Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини сина [PERSON], [INFO]. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 31 травня 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №52. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. На даний час вони з відповідачем проживають окремо з березня 2015 року, спільного господарства не ведуть, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, домовленості щодо сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто, відповідач ухиляється від вирішення даного питання, добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, участі в його вихованні та розвитку не приймає. Позивач посилається на те, що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, паралельно здобуває освіту у вищому учбовому закладі, що в свою чергу потребує додаткових матеріальних затрат разом з витратами на утримання дитини, а сину необхідне повноцінне харчування, одяг, розвиваючі іграшки та інші речі для нормального фізичного та розумового розвитку. За таких обставин вона змушена звернутися з даним позовом до суду, оскільки права та обовязки батьків по утриманню неповнолітньої дитини є рівними за законом. Позивач зазначає, що відповідач працює, має постійний щомісячний дохід, а тому аліменти з нього необхідно стягнути в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу на утримання дитини з урахуванням віку і потреб сина, що відповідатиме 1/2 частині встановленого 01 січня 2015 року Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір якого становить 1163 гривні, оскільки обовязки батьків щодо утримання дитини є рівними, а тому відповідач повинен сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. При цьому інших утриманців у відповідача немає, стягнення по виконавчим документам з нього не проводяться, а тому позивач вважає, що відповідач має можливість надавати грошові кошти на утримання сина в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання 28 грудня 2015 року не зявилась, надавши суду письмову заяву (а.с.24), за якою просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, в разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], який про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання м.Дніпропетровськ, Ленінський район, ж/м [PERSON][ADDRESS] (а.с.16), звідки судові повістки про виклик його до суду повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про те, що насправді відповідач не проживає за вказаною адресою (а.с.13-15,21-23), в судове засідання 28 грудня 2015 року не з'явився, причини неявки суду не повідомив, як не надав заперечень проти позову та заяви про розгляд справи за його відсутності. До висновку про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд приходить, виходячи з наступного. Судові повістки-виклики в судове засідання на ім'я відповідача [PERSON] направлялись судом за місцем реєстрації його місця проживання, які повернулись до суду без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання. Відповідно до п.99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності\~- повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата\~або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Пунктом 117 Правил передбачено, що поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи\~закінчення встановленого строку зберігання. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Оскільки відповідачу [PERSON] судові повістки, направлені судом на його ім'я за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання, ним не одержані, повернуті суду за закінченням терміну зберігання через відсутність адресата, то суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на підставі ст. 224 ЦПК України у звязку з неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та за згодою позивача - в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно ст.ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобовязані матеріально утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4), які з 31 травня 2014 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом №52 (а.с.3). Згідно довідки КП «Солонянське ЖКУ» за №1092 від 12 листопада 2015 року та акту обстеження, складеного депутатом Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 14 листопада 2015 року (а.с.5,6) дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини позивачці не надає, хоча зобовязаний це робити, при цьому будь-якої домовленості щодо утримання спільної дитини між сторонами не досягнуто, у звязку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обовязки кожного з батьків щодо утримання дітей є рівними за законом. В своєму позові позивач зазначала про те, що відповідач на даний час працює та має постійний щомісячний дохід, на підставі чого просила суд стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Визначення розміру аліментів на утримання малолітніх дітей залежить від заробітку (доходу) батька, а якщо він не має регулярного доходу, то розмір аліментів визначається в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте позивач не довела суду належними та допустимими доказами факт працевлаштування відповідача та отримання ним відповідного заробітку (доходу). На підставі наведеного, суд при визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів, який не надав до суду доказів про своє працевлаштування та про розмір отримуваного заробітку, як не надала таких доказів і позивачка, стан здоровя як відповідача, так і дитини, її вік та потреби і вважає необхідним відповідно до ст.184 СК України стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 500 гривень 00 копійок щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоровя як відносно дітей, так і відносно відповідача, сторонами не надано, а інших утриманців, зазначених в п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України відповідач не має. Крім цього, у зв'язку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір відповідно до Закону України «Про судовий збір», оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial