Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що між відповідачем [PERSON] та АКБ «РайффайзенБанк Україна» правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є в свою чергу АТ «ОТП Банк» (надалі Банк) 15.06.2006 року було укладено договір №ML-099/453/2006, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 25 000.00 доларів США із встановленням фіксованої відсоткової ставки 11.00. Відповідач в свою чергу відповідно до п. 1.1 ст. 1 ч. 2 кредитного договору зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у кредитному договорі. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позику відповідачу, проте останній не виконує умови договору. Станом на 11.01.2017 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 12 590.09 доларів США., з яких залишок заборгованості за кредитом в сумі 10 453.70 доларів США, заборгованість по відсоткам в сумі 2 136,39 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №SR-009/453/2006 від 15.04.2008 року, відповідно до якого остання зобов`язалася відповідати перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] усіх його зобов`язань в повному обсязі, що виникли з Кредитного договору. Оскільки відповідачами не виконуються вимоги договорів, не сплачується заборгованість за кредитним договором, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 02.08.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.04.2018 року позовні вимоги повністю задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь Банку суму заборгованості по кредитному договору в сумі 12 590.09 доларів США. Ухвалою суду від 18.10.2019 року скасовано заочне рішення від 16.04.2018 року, справу призначено до розгляду в загальному порядку. В судове засідання представник позивача не з`явився, надіславши письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, підтримавши вимоги позову. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. В матеріалах справи містяться письмові пояснення відповідачів в яких вони зазначають про те, що банком пропущено спеціальні строки позовної давності до стягнення пені та штрафних санкцій, які закінчилися 21.11.2016 року (один рік відповідно до ст. 258 ЦК України), оскільки останній платіж за договором кредиту ними було здійснено 21.10.2015 року у розмірі 50 доларів США, просили застосувати до таких позовних вимог строк позовної давності. Крім того, вважають, що є всі підстави для припинення поруки відповідача [PERSON] , оскільки банк не звернувся з вимогою до поручителя протягом шести місяців з дня виникнення прав вимоги. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Між відповідачем [PERSON] та АКБ «РайффайзенБанк Україна» правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є в свою чергу АТ «ОТП Банк» 15.06.2006 року було укладено договір №ML-099/453/2006, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 25 000.00 доларів США із встановленням фіксованої відсоткової ставки 11.00. Відповідач в свою чергу відповідно до п. 1.1 ст. 1 ч. 2 кредитного договору зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у кредитному договорі. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позику відповідачу, проте останній не виконує умови договору. Станом на 11.01.2017 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 12 590.09 доларів США., з яких залишок заборгованості за кредитом в сумі 10 453.70 доларів США, заборгованість по відсоткам в сумі 2 136,39 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №SR-009/453/2006 від 15.04.2008 року, відповідно до якого остання зобов`язалася відповідати перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] усіх його зобов`язань в повному обсязі, що виникли з Кредитного договору. Позичальнику та поручителю Банком було направлено вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором 08.02.2017 року, проте станом на день подачі позову до суду вимоги ними виконані не були, в зв`язку з чим Банк був вимушений звернутися до суду з даними позовними вимогами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено ч. 1 ст. 629 ЦК України. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог ЦК України. Згідно чинного законодавства, зокрема ст. ст. 549-550 ЦК України, встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно п. 2 ст. 1015 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити проценти, належні йому. Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсідарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Оскільки відповідачами не виконуються належним чином зобов`язання за кредитним договором, порушуються його умови, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. В той же час, позивачем надано до суду інформацію про те, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 11.01.2017 року останній платіж відповідачем [PERSON] було внесено 21.10.2015 року у розмірі 50 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с. 19 т. 2). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно з п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Оскільки позивач був обізнаний про всі обставини, на які він посилається в позовній заяві і не вказав поважні причини, котрі заважали йому звернутись до суду раніше - є всі підстави для застосування позовної давності в даному випадку до вимог позову про стягнення процентів за користування кредитом, термін якої сплив 21.10.2016 року. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.(Постанова Судової палати у цивільних справах ВСУ від 07.10.2015 року №6-1295цс15). Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пед.»явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Оскільки Банк не звернувся з вимогою до поручителя через 6 місяців з дня виникнення права вимоги, - травень 2016 року, відтак порука є припиненою. В матеріалах справи відсутні будь-які докази переривання строків позовної давності або поважності причин пропущення таких строків. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист людини і основоположних свобод (від 04 листопада 1950 року; дата ратифікації Україною: 17 липня 1997 року) (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Оскільки Позивач знав про всі обставини, на які він посилається в позовній заяві і не вказав поважні причини, котрі заважали йому звернутись до суду раніше - є всі підстави для застосування позовної давності до вимог позову про стягнення відсотків, а також вимог до поручителя - відповідача [PERSON] . Згідно з положеннями ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до роз`ясень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 092.46 грн., пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial