Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач у січні 2018 року звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Камаз-Україна» про визнання наказу про звільнення незаконним та зміни його формулювання. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 15 лютого 2018 року цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Справа надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 15 березня 2018 року. В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 02 січня 2015 року він працював на посаді старшого фахівця відділу логістичного забезпечення в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Камаз-Україна». Наказом директора ТОВ «Камаз-Україна» [PERSON] № 6 від 05 січня 2018 року [PERSON], старший фахівець відділу логістичного забезпечення звільнений з роботи у зв'язку з втратою довіри (п. 2 ст. 41 КЗпП України). Підставою для звільнення стали матеріали службової перевірки та його пояснювальна записка. В наказі вказано, що в ході проведення службової перевірки були виявлені факти зловживання фінансовими ресурсами підприємства, а саме закупівля запасних частин через фірми-посередники, за наявності у підприємства діючих договорів з виробниками та імпортерами запасних частин, що й стало підставою для втрати довіри до нього. Оспорюваний наказ вважає незаконним та таким, формулювання якого підлягає зміні, оскільки 22 грудня 2017 року позивачем на ім'я керівника підприємства була подана заява про звільнення за власним бажанням, і до подачі даної заяви жодних претензій до нього зі сторони керівництва не було. Просив суд: визнати незаконним Наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Камаз-Україна» № 6 від 05 січня 2018 року про його звільнення; змінити в наказі Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Камаз-Україна»№ 6 від 05 січня 2018 року формулювання причини звільнення на звільнення за власним бажанням. Цивільна справа перебувала у провадженні судді Зосименко С.Г. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2018 року справа розподілена судді Слюсар Л.П. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 13 грудня 2018 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Протокольною ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2019 року було задоволено клопотання відповідача про допит свідка [PERSON] Позивач і представник позивача у судових засіданнях вимоги, викладені у позовній заяві, підтримали та просили суд їх задовольнити. \~ \~ \~ \~ В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу посилаючись на те, що [PERSON] обрав неналежний спосіб захисту. Вказав, що позивач на момент звільнення відносився до категорії працівників, яких можна було звільнити за втрату довір'я на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оскільки він безпосередньо обслуговував матеріальні (товарні) цінності і це було його основним посадовим обов'язком. Наголосив, що жодних доказів подання [PERSON] до керівництва ТОВ «Камаз-Україна» заяви про звільнення за власним бажанням позивач не надав. Стосовно помилки в наказі про звільнення у прізвищі [PERSON], зазначив, що вона має механічний характер та не впливає на зміст і наслідки цього наказу. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом № 1 від 02.01.2015 року [PERSON] з 02.01.2015 року прийнятий на посаду фахівця відділу з сервісного обслуговування сільськогосподарської техніки м. Дніпропетровськ ТОВ «Камаз-Україна» згідно з штатним розкладом за переведенням з ТОВ «Компанія «Агро-Союз». Згідно зі службовою запискою заступника директора ТОВ «Камаз-Україна» [PERSON] від січня 2018 року, в ході проведення службової перевірки були виявлені факти зловживання фінансовими ресурсами підприємствастаршим фахівцем відділу логістичного забезпечення [PERSON], а саме закупівля запасних частин через фірми-посередники, за наявності у підприємства діючих договорів з виробниками та імпортерами запасних частин, та запропоновано його звільнити у зв'язку з втратою довіри. Відповідно до наказу № 6 від 05.01.2018 року [PERSON] звільнений з посади старшого фахівця відділу логістичного забезпечення ТОВ «Камаз-Україна» у зв'язку з втратою довіри за п. 2 ст. 41 КЗпП України. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 41\~КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзаці 2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 41\~КЗпП України дозволяє стверджувати, що розірвання трудового договору на його підставі можливе за сукупності таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (приймання, зберіганням, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіри до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу (тобто, негативну оцінку роботодавцем трудової діяльності працівника, що зумовлена невиконанням чи неналежним виконанням працівником своєї трудової функції, безпосередньо пов'язаної з обслуговуванням грошових, товарних і культурних цінностей). Згідно з п. 4.1 Положення про структурний підрозділ "Відділ логістичного забезпечення" від 02 лютого 2015 року (далі - Положення), одним із завдань співробітників відділу є отримання від постачальників і продавців матеріальних цінностей з метою їх використання в господарській діяльності підприємства, а також з метою їх подальшого передачі (продажу) покупцям (а.с. 92). Тобто, [PERSON] є особою, яка безпосередньо обслуговувала товарні цінності ТОВ «Камаз-Україна». Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Положення, метою підрозділу є забезпечення процесу закупівлі запчастин для усіх підрозділів підприємства та за заявками клієнтів на оптимальних умовах (ціна, строки, якість). З пояснень позивача вбачається, що він здійснював закупівлю запасних частин через фірми-посередники, за наявності у підприємства діючих договорів з виробниками та імпортерами запасних частин згідно з побажаннями клієнтів, а саме для оперативності поставки, що підтверджується і матеріалами справи. Так, відповідно до службової записки заступника директора ТОВ «Камаз-Україна» [PERSON] від січня 2018 року, товари у постачальників закупалися щомісячно, відповідно ж до товарно-транспортних накладних, у посередників товари закупалися декілька разів на місяць, з метою їх оперативної поставки клієнтам. Судом встановлено, що діями [PERSON] жодної шкоди ТОВ «Камаз-Україна» завдано не було, що підтвердив у судовому засіданні представник відповідача. Відповідно до ч. 3 ст.\~235\~КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Статтею 36\~КЗпП України визначені підстави припинення трудового договору. Однією із підстав такого припинення згідно п.4 ч.1 ст.36\~КЗпП України є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39). Згідно з ч.1 ст.38\~КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Законодавець\~\~закріпив, що звільнення з роботи за власним бажанням є правом працівника, яке кореспондується з його обов'язком попередити роботодавця про своє звільнення за два тижні. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 232 Кодексу законів про працю України, безпосередньо в районних міських судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі, незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Відповідно до ст.\~51\~Кодексу законів\~про працю\~України держава гарантує правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Судом встановлено, що 22 грудня 2017 року позивачем було подано заяву про звільнення за власним бажанням згідно з ч.1 ст.38\~КЗпП України (а.с. 8). Заява про звільнення 22 грудня 2017 року була передана безпосередньо директору ТОВ «Камаз-Україна» [PERSON], проте не була зареєстрована. Посилання представника\~відповідача на\~те,\~що позивачем\~не подано\~заяву про\~звільнення не\~може бути\~прийнято судом\~до уваги,\~оскільки допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], заступник директора ТОВ «Камаз-Україна» підтвердила,\~що позивачнеодноразово\~повідомляв її\~про своє\~бажання звільнитися\~та був\~звільнений з\~посади через два тижні після подачі заяви про звільнення. Виходячи з наведеного суд вважає, що позовні вимоги в частині зміни в наказі Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Камаз-Україна»№ 6 від 05 січня 2018 року формулювання причини звільнення позивачем доведено, а тому вони підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання наказу\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Камаз-Україна»№\~6\~від 05\~січня 2018\~року про його звільнення незаконним, то вказана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки є взаємовиключною з вимогою про зміну в наказі про звільнення формулювання причини звільнення. На підставі статті 141\~ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial