Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, Чечелівський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, яким просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої сина [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Чечелівський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису про народження дитини № 252 від 30.03.2005 року, складеного Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції щодо позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. та судові витрати у розмірі 1 536,80 грн. Вимоги мотивує тим, що 12.02.2005 року між позивачем та [PERSON] укладено шлюб, який було розірвано 22.07.2009 року. Після реєстрації шлюбу відповідач змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від спільного проживання мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2007 року у справі № 2-1244-2007 стягнуто аліменти з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 03.04.2007 року і продовжуючи до виповнення дитині повноліття. Вказує, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі; не забезпечує дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Вважає, що відповідачем завдано їй моральної шкоди через негативні переживання з приводу того, що батько не цікавиться життям сина, через усвідомлення такого відношення батька до рідного сина, емоційні реакції при згадуванні висловлювань відповідача про те, що [PERSON] не його син. Так, протягом усього спільного сімейного життя, від самого народження сина, відповідач, а також його мати та сестра, висловлювали сумніви з цього приводу. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.05.2019 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання /а.с. 38-39/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 104-105/. В судове засідання позивач не з`явилась, повідомлена судом про час та місце розгляду справи належним чином, надала до суду заяву Відповідач до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, правом подачі відзиву на позов не скористався. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького через канцелярію суду надала заяву, якою просила розглядати справу без її участі, підтримала висновок органу опіки та піклування, позовні вимоги, не заперечила проти позбавлення відповідача батьківських прав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Чечелівський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області через канцелярію суду подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що 12.02.2015 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. [PERSON] після реєстрації шлюбу змінив прізвище на « [PERSON] » /а.с. 11/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 05.04.2017 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] /а.с. 10/. Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 22.07.2009 року шлюб між чоловіком [PERSON] та дружиною [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 231 від 22 липня 2009 року /а.с. 12/. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] » /а.с. 118/. Як вбачається з довідки про склад сім`ї № 6266 від 05.04.2019 року, за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с. 13/. Згідно дубліката виконавчого листа по справі № 2-1244-2007 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Львів, працюючого Приватне підприємство «Вітраж» - збірник, який мешкає за адресою: [ADDRESS] - аліменти на утримання його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 03.04.2007 року і до його повноліття, в особі матері [PERSON] , допустивши по справі негайне виконання /а.с. 15/. Згідно довідки про неотримання аліментів, виданої Новоукраїнським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління у Кіровоградській області № 204 від 22.03.2019 року, [PERSON] дійсно не отримувала аліменти з [PERSON] за період з 01.09.2018 року по 28.02.2019 року, згідно з виконавчим листом № 2-1244-2007 від 10.08.2007 року виданого Новоукраїнським районним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] /а.с. 23/. Згідно характеристики № 103 від 04.04.2019 року, виданої Комунальним закладом освіти «Середня загальноосвітня школа № 89» Дніпровської міської ради Чечелівського району м. Дніпро, [PERSON] навчається у школі з першого класу, батько [PERSON] не відвідував батьківські збори, не з`являвся у школі. Мати [PERSON] , приділяє увагу вихованню сина, забезпечує всім необхідним, вона відвідує школу, батьківські збори, приймає участь у створені комфортних умов в класі сина /а.с. 27/. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 10.04.2019 року, складеного спеціалістами управління-служби у справах дітей виконкому Чечеліївської районної у місті Дніпрі ради, для неповнолітнього [PERSON] матір`ю створені умови для проживання та навчання. Згідно висновку виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького №5236/49-05-24 від 23.10.2019 року, орган опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 09.10.2019 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] /а.с. 119-120/. Згідно висновку неповнолітній [PERSON] згоден з позбавленням батька батьківських прав. На письмове запрошення управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького Самойленко Володимир Леонідович не з`явився, пояснень або заяв не надав. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В абзаці 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом не встановлено, що відповідачу перешкоджали належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, так як доказів у підтвердження цим обставинам надано не було. Встановлено, що матеріали справи не мають жодного доказу піклування відповідача про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, матеріальне забезпечення, медичний догляд, необхідне спілкування із сином та створення інших умов для його нормального розвитку. Таким чином суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та, враховуючи при цьому, що відповідач належним чином не виконував своїх обов`язків по вихованню дитини та її матеріальному забезпеченню, самоусунувся від виховання сина, вважає, що є достатньо підстав для позбавлення його батьківських прав. Щодо вимоги про зобов`язання внесення змін до актового запису про народження дитини є передчасними, оскільки рішення суду про позбавлення батьківських прав є підставою для внесення відповідних відомостей до актового запису (поставлення відмітки у відповідному актовому записі цивільного стану). Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно з п.1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. Пунктом 2.14 Правил визначено, що підставою для внесення відповідних відміток в актові записи цивільного стану, у тому числі про анулювання та поновлення, є, зокрема, рішення суду про усиновлення (удочеріння), про позбавлення або поновлення батьківських прав, про розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним, поновлення шлюбу після його розірвання у випадку, передбаченому статтею 118 Сімейного кодексу України, анулювання актових записів цивільного стану, у яких зазначено про необхідність проставлення відмітки у відповідному актовому записі цивільного стану, визнання розірвання шлюбу фіктивним. В п.2.16.5 Правил зазначено, що відомості про усиновлення, скасування усиновлення, визнання усиновлення недійсним, позбавлення та поновлення батьківських прав вносяться до паперового носія актового запису цивільного стану та Державного реєстру актів цивільного стану в день надходження копії відповідного рішення суду до відділу державної реєстрації актів цивільного стану або в день її пред`явлення особою, зазначеною в рішенні суду, або уповноваженою нею особою. Враховуючи, що рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав є підставою для внесення відповідної відмітки у актовому записів, підстави для зобов`язання відділу державної реєстрації актів цивільного стану здійснити покладені на нього обов`язки відсутні. Право особи на відшкодування моральної шкоди, перш за все, гарантується Конституцією України. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.оральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п.5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювала, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювала та вини останнього в її заподіянні. Позивач посилалася на те, що їй було завдано моральної шкоди діями відповідача, яка полягала у негативних переживаннях з приводу того, що батько не цікавиться життям сина, через усвідомлення такого відношення батька до рідного сина, емоційні реакції при згадуванні висловлювань відповідача про те, що [PERSON] не його син. Але на підтвердження цих обставин, позивач не надала жодного доказу, а тому в цій частині вимог позивачу необхідно відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача 768,40 грн. судового збору на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial