12.06.2020 р. встановлено, що у дитини добре психічне самопочуття, вона нормально розвивається, спостерігається відсутність негативних емоцій, почуття психологічного комфорту у власній родині /а.с. 70/. Згідно з характеристикою Мелітопольської ЗОШ № 22 І-ІІІ ступенів, [PERSON] добре проявляє себе у школі, рідний батько успіхами дочки не цікавиться, до школи не приходив /а.с. 71/. Згідно з довідкою Мелітопольського НВК № 16 від 01.06.2020 № 204/01/27, під час навчання [PERSON] у першому і другому класі, її батько [PERSON] на батьківські збори не з`являвся, контакту з вчителями не підтримував /а.с. 72/. Відповідно до характеристики з місця проживання від 13.06.2020 р., [PERSON] за місцем проживання по [ADDRESS] , характеризується позитивно /а.с. 73/. Згідно з рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 14.01.2021 року № 1/22, [PERSON] визначено спосіб участі у вихованні і спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON] [INFO] : систематичні побачення - щоквартально; у будь-який інший час - за домовленістю між батьками (а.с.156). Відповідно до висновку органу опіки і піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради № 123/1 від 10.06.2021 р., підтримано позовну заяву [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 1 ст. 20 Конвенції ООН про права дитини, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, має право на особливий захист і допомогу, які надаються державою. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Постановою Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) роз`яснено умови позбавлення особи батьківських прав КЦС ВС роз`яснив, за яких умов особа може бути позбавлена батьківських прав через невиконання батьківських обов`язків. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини», - сказано в повідомленні. Тлумачення цієї норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] висловлює бажання спілкуватися з дитиною, має намір на відновлення відносин із дитиною, періодично допомагав матеріально, звертався до органу опіки та піклування щодо визначення способу участі у вихованні дочки та спілкування з нею, на даний час проживає у Росії, що ускладнює можливості спілкування, відтак суд вважає, що родинний зв`язок між батьком і донькою можливо відновити, а тому не вбачається доведеності обставин необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, доцільність вжиття якого органом опіки та піклування достатньо не аргументовано. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем та її представником не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. Також позивач та її представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач по справі дійсно не приймає участі у вихованні дочки через виниклі неприязні відносини між ним та матір`ю дитини, а також через те, що мешкає у іншій країні, однак відповідач досі не втратив інтересу до дитини та здійснює спроби налагодити із нею відносини. Так само не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав довідки з навчального закладу та медичних установ, які містять загальні фрази щодо неучасті відповідача у вихованні дитини і не розкривають всіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини, вони в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав. Далі продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуацію в бік покращення «положення дитини» та сприятиме реалізації її інтересів. Суд розуміє можливе існування між сторонами неприязних відносин, але дані суперечки не повинні йти на шкоду дитині і можуть лише свідчити про взаємну неправильну поведінку сторін по відношенню до дитини і ніяк не свідчать про необхідність позбавлення одного із батьків батьківських прав, наведене вимагає від обох з батьків зміни свого ставлення до спільної їх участі у вихованні дитини. Важливим також є те, що відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів і сам відповідач висловив бажання приймати участь у вихованні дитини, що в сукупності з іншими обставинами переконує суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав. Суд наголошує, дійсно роль батька у вихованні дитини є край важливою для неї і посідає одне із найважливіших місць у вихованні дитини, а тому позбавлення батька батьківських прав по відношенню до дитини повинно здійснюватися як крайній захід і вимагає обов`язкового дослідження можливості застосування інших, менш радикальних заходів. Та обставина, що через недостатність спілкування, як зазначено позивачкою, дитина не знає батька, не свідчить, що ситуація не може бути виправлена на краще в майбутньому. В обґрунтування цього доводу суд приводить приклад справи «Mandet c. France, в якій 11 років бездіяльності батька не розглядалась Європейським судом як обставина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Навпаки, суд зазначив, що існує потенційна вигода майбутніх дитячо-батьківських відносин, оскільки поновлення цього зв`язку надає дитині можливість отримати більше, ніж втратити. Таким чином, в даній конкретній ситуації, суд, співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотнє, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру. Що стосується висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, суд вважає за необхідне зазначити, що органом опіки надано недостатньо мотивований висновок на користь позбавлення відповідача батьківських прав з урахуванням дотримання перш за все інтересів дитини, і тому суд не погоджується з таким висновком. З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне у позові в частині позбавлення батьківських прав - відмовити. Водночас, вирішуючи позов в частині стягнення аліментів, суд керується тим, що відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач періодично надає матеріальну допомогу на утримання дитини, проте надання ним матеріальної допомоги не позбавляє позивача права на судовий захист і визначення аліментів у судовому порядку. За таких умов, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню, визначений позивачем розмір аліментів у частці від доходу відповідача суд вважає розумним, і таким що буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: partial