Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 10.02.2021 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачам надані послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру [ADDRESS] , за період з 01.10.2016 по 01.11.2020 існує заборгованість за отримані послуги в розмірі 30154,09 грн. Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачі мають сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. В своїй позовній заяві просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за отримані послуги за період з 01.10.2016 по 01.11.2020 з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 35695,29 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26.02.2021 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. Відповідачем [PERSON] 05.04.2021 подано заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06.04.2021 заперечення [PERSON] проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження залишено без задоволення. Відзив на позовну заяву відповідачами не подавався. Представник позивача звернувся в суд з заявою про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про причини своєї неявки суд не повідомляли. Відповідачем [PERSON] 22.04.2021 подано до суду клопотання, в яких просив суд відкласти розгляд справи, посилаючись на неможливість явки в судове засідання з причини занятості в іншому судовому засіданні, у зв`язку з пандемією коронавірусної хвороби COVID-19, спричиненої SARS-CoV-2, а також у зв`язку з необхідністю визнання обов`язковою явки представника позивача в судове засідання. Вирішуючи зазначені клопотання суд виходить з такого. Відповідачі повторно не з`явилися в судове засідання, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Відповідно до ч. 1 ст. 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Повторна неявка відповідача не може бути підставою для відкладення розгляду справи. Відсутні правові підстави для визнання явки представника позивача обов`язковою, такі підстави не зазначені відповідачем в поданій до суду заяві. Незгода відповідача [PERSON] з розрахунками та ступінь складності справи не може бути оцінено як підстава для визнання явки сторони в судове засідання обов`язковою. Тому суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе провести її розгляд без участі осіб, які не з`явилися. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.10.2016 по 01.11.2020 надавав послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , але плата за послуги не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 30154,09 грн. При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками на праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS] (а.с. 4-5) Частки в праві власності складають: [PERSON] 1/6, [PERSON] 2/3 (1/6+1/2), [PERSON] 1/6. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в силу норм п. 6) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачами житлово-комунальних послуг за вказаною адресою та належними відповідачами в даній справі, за вказаний в позовній заві період відповідно до норм ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» мають обов`язок сплати за надані позивачем послуги з теплопостачання. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. За нормами ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] хоча і не знаходяться на реєстраційному обліку в квартирі [ADDRESS] , але є співвласниками квартири, споживачем послуг позивача в розумінні норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та мають обов`язок з оплати за отримані послуги. Оскільки частка [PERSON] та [PERSON] в праві власності на квартиру складає 1/6, відповідно і розмір заборгованості з кожного з них підлягає стягненню відповідно до частки в праві власності в розмірі по 5025,68 грн (30154,09 грн/6). Решта суми заборгованості в розмірі 20102,73 грн підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача нарахованого індексу інфляції та 3% річних. Тому з відповідачів на користь ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" підлягає стягненню сума заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2016 по 01.11.2020 в сумі 30154,09 грн, індекс інфляції 3490,11 грн, 3 % річних в сумі 2051,09 грн, всього 35695 грн 29 коп. пропорційно до розміру частки кожного в праві власності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 2270 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог до кожного із відповідачів.

Outcome: partial