Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом вказуючи, що він з 23.04.2014 року перебуває у трудовх відносинах з приватним вищим навчальним закладом інститутом підприємництва та сучасних технологій на посаді проректора з адміністративно-господарської роботи. Зазначає, що відповідач з липня 2013 року перестав виплачувати йому заробітну плату, заборгованість по якій станом на 01.09.2014 року становить 14923,59 грн. Також за вказаний період відповідач заборговува йому суми підзвітних коштів в розмірі 210618,88 грн, які підтверджуються авансовими звітами. Вказує, що крім матеріальної шкоди йому було завдано і моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, порушення нормального способу життєдіяльності, можливості планувати та облаштовувати свій побут. Позивач просить суду стягнути з приватного вищого навчального закладу інституту підприємництва та сучасних технологій на його користь заборгованість по заробітній платі в загальній сумі 14 923,59 грн., кошти, видані під звіт в сумі 210 618,88 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Позивач в в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що навчальний корпус інституту по вул. Вітрука м. Житомира не використовувався, у ньому протікала покрівля і необхідно було проводити її ремонт. З 2012 року інститут знаходиться в стані ліквідації. В розмові з головою ліквідаційної комісії [PERSON] було вирішено провести ремонт приміщення за власні коти і в послідуючому вона обіцяла повернути гроші після здачі в оренду даного приміщення. Він особисто брав кредити, купував будівельні матеріали, на які отримував чеки, які віддавав голові ліквідаційної комісії та складав звіти. До даного часу кошти не повернули. Також інститут не виплачує заборгованість по заробітній платі, яка становить 14923,59 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала, підтвердила пояснення дані позивачем. Зазначила, що законодавством не заборонено внесення коштів на підприємство для придбання товаро-матеріальних цінностей. Заслухавши сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за слідуючих обставин. Відповідно до ст. 115 ч. 1 КЗпП України заробiтна плата виплачується працiвникам регулярно в робочi днi у строки, встановленi колективним договором, але не рiдше двох разiв на мiсяць через промiжок часу, що не перевищує шiстнадцяти календарних днiв. Згідно 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. - 2 - В судовому засіданні встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 23.04.2012 року на посаді проректора з адміністративно-господарської роботи, що підтверджується наказом № 7 від 23.04.2012 року приватного вищого навчального закладу інституту підприємства та сучасних технологій, записом в трудовій книжці позивача за № 54. Позивач має заборгованість по заробітній платі за період з липня 2013 року по серпень 2014 року в розмірі 14923,59 грн., що підтверджується довідкою відповідача № 30 від 01.09.2014 року. Тому вказана заборгованість по заробітній платі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За час роботи у відповідача, позивач купував в торгівельних підприємствах товаро-матеріальні цінності для проведення ремонтних робіт та забезпечення господарської діяльності інституту і товарні чеки на придбані цінності здавав в бухгалтерію інституту разом із звітами про використання коштів для їх обліку та послідуючого відшкодування відповідачем витрачених коштів позивачем. Так, за період з 16.08.2012 року по 27.06.2014 року позивач надав до бухгалтерії відповідача 175 авансових звітів на придбання товаро-матеріальних цінностей на загальну суму 210618,88 грн., які не виплачені позивачу і по даних бухгалтерії, згідно механізованого обліку рахуються як підзвітні суми, заборговані перед позивачем. Викладені обставини підтверджуються довідкою № 33 від 01.09.2014 року, дослідженими звітами про використання коштів, журнал-ордерами і відомостями по рахунку 3721 "Розрахунки з підзвітними особами в національній валюті" за серпень 2012 року - червень 2014 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що інститут перебуває в стані ліквідації, кошти на ремонт приміщення відсутні і тому для ремонту покрівлі та виконання інших ремонтних робіт позивач вкладав свої кошти на придбання матеріалів. Договір позики не укладався. Вказані кошти обліковувались, як підзвітні суми по бухгалтерії. Підтвердила, що по даних бухгалтерського обліку на даний час рахується заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі в сумі 14923,59 грн., та підзвітних сумах в сумі 210618,88 грн. Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази дають зробити висновок про наявність грошової заборгованості відповідача перед позивачем по внесених сумах позивачем на придбання товаро-матеріальних цінностей на загальну суму 210618,88 грн, які підлягають стягненню. Позивачу також заподіяна моральна шкода в частині порушення його законних прав на своєчасне отримання заробітної плати. Суд враховує, що несвоєчасна виплата заробітної плати призвила позивача до втрати нормальних життєвих зв'язків, моральних страждань, виходячи з розміру заборгованості по заробітній платі, вимог розумності та справедливості визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. Вимога позивача в частині відшкодування моральної шкоди за невиплату коштів внесених позивачем на придбання товаро-матеріальних цінностей не є порушенням законних прав позивача, а тому задоволенню в цій частині не підлягає. Підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати у виді судового збору у розмірі 2255,42 грн за вимоги майнового характері та 243,60 грн за вимоги немайнового характеру.

Outcome: partial