Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до Бабушкінского районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 12 січня 2014 року між нею та [PERSON] в простій письмовій формі у вигляді розписки був укладений договір позики, за умовами якого вона надала, а відповідач отримав 27 000 доларів США, що по курсу НБУ на час отримання коштів складало 216 000,00 грн., та які він зобов'язався повернути позикодавцю на першу вимогу останньої. В травні 2014 року вона звернулась на адресу [PERSON] з проханням повернути борг, але така вимога не була задоволена відповідачем й станом на день звернення до суду з даним позовом. Посилаючись на зазначене, позивач просить суд визнати дійсним вказаний договір позики, стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики у сумі 216 000,00 грн. та понесені витрати по справі в сумі 2160,00 грн. В судове засідання позивач не з"явилася, надала суду заяву про розгляд даної цивільної справи за її відсутності, в заяві вказала, що наполягає на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача суми боргу в розмірі 216 000, грн. та понесених позивачем витрат по справі. Пояснив, що суму боргу він не мав змоги повернути на вимогу позивачки у зв'язку із важким матеріальним становищем. Вислухавши відповідача, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК Кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно до ч.2 цієї статі, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, 12.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі у вигляді розписки був укладений договір позики, за умовами якого позивач надала, а відповідач отримав у борг 27 000,00 доларів США, що по курсу НБУ на час отримання коштів складало 216 000,00 грн., які він зобов'язався повернути позикодавцю на першу вимогу останньої. В травні 2014 року [PERSON] звернулась на адресу [PERSON] з проханням повернути суму боргу, проте така вимога не була задоволена, гроші не були повернуті позивачу. Таким чином, сума боргу відповідача перед позивачем станом на день звернення до суду з позовом становить 216 000,00 грн. і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонамита іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні відповідач визнав пред"явлений позов та не заперечував факт отримання від позивача у борг грошових коштів у розмірі 27 000,00 доларів США, еквівалент яких склав 216 000,00 грн. та які він не мав матеріальної змоги повернути позивачці на її вимогу, тому вказані визнані обставини не підлягають доказуванню. Щодо позовних вимог позивача про визнання дійсним договору позики від 12.01.2014 року, укладеного між нею та відповідачем, суд вважає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 2 цієї статті - кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У позові позивач просить визнати дійсним договір позики від 12.01.2014 року, укладений між нею та відповідачем, яким по суті є вищевказана розписка [PERSON], написання якої підтверджено ним в судовому засіданні. Зважаючи на те, що позивачем не надано суду доказів того, що дана розписка оспорюється відповідачем і цим порушуються його права, позовні вимоги позивача про визнання дійсним договору позики від 12.01.2014 року задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 2160,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial