Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що у період з 12 серпня 1995 року по 20 жовтня 2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і досягнення дітьми повноліття, а також призначити виплату аліментів за минулі роки, зокрема 3 останніх роки. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що має на утриманні неповнолітню дитину та згоден платити аліменти на утримання дітей в розмірі 300 грн. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька, на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Як встановлено у судовому засіданні, 12 серпня 1995 року між сторонами Дніпрорудненською міської радою Запорізької області було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу /а.с.4/. Від спільного подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.4, 15/. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2010 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.5/. Діти позивача та відповідача [PERSON] та [PERSON] проживають зі своєї матір'ю, потребують матеріальної допомоги від відповідача. Відповідач [PERSON] працює в ТОВ "Лайт групп" на посаді технічного директора /а.с.21/, тому суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. При таких обставинах суд вважає доведеними обставини позову, а тому можливим їх задоволенню частково. Стосовно вимог позивача про стягнення аліментів за минулий час, суд виходить з того, що за положеннями ст. 191 СК Україниаліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Разом з тим, оскільки всупереч положень ст.ст. 10, 60 ЦПК Українипозивач не навела жодного доказу того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, тому ці вимоги мають бути залишені без задоволення у зв'язку з їх недоведеністю. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина з 15 січня 2015 року. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню частково. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial