Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що має у власності домоволодіння №11 по вул. Кільцевій в с. Коржівка та земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування даного житлового будинку. Позивач бажає облаштувати свою земельну ділянку і встановити паркан на межі з сусіднім домоволодінням під №12 по вул. Кільцевій в с. Коржівка. Між сторонами по справі виникли неприязні відносини, а тому позивач листом повідомила відповідачів щодо встановлення паркану, викликала представників Озернянської сільської ради для обстеження земельних ділянок та було встановлено, що на межі між зазначеними домоволодіннями стоїть деревяний туалет, деревяний шалаш, будівельне сміття, що належить сімейству [PERSON] та є перешкодою для встановлення позивачем паркану відповідно до меж визначених в державних актах, як позивача так і відповідача. А тому позивач просила суд зобовязати [PERSON] і [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою №11 по вул. Кільцевій в с. Коржівка, а саме прибрати з межі дерево грушу, деревяний шалаш, деревяний туалет, залізний паркан та будівельне сміття, стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідачів судові витрати в сумі 3989 грн. 60 коп. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] подав суду зустрічний позов, посилаючись на те, що є власником домоволодіння №12 по вул. Кільцевій в с.Коржівка Білоцерківського району та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою. В 2009 році в с. Коржівка проходила одночасна приватизація земельних ділянок, в ході якої землевпорядною організацією ПП «Обрій» було проведено обміри земельної ділянки [PERSON] та земельних ділянок суміжних землекористувачів, виготовлено технічну документацію, виготовлено державні акти на право власності на земельні ділянки. Представники ПП «Обрій» запевнили, що приватизація відбувається по фактичному користуванню, а тому 06.11.2008 року [PERSON] підписав акт встановлення та погодження меж. З середини літа 2014 року між [PERSON] і його сусідкою [PERSON] почали виникати конфлікти, оскільки [PERSON] вимагала прибрати шалаш та туалет, мала намір встановити паркан не по фактичному користуванню, а за даними технічної документації та державного акту на право власності на земельну ділянку. З того часу [PERSON] дізнався, що порушені його права, як власника, оскільки відповідно до виготовленої технічної документації межа між земельними ділянками сторін проведена посередині надвірних споруд належних [PERSON] Таким чином, передаючи у власність [PERSON] частину земельної ділянки де розміщені належні на праві власності споруди [PERSON], Озернянська сільська рада та відділ Держземагенства порушили норми ДБН, положення ст.ст. 316,377 ЦК України, а тому [PERSON] просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Озернянської сільської ради 25 сесії 5 скликання від 20.11.2009 року за № 25-217 частково в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON]; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку на імя [PERSON] за адресою : с. Коржівка вул. Кільцева 11; визнати частково недійсним договір дарування від 20.10.2012 року укладений між [PERSON] і [PERSON] в частині дарування вказаної земельної ділянки та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримала позов [PERSON] та не визнала зустрічні позовні вимоги [PERSON] Відповідач за первісним позовом [PERSON] не визнав первісний позов та підтримав вимоги за зустрічним позовом. Відповідач за первісним позовом [PERSON] не визнав первісний позов та підтримав свої позовні вимоги за зустрічним позовом. Представник відповідача за зустрічним позовом і він же представник третьої особи за первісним позовом, Озернянської сільської ради, позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав та поклався на розсуд суду щодо вирішення даної справи, надавши суду відповідну заяву (а.с.108). Відповідачі по справі за зустрічним позовом [PERSON] і представник Держземагенства у Білоцерківському районі в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник третьої особи, ПП «Обрій», первісний позов підтримав та заперечував зустрічні позовні вимоги. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Так, судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] на підставі договору дарування від 20.10.2012 року є власником земельної ділянки площею 0,2500 га , з кадастровим № 3220484102:02:010:0011, що розташована в с. Коржівка по вул. Кільцевій №11, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Наведене підтверджується копією договору дарування земельної ділянки (а.с.136). Встановленим є те. що позивач за зустрічним позовом [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, з кадастровим № 3220484102:02:010:0010, що розташована в с. Коржівка по вул. Кільцевій №12, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Наведене підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.62). Згідно актів встановлення та погодження меж земельних ділянок в натурі та передачу на зберігання межових знаків від 06.11.20089 року як позивач за первісним позовом так і позивач за зустрічним позовом погодили межі своїх земельних ділянок та отримали межові знаки (а.с.72,81). В судовому засіданні встановлено, що 01.10.2014 року комісією Озернянської сільської ради було проведено обстеження земельних ділянко №11 та №12 по вул. Кільцевій в с. Коржівка та встановлено, що межі між земельними ділянками громадян [PERSON] і [PERSON] встановлені згідно державних актів на право власності на земельні ділянки, але на межі знаходиться груша, деревяний шалаш і деревяний туалет, залізний паркан і будівельне сміття, що належить [PERSON] та є перешкодою для встановлення [PERSON] вказаного паркану, існує спір. Зазначене підтверджено актом №1 комісії Озернянської сільської ради (а.с.11). Представник позивача за первісним позовом суду пояснила, що сторони по справі є родичами, між ними існує спір щодо межі між їхніми домоволодіннями. [PERSON] бажає встановити паркан відповідно технічної документації на земельну ділянку, але даному є перешкода розміщення на межі дерева груші, деревяного шалашу і туалету, частин залізного паркану і будівельного сміття. Зазначене майно належить [PERSON] і [PERSON] Новий паркан, який [PERSON] встановлює, відповідно до технічної документації, не перешкоджає проїзду [PERSON] до його городу трактором, та крім цього, у [PERSON] є і інший заїзд, з другого боку подвіря. В підтвердження своїх пояснень стороною позивача за первісним позовом було надано фотографії спірної межі, які приєднані до матеріалів справи. Представник позивача за зустрічним позовом суду пояснила, що дійсно, [PERSON] намагається встановити паркан відповідно до технічної документації та державного акту на земельну ділянку, але з липня 2014 року [PERSON] стало відомо, що межі в технічній документації між суміжними землекористувачами виставлені не по фактичному користуванню, а тому [PERSON] вважає, що рішення Озернянської сільської ради щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку від 20.11.2009 року та самий Державний акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] і договір дарування цієї земельної ділянки [PERSON] підлягають скасуванню. [PERSON] погоджується, що і його Державний акт на право власності на земельну ділянку містить помилку та підлягає скасуванню, а тому він пізніше в добровільному порядку звернеться в Держземагенство і скасує свій державний акт на право власності на земельну ділянку. Крім того, представник позивача за зустрічним позовом суду пояснила, що порушене право власності [PERSON], оскільки до сусіднього домоволодіння відійшла частина земельної ділянки на якій розміщені надвірні споруди [PERSON] (частина шалашу, туалету), які перебувають у його власності. Крім того, [PERSON] не може трактором з навісним спорудженням проїхати до своєї земельної ділянки. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] суду пояснив, що при погодженні меж земельної ділянки в натурі та при передачі межових знаків йому не було належно розяснено та показано межу його земельної ділянки і , лише, в літку 2014 року, коли натягли шнурку між земельним ділянками, виявилося, що частина його споруд знаходиться на межі між домоволодіннями. Представник третьої особи, ПП «Обрій», згідно довіреності в справі, суду пояснив, що памятає процес приватизації в с. Коржівка, а саме вимірювання земельних ділянок сторін. При цьому були присутніми представники обох земельних ділянок, було виявлено, що межа між домоволодіннями [PERSON] і [PERSON] йде дугою (крива), але власники земельних ділянок погодилися, що б межа в тех.документації була вирівняна, сказали, що вони родичі, не посваряться, з часом встановлять рівну огорожу. А тому обміри були проведені з деяким відступленням від фактичних меж, обидві сторони погодили зазначене і це є допустимим за інструкцією обміру, якою користувалися в 2008 році. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є сусідом сторін в с. Коржівка, суду пояснив, що між домоволодіннями сторін завжди існувала межа, яка йшла дугою, а нещодавно почалися сварки із-за встановлення паркану. Свідок [PERSON] суду показала, що була присутня при якихось замірах, але не знала, що саме обміряли працівники ПП «Обрій», а з минулого року коли [PERSON] почала ставити паркан - почалися сварки. Свідок [PERSON] суду показав, що паркан, який ставить [PERSON] перешкоджає вільному проїзду трактором [PERSON] на свій город. Свідок [PERSON] суду показала, що була присутня в 2008 році при обмірах для приватизації земельних ділянок і сусідка [PERSON] сама вказала, щоб межа між подвірями була рівною. [PERSON] і [PERSON] наполягали, щоб [PERSON] змістила огорожу на городі відповідно до технічної документації, але вирівняти межу на подвірї відмовляються. Родина позивача за первісним позовом перебуває в неприязних відносинах з родиною [PERSON], а тому бажають встановити паркан законно, відповідно до Державних актів на право власності на земельні ділянки. Свідок [PERSON], яка приходиться сусідкою сторін по вул. Кільцевій в с. Коржівка суду показала, що [PERSON] 3-4 року тому встановили новий деревяний туалет, межа між спірними домоволодіннями була кривою. Свідок [PERSON] суду показав, що дійсно, при складанні технічної документації та при погодженні меж спірних земельних ділянок було погоджено сторонами пряму межу, бо «ламана межа» була по ціні дорожча при виготовленні документації. [PERSON] не бажає захопити чужу земельну ділянку, а, навпаки, віддала частину своєї земельної ділянки, що використовується під город, аби встановити паркан відповідно до технічної документації. [PERSON] сам наполягав, щоб огорожа була встановлена по закону, частково прибрав сміття, шалаш, але в подальшому розпочалися сварки, що призвели до судового розгляду спору. [PERSON] має два проїзди на свій город. Свідок [PERSON] суду показала, що була присутня при замірах працівниками ПП «Обрій» земельних ділянок і при визначенні межі, при цьому [PERSON] вказала, що б межа була рівною, а не дугою. Працівники ПП «Обрій» поставили кілки, [PERSON] підписав акт погодження межі. [PERSON] має можливість проїхати трактором на свій город. При вирішенні даних спорів суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ч.2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно ч. 1 ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи, щодо володіння, користування, чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.118 ЗК України /в редакції, яка діяла до 05.11.2009 року/ громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Наказом Держкомзему України за N 43 від 04.05.99 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року за N 354/3647, затверджено Інструкцію про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею /в тому числі на умовах оренди/ та договорів оренди землі, згідно п.1.16 якої, технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди); заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта; технічне завдання на розробку технічної документації; висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площі земельної ділянки; відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. Так, згідно зі ст.198 ЗК України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками або землекористувачами, а як було встановлено в судовому засіданні, в 2008 році сторони погодили межі, та на даний час відсутні належні докази того, що були погоджені інші межі, ніж відображені в технічній документації по оформленню Державних актів на право власності на земельні ділянки. Встановленим є те, що при виготовленні спірного державного акту на право власності на земельну ділянку, погодження межі відбувалося з відхиленням від межі фактичного користування і як вбачається з пояснень представника третьої особи ПП «Обрій», показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], сторони погодили вирівняти межу між їхніми домоволодіннями. З оглянутих фотографій вбачається, що паркан по спірній межі частково проходить по деревяному шалашу і вбиральній на території домоволодіння [PERSON], та відповідач [PERSON] суду пояснив, що частково вже самостійно прийняв свій шалаш, але бажає, щоб межа залишалася, такою яка була раніше, а не по технічній документації. Пояснення сторони позивача за зустрічним позовом про відсутність проїзду трактором між домоволодіннями [PERSON] і [PERSON] спростовуються показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON] і [PERSON] Суду не надано належних та допустимих доказів в підтвердження порушення права відповідача за первісним позовом [PERSON], як власника. Дійсно, за технічною документацією межа між його домоволодінням та сусіднім домоволодінням [PERSON] має частково місцями відхилення від фактичної межі, близько 50см, але дане відхилення було погоджено землекористувачами в 2008 році, та споруди, які перебувають на цій спірній межі, не капітальні, і [PERSON] вже частково розпочав знесення свого шалашу, прийняв щебінь. Таким чином, при передачі у власність земельних ділянок [PERSON] і [PERSON] були дотримані всі вимоги діючого законодавства, оспорюване рішення органу місцевого самоврядування приймалося на підставі, виготовленої в передбаченому законодавством порядку, технічної документації із землеустрою та заяв землекористувачів. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України судом виносилося питання на розгляд учасників судового процесу щодо призначення технічної судової експертизи для визначення помилки в технічній документації та визначення неправомірності видачі державних актів [PERSON] і [PERSON] Клопотання про призначення судової експертизи сторонами не було заявлено. Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, в процесі розгляду даної справи не знайшов підтвердження факт необізнаності [PERSON], при приватизації земельної ділянки, про встановлення саме такої межі з відхиленням від межі по фактичному користуванню. Натомість, суду надані докази підписані та належно оформлені [PERSON] встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі та передачу на зберігання межових знаків, з підписами землекористувачів; покази свідків, які узгоджуються з поясненнями представника третьої особи ПП «Обрій». Зазначені докази підтверджують волевиявлення на той час суміжних землекористувачів щодо встановлення межі, яка на даний час відображена в Технічній документації по оформленню Державних актів на право власності на земельні ділянки сторін. А тому є безпідставними і неаргументованими та такими, що не підлягають до задоволення позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання незаконним та скасування рішення Озернянської сільської ради 25 сесії 5 скликання від 20.11.2009 року за № 25-217 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON]; визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку на імя [PERSON] за адресою : с. Коржівка вул. Кільцева 11; визнання частково недійсним договір дарування від 20.10.2012 року укладений між [PERSON] і [PERSON] в частині дарування вказаної земельної ділянки. Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч.1 ст.125 ЗК України /до внесених змін/ право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст.126 ЗК України документами, що посвідчують право на земельну ділянку, є державні акти. Відповідно до ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобовязані:..г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. В суді встановлено, що на межі між домоволодіннями [PERSON] та [PERSON] знаходиться дерево груша, деревяний шалаш, деревяний туалет, залізний паркан, будівельне сміття. [PERSON] не має можливості здійснити в повній мірі своє право власності на земельну ділянку, є перешкода в користуванні земельною ділянкою і в установленні паркану відповідно до технічної документації та даних Державного акту про право власності на її земельну ділянку. Таким чином, з урахуванням наведеного, даючи аналіз наданим доказам, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, та слід зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, прибравши з межі дерево та зазначене майно. Також, суд вважає, що не підлягає до задоволення позовна вимога за первісним позовом про відшкодування за рахунок відповідачів судових витрат повязаних з наданням правової допомоги в сумі 3746 грн., оскільки суду не надано належних доказів даній вимозі. Відсутній розрахунок витрат, відсутнє підтвердження про перерахування [PERSON] коштів на правову допомогу по даній справі своєму представнику. Та вимога про стягнення судових витрат, взагалі, не узгоджується з положеннями Закону України від 20.12.2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом [PERSON] на корсить [PERSON] судові витрати у справі, які складаються з судового збору та підтвердженні відповідною квитанцією. На підставі викладеного,

Outcome: partial