Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

В квітні 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що 09.02.2007 року між сторонами було укладено договір без номера про надання банківських послуг, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими відповідачу було надано кредит в розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік, з 30.01.2013 року процентна ставка змінюється та становить 30,00 % на рік, з 01.09.2014 року процентна ставка змінюється та становить 34,80 % на рік, з 04.03.2015 року процентна ставка змінюється та становить 32,40 % на рік, з 01.04.2015 року процентна ставка змінюється та становить 42% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON]С не виконував належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 28.03.2018 року становить 46915,71 грн., яка складається з наступного: 7655,88 грн. - заборгованість за кредитом; 12789,29 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 23998,36 грн. пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. штрафу (фіксована частина), 2222,18 грн. штрафу (процентна складова). В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, тому позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечив проти ухвалення заочного рішення . Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 09.02.2007 року між сторонами було укладено договір без номера, про надання банківських послуг, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими відповідачу було надано кредит в розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік, з 30.01.2013 року процентна ставка змінюється та становить 30,00 % на рік, з 01.09.2014 року процентна ставка змінюється та становить 34,80 % на рік, з 04.03.2015 року процентна ставка змінюється та становить 32,40 % на рік, з 01.04.2015 року процентна ставка змінюється та становить 42% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки (а.с. 9-25). В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач [PERSON] свої зобов'язання за договором не виконав. Звернення до відповідача з вимогою добровільно провести розрахунок по заборгованості, яка виникла, не принесли жодного результату. У звязку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 28.03.2018 року становить 46915,71 грн., яка складається з наступного: 7655,88 грн. - заборгованість за кредитом; 12789,29 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 23998,36 грн. пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. штрафу (фіксована частина), 2222,18 грн. штрафу (процентна складова) (а.с.5-8). За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] станом на 28.03.2018 року становить 46915,71 грн., яка складається з наступного: 7655,88 грн. - заборгованість за кредитом; 12789,29 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 23998,36 грн. пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. штрафу (фіксована частина), 2222,18 грн. штрафу (процентна складова). Суд вважає, що заявлена сума боргу підлягає частковому стягненню з відповідача з таких підстав. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3). Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене, пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення за прострочення виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення. Отже, із вказаного слід прийти до висновку про недопустимість покладення на відповідача юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому суд приходить до висновку, що до стягнення з відповідача підлягає пеня, нарахована за прострочення сплати грошових зобовязань, а у стягненні штрафів слід відмовити. Враховуючи вказане та те, що банком нараховано пеню в сумі 12789,29 грн., що перевищує заборгованість за тілом кредиту (7655,88 грн.) майже в двічі, а також що кошти отримувались на споживчі цілі, враховуючи інші істотні обставини, загальні засади цивільного законодавства щодо розумності і справедливості (ст. 3 ЦК України), суд вважає можливим відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки до 7600,00 грн. Тому стягненню підлягає сума боргу, яка виникла станом на 28.03.2018 року і складається з: 7655,88 грн. - заборгованість за кредитом; 12789,29 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 7600,00 грн. - пеня, а всього 28045,17 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1762 грн., сплата якого підтверджена платіжним дорученням від 11.04.2018 року (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: partial