Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 13 ю05.2018 року відповідачка [PERSON] звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 13.05.2018 року. Положеннями анкети-заяви було визначено, що остання разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит в розмірі 30000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Внаслідок чого, станом на 03.12.2020 року утворилась заборгованість в сумі 76361 грн. 20 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість та понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2270 грн. Ухвалою від 19.02.2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В наданому відзиві відповідачка посилався на те, що аналіз документів, які на думку позивача є кредитним договором, свідчать про те, що підпис позичальника міститься лише в анкеті-заяві від 13.05.2018 року, яка містить відомості про те, що вона виявила бажання оформити на своє ім`я картку в Монобанк. Але яку саме суму було надано не зрозуміло і не вказано в жодному офіційному документі, а в заяві наведено лише особисту інформацію відповідача. Є безпідставними посилання позивача, що істотні умови договору сторони узгодили під час підписання анкети-заяви, відповідно до якої відповідачка автоматично погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, оскільки позивачем на доведено належними та допустимими доказами, що при складанні анкети-заяви вона була ознайомлена саме з цими Умовами, а також невідомо на яких умовах та за якими відсотками і штрафними санкціями вона погодилась під час підписання анкети-заяви. Також слід врахувати, що картка Монобанку була отримана на вулиці від кур`єра банку, який виконував функцію доставки, а не ознайомлення. Не надано банком належним чином оформленого розрахункового документу, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачці, а також встановити рахунок, на який було перераховано кредитні кошти. Надана анкета-заява не містить відомості про строк дії кредитної договору (строк дії картки), не підтверджує факт видачі будь-якої кредитної картки з будь-яким кредитним лімітом, не містить розміру процентної ставки, порядку здійснення оплати кредиту та процентів. Відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки, а також самої суми кредитного ліміту. Як зазначає позивач, ним було видано кредит в сумі 30000 грн., але як вбачається із наданого позивачем розрахунку, у колонці «Сума погашення за наданим кредитом» відповідачка сплатила заборгованість за тілом кредиту на загальну суму 128059 грн., що перевищує надану суму в чотири рази. Таким чином є незрозумілим звідки взялось ще 76361 грн. 20 коп., яку позивач просить стягнути з неї. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що правовідносини між сторонами складаються з: відкриття поточного рахунку, випуску платіжної картки, встановлення кредитного ліміту, надання в користування коштів в межах кредитного ліміту, нарахування процентів за користування коштами. Всі ці складові є наслідком укладеного сторонами договору від 13.05.2018 року, в межах якого і відбувалось використання кредитних коштів. Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» перебувають в загальному доступі, розміщені на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст.ст.641,644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладання договору, з визначенням порядку та умов кредитування, прав та обов`язків сторін, іншої інформації, необхідної для укладання договору. Такі отриманні відповідачкою у мобільному додатку Умови і правила надання банківських послуг, що скріплено її підписом, знову ж таки, у анкеті-заяв від 13.05.2018 року, разом із Тарифами, паспортом споживчого кредиту та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту, складають дійсний правочин між сторонами у справі. Крім того, з Тарифів та Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, вбачається підписання їх сторонами договору шляхом накладання електронного цифрового підпису. Відповідачка на підставі п.5.11 розділу ІІ Умов обв`язалась щомісячно сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розмірі та термін, зазначені в мобільному додатку. При несплаті щомісячного мінімального платежу, клієнт повинен сплатити штраф згідно із Тарифами. Відповідно до п.п.5.23. п.5 Розділу ІІ Умов кредит збільшується на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення, по неустойці, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати вказаної заборгованості. При цьому банк надає кредит згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме: відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з Тарифами. Також клієнту був доступний ліміт розстрочки, за яким є можливість придбати товар розбивши оплату за нього на відповідну кількість платежів. Відповідно до умов користування послуги розстрочка, заборгованість за тілом кредиту змінювалась. В зв`язку з тим, що кошти на погашення розстрочки відповідачка не вносила, заборгованість за тілом кредиту зростала, адже сума регулярного платежу по розстрочці відноситься до тіла кредиту, тому, що банк надав кошти в користування, а вже клієнт їх виплачує відповідно до договору розстрочки. Так, відповідачкою було оформлено сім розстрочок на загальну суму 33558 грн.. Всі поповнення до 24.12.2018 року одразу використовувались відповідачкою на власні потреби, такі, як зняття готівки, переказ на картку, оплата товарів та послуг. Так відбувалось зі всіма поповненнями, які робила відповідачка, тобто на рахунку вони не залишались, саме тому повернутими їх вважати неможна. З 24.12.2018 року по 02.02.2019 року відповідачка жодного разу не поповнювала картку взагалі. В період з 02.02.2019 року по 30.05.2020 року відповідачка поповнювала картку, але в недостатньому розмірі для погашення заборгованості і в цей період залишались щомісячні платежі за послугою розстрочка, що відображені у виписці. З 30.05.2020 року по 24.11.2020 року відповідачка поповнювала картку, але цих поповнень було недостатньо для погашення заборгованості повністю, але по виписці можливо побачити, що залишок на рахунку зменшувався, а отже заборгованість зараз з врахуванням цих поповнень. Також, в період з 07.12.2020 року по 08.02.2021 року відповідачка поповнила картку на 600 грн. В зв`язку з цим, заборгованість зменшилась до 75761 грн. 20 коп., яку наразі банк і просить стягнути з відповідачки. В призначені судові засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві та наданому до неї клопотанні представник позивача в разі неявки просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачка в наданому клопотанні також просила розглянути справу без її участі, за умов відсутності на засіданні представника позивача. Таким чином, враховуючи неявку сторін та подані останніми клопотання, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, було ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.05.2018 року між Акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачкою укладено договір про надання банківських послуг, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 30000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, шляхом підписання анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг. У своїй анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг від 13.05.2018, відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг та відповідно підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язався виконувати його умови. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів. Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 13.05.2018 вбачається, що станом на 03.12.2020 року за відповідачкою утворилась заборгованість в сумі 76361 грн. 20 коп., що складає заборгованість за тілом кредиту. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту, пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Суд враховує, що в анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг від 13.05.2018 не зазначена відсоткова ставка. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також в своєму позові позивач посилається на Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів та Тарифи за карткою Monobank, які розміщені на сайті: https://www.monobank.ua/terms, як невід`ємні частини договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цим Витягом з Умов та Тарифами ознайомилась відповідачка та погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 13.05.2018 року. Також в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витягом з Умов та Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У даному випадку Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів та Витяг з Тарифів, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.05.2018 шляхом підписання анкети-заяви. Поряд з цим, суд враховує, що відповідно до анкети-заяви відповідачки від 13.05.2018 року, останній було відкрито поточний рахунок, на якому встановлено кредитний ліміт та видано відповідну кредитну картку, що не заперечувала і відповідачка згідно поданого відзиву. Крім того, згідно долучених позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідачка неодноразово користувалась кредитними коштами. Відповідно до розрахунку та виписки банку вбачається, що сума заборгованості відповідачки за тілом кредиту станом на 03.12.2020 року становила 76361 грн. 20 коп. В подальшому, в період з 07.12.2020 року по 08.02.2021 року відповідачкою було здійснено поповнення картки на суму 600 грн., внаслідок чого заборгованість зменшилась до 75761 грн. 20 коп. У відзиві на позовну заяву відповідачка заперечувала суму заборгованості, посилаючись на те, що нею здійснювались поповнення картки на загальну суму 128059 грн., внаслідок чого є незрозумілим звідки взялось ще 76361 грн. 20 коп. заборгованості. У відповідні на відзив представник позивача зазначав, що відповідні суми поповнення одразу використовувались відповідачкою на власні потреби, такі, як зняття готівки, переказ на картку, оплата товарів та послуг. Внаслідок цього на рахунку вони не залишались, саме тому повернутими їх вважати неможна. Перевіряючи вказані доводи, суд враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості узгоджується із випискою по рахунку, враховує внесені відповідачкою суму та витрачені кошти. Заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку, відповідачка власного розрахунку не надала, клопотань щодо витребування у позивача додаткових доказів на підтвердження заборгованості за кредитним договором або клопотань про проведення по справі судово-економічної експертизи, не заявляла. А відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З урахуванням наведеного, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачкою кредитні кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати захисту своїх прав в судовому порядку, шляхом зобов`язання виконати боржника свій обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту. Враховуючи, що банком було заявлено до стягнення заборгованість за тілом кредиту в сумі 76361 грн. 20 коп., яка виникла станом на 03.12.2020 року, а також внесення в подальшому відповідачкою коштів на поповнення рахунку в сумі 600 грн., внаслідок якого заборгованість зменшилась до 75761 грн. 20 коп., позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши наявну на момент розгляду справи заборгованість в сумі 75761 грн. 20 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial