Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з матір'ю. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що спільне життя у сторін не склалось, понад 2 роки вони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, тому вважає, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, термін для примирення призначати не потрібно і просить розірвати шлюб. Крім того, сторони разом з дітьми проживають на даний час в одній квартирі [ADDRESS], однак сімейні обставини склались таким чином, що вона більше не може проживати спільно з чоловіком і бажає в майбутньому орендувати квартиру. Тому змінюючи та уточнюючи позов, просить визначити місце проживання дитини, спільної доньки сторін [PERSON] з нею, поскільки вона генетично ближче до неї, спілкується більше з нею і саме позивач, а не відповідач більше приділяє уваги доньці, залишивши сина [PERSON] проживати з батьком. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, повністю погодившись з розірванням шлюбу та його підставами, викладеними позивачкою, однак заперечував щодо проживання доньки з матір'ю, пояснивши в цій частині, що протягом тривалого терміну позивач мала кількох чоловіків, з якими підтримувала тісні стосунки. Вона досить часто може залишати дітей, включаючи і доньку у своєї мами або сестри, а також і на нього і, нічого не пояснюючи, зникнути на певний час. Крім того, не повідомляючи його, позивачка, залишивши його з двома дітьми, виїхала в серпні 2014 року з невідомих підстав до м. Москви, де перебувала понад місяць, при цьому мети поїздки він не знає й досі. Влітку 2015 року, поклавши дітей спати, вона неодноразово під виглядом погуляти на вулиці виходить з квартири близько 20 години, а приходить о 1 годині або 2 годині ночі. При цьому діти не завжди сплять і турбуються за неї у її відсутність. Тому він вважає, що позивач може облаштовувати своє життя з будь-яким чоловіком, він цьому не заперечує, але вважає, що ніякий її чоловік не замінить його доньці рідного батька і не буде її так любити та піклуватись за неї як він. Тим більше, що фінансово позивач не здатна утримувати сама дитину, отримуючи тільки 6000 грн. заробітку на місяць з урахуванням майбутньої оренди квартири, тим більше, що фінансове становище її чоловіка, з яким вона зустрічається, досить скрутне. Крім того, квартира [ADDRESS], де зараз спільно проживають позивач і відповідач з дітьми, належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, де і зареєстрована донька [PERSON]. Тому переконаний, що в частині вимог про визначення місця проживання дитини з матір'ю необхідно відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 06.03.1999 року був укладений шлюб між сторонами, який був зареєстрований у Харківському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №192 (а.с.45). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.8) та малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.9). Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, понад 2 роки вони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, періодично проживали окремо. Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, терміну на примирення призначати не потрібно, так як судом встановлено, що будь-які відносини між ними припинені, і за таких обставин шлюб необхідно розірвати. Як передбачає ч.1, ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно положень ч.1, ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як встановлено в судовому засіданні, сторони 23.05.2005 року спільно придбали квартиру [ADDRESS], уклавши договір купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. і зареєстрований в реєстрі [NUMBER]. 27.05.2005 року даний договір був зареєстрований в КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" за [NUMBER] (а.с.46-47). З моменту укладення договору і по даний період кожний з них вносить грошові кошти для погашення кредиту, отриманого для придбання зазначеної квартири. Сторони по справі підтвердили, що в даній квартирі зареєстрована їх спільна донька [PERSON], [INFO], що є належним доказом в розумінні ч.1, ст.61 ЦПК України. Крім того, у вказаній квартирі зареєстрованою є позивач [PERSON], що підтверджується ксерокопією її паспорта (а.с.7) та довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві (а.с.14). Відповідач [PERSON] є зареєстрованим в [ADDRESS] (а.с.20). Сторони в судовому засіданні не заперечували і підтвердили, що на даний час вони проживають в їх спільній квартирі, але позивачка в майбутньому бажає мешкати окремо від відповідача, орендувавши іншу квартиру. Таким чином, поскільки позивачка та відповідач проживають в одному помешканні, а не окремо один від одного, що є обов'язковою умовою згідно положення ч.1, ст.161 СК України при визначенні місця проживання дитини з одним із батьків, тому в задоволенні частини позову позивача про визначення місця проживання дитини з матір'ю необхідно відмовити. Так як зміст позову містить в собі вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду, а в судовому засіданні позивач відмовилась від неї, тому суд погодився з її думкою.

Outcome: partial