Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON], в якому просить суд відібрати дитину від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, а також накладення заборони на відчуження майна право користування якого має малолітня дитина. В судовому засіданні в обґрунтування вимог представник позивача пояснила, що малолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] та бабусею [PERSON]. За місцем проживання малолітнього [PERSON] відсутні умови для виховання та розвитку дитини: в квартирі брудно, відсутнє водопостачання, відсутні дитяча постільна білизна, харчування не відповідає нормам здорового харчування дитини відповідного віку. Малолітній не відвідує дошкільний заклад освіти. Мати дитини [PERSON] та бабуся [PERSON] вживають алкогольні напої, не займаються вихованням та розвитком дитини, не мають постійного місця роботи та неодноразово відмовлялись від запропонованих місць роботи. [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч.1 КУпАП, негативно характеризується за місцем проживання, рекомендації лікарів щодо здоров'я сина не виконує. Тобто мати ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є підставою для відібрання дитини, тому просить вимоги позову задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог позову. Прокурор проти задоволення вимог позову не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, та підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Відомості про батька дитини записані зі слів матері згідно ч.1 ст. 135 СК України. Дитина проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] та бабусею [PERSON]. За даними листа КЗ «Луганський міський центр соціальних служб для сім'ї дітей та молоді» від 19.11.2013 р. №1430/0108, сім'я знаходиться під соціальним супроводом КЗ «Луганський міський центр соціальних служб для сім'ї дітей та молоді» з 2011 року. За час соціального супроводження сім'ї фахівцями надавався комплекс послуг з пошуку роботи, здійснення медичного обстеження та щеплень дитини, надання продуктів харчування, відновлення енергопостачання квартири, бесіди та консультації щодо неналежного виховання дитини, оформлення соціальних виплат, необхідності дотримання санітарно-гігієнічного стану у квартирі. За місцем проживання малолітнього [PERSON] відсутні умови для виховання та розвитку дитини. Малолітній не відвідує дошкільний заклад освіти. Мати дитини [PERSON] та бабуся [PERSON] вживають алкогольні напої, не займаються вихованням та розвитком дитини, не мають постійного місця роботи та неодноразово відмовлялись від запропонованих місць роботи. За даними Артемівського РВ ЛМУ УМВСУ [PERSON] притягувалася 18.03.2011 р., 06.11.2013 р. до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч.1 КУпАП. Остання негативно характеризується за місцем проживання. З листа Луганської міської дитячої лікарні №2 від 18.07.2013 р. №596 вбачається, що [PERSON] рекомендації лікарів щодо здоров'я сина не виконує. Згідно акту обстеження умов проживання від 12.01.2012 року за місцем проживання дитини відсутні умови для виховання та розвитку дитини, в квартирі брудно, відсутнє водопостачання, відсутні дитяча постільна білизна, харчування не відповідає нормам здорового харчування дитини відповідного віку. Рішенням виконавчого комітету Луганської міської ради №338/11 від 11.12.2013 року вирішено відібрати малолітнього [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Представник позивача стверджує, що відповідачка не реагує на прохання та вказівки соціальних працівників, співробітників міліції. Відмовляється від пошуку роботи, кодування від алкогольної залежності, не виконує рекомендації щодо виховання та утримання малолітньої дитини, не в повній мірі усвідомлює відповідальність за виховання та розвиток дитини. Останнім часом не йде на контакт з соціальними фахівцями, спеціалістами Артемівського відділу служби у справах дітей Департаменту, медичними працівниками. Відповідачка не заперечує проти відібрання у неї дитини, та не хоче, щоб її позбавляли батьківських прав відносно дитини. Її мати веде господарство в квартирі, та вона не може сперечатися з матір'ю з приводу побуту та порядку в квартирі. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. За змістом ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідачка не представила суду будь-яких доказів на спростування посилань та вимог позивача, а також на підтвердження виконання нею батьківських обов'язків належним чином. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги зазначені вище докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню частково. Щодо вимог представника позивача про накладення заборони на відчуження майна право користування якого має малолітня дитина то суд вважає такі вимоги необґрунтованими, тому у задоволенні їх слід відмовити. На підставі викладеного й

Outcome: partial