Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила надати тимчасовий дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] до Російської Федерації без згоди та супроводу батька [PERSON] з 21.12.2015 року по 21.12.2016 року у супроводі матері [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. [INFO] року у них народилася дочка [PERSON]. Дитина проживає з позивачем, яка піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У позивача в Російській Федерації є родичі до яких вона має намір поїхати разом із дочкою з метою відвідати, відпочити, оздоровитися. Проте відповідач не надає згоди на виїзд дитини за кордон та на її неодноразові звернення усні та письмові через нотаріуса не реагує, при цьому не наводить жодних вагомих аргументів, які б пояснювали його відмову. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що перебувають із відповідачем у шлюбі, однак на даний час триває розлучення. Мають із відповідачем дочку [PERSON]. Вона мала намір поїхати з дочкою за кордон та неодноразово просила відповідача з'явитись до нотаріуса та оформити дозвіл на виїзд дитини за кордон, проте відповідач відмовляється це зробити. У Російській Федерації у м. Єкатеринбурзі, Свердловської області проживають її родичі, зокрема двоюрідний брат з дружиною та дітьми, до яких вона має бажання поїхати у гості разом з дочкою. Також дочка бажає спілкуватися із своєю ріднею, однак позбавлена такої можливості, оскільки відповідач не надає дозвіл на її виїзд до Російської Федерації, хоча дочка має право і бажання спілкуватися зі своїми родичами та виїздити для всебічного розвитку за межі України. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що він, як батько дитини, заперечує проти виїзду дочки з матір'ю до Російської Федерації. Свою відмову у наданні дозволу на виїзд дитини Російської Федерації мотивує тим, що він припускає, що позивач може не повернути дитину до України, також дитина має виховуватися в дусі патріотизму, однак поїздка до Росії може негативно вплинути на її світогляд, крім того, він займається волонтерською діяльністю та підтримує ЗСУ у зоні АТО, тому поїздка до Російської Федерації може становити небезпеку для його дочки. При цьому відповідач підтвердив, що позивач зверталась до нього усно та через нотаріуса з проханням надати дозвіл на виїзд дитини до Російської Федерації, однак він відмовився. Щодо спілкування із ріднею, яка проживає у Російській Федерації не заперечує, однак вважав, що родичі можуть приїхати до України для спілкувння з дитиною. Третя особа Служба в справах дітей Житомирської РДА направили заяву про розгляд справи у відсутності їх представника в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.18). Сторони перебувають у шлюбі , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.49-51). Однак, згідно пояснень сторін, на даний час триває розлучення. Із довідки Троянівської сільської ради Житомирського району видно, що до складу сім`ї позивача [PERSON] входить дочка - [PERSON] (а.с. 34). Із пояснень позивача та наданих суду зобов`язання, вбачається, що у позивача у Російській Федерації проживають її родичі, зокрема двоюрідний брат [PERSON] із родиною, який запрошує позивача із дочкою в гості з 01.02.2016 року по 30.04.2016 року та зобов`язується забезпечити їхнє проживання та утримання на вказаний період. Відповідач не заперечував наявність у позивача родичів в Російській Федерації. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 155 СК України передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до вказаного пункту виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливий у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально засвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відмова відповідача у наданні дозволу на виїзд дитини у супроводі матері до Російської Федерації в добровільному порядку підтверджується особистими поясненнями відповідача, заявою, свідоцтвом та рекомендованим повідомленням (а.с.39, 46-48). Ст.272 ЦК України передбачено, що особисті немайнові права здійснюються батьками в інтересах малолітніх дітей. Тобто дитина є носієм права, але не може його здійснювати самостійно. Виходячи із презумпції розумності й добросовісності дій учасників цивільних правовідносин, яка зводиться до того, що дії вважаються розумними й добросовісними, доки не доведене протилежне, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. [PERSON] не подано доказів, які б свідчили, що виїзд дитини за межі України до Російської Федерації з метою відвідування родичів негативно відобразиться на її розвитку і вихованні, призведе до порушення її прав і інтересів або ж їх обмеження. Небажання відповідача дати згоду на виїзд дитини за межі України нічим не аргументоване та є лише його припущенням. Враховуючи наведене, суд вважає, що виїзд матері з дитиною до Російської Федерації буде здійснюватися із урахуванням інтересів і потреб дитини, гармонійно впливати на її розвиток. Відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б вказували на те, що виїзд дитини до Російської Федерації суперечитиме її інтересам, матиме несприятливі наслідки для її здоров'я, перешкоджатиме гармонійному розвитку дитини. Пояснення відповідача є загальними, не підтверджені фактами і не несуть інформації про такі обставини. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість відмови відповідача у наданні дозволу на виїзд дитини у супроводі позивача до Російської Федерації. Однак з врахування того, що позивач просить надати дозвіл на виїзд до Російської Федерації з 21.12.2015 року по 21.12.2016 року, суд вважає, що вказані вимоги підлягають частковому задоволенню на період з 01.02.2016 -30.04.2016 року, так як саме на такий період позивачем надано докази можливості виїзду до Російської Федерації.

Outcome: partial