Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що він протягом 2009 - 2012 років позичав кошти [PERSON] в грошовій одиниці України, а вона не повернула йому ці кошти. Наявність договору позики підтвердив борговими розписками. Відповідач власноруч писала розписки: Розписка від 25.03.2009 року про позику коштів в сумі - 2000 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 01.08.2009 року. Розписка від квітня 2010 року про позику коштів в сумі - 5800 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до жовтня 2011 року. Розписка від квітня 2010 року про позику коштів в сумі - 6500 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 13.06. 2010 року. Розписка від 01.11. 2010 року про позику коштів в сумі - 1060 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 01.01. 2011 року. Розписка від 15.08. 2011 року про позику коштів в сумі - 1400грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 15.12. 2011 року. Розписка від 31.08. 2011 року про позику коштів в сумі - 3100 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 31.12. 2011 року. Розписка від 03.06. 2011 року про позику коштів в сумі - 1000 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 24.04. 2011 року. Розписка від 02.04. 2012 року про позику коштів в сумі - 375,00 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 02.05. 2012 року. Розписка від 03.04. 2012 року про позику коштів в сумі - 520,00 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 16.10. 2012 року. Розписка від 17.06. 2012 року про позику коштів в сумі - 1500 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 31.08. 2012 року. Розписка від 25.06. 2012 року про позику коштів в сумі - 1000 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до вересня 2012 року. Всього позичено коштів на загальну суму - 24 255 гривень. На час розгляду справи гроші йому не повернуто, тому він звернувся з позовом до суду. В судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги. Просили їх задовольнити з підстав, оговорених у позовній заяві. Повідомили, що будь-якого тиску на відповідача під час написання розписок не здійснювалось. Кошти позичались на побутові потреби відповідачки, газ та інше. Строк позовної давності звернення позивача до суду не сплив, оскільки позивач приходив на роботу відповідачки рік назад і вимагав повернути кошти і вона погодилась. Окрім того, в судовому процесі під головуванням іншого судді відповідачка визнала вимоги позивача повністю, тому слід застосовувати перебіг строків позовної давності. Вони проживали з відповідачкою спільно з 2009 по 2013 рік, але кошти він їй і вона йому для ведення спільного бюджету не давали. Вона погашала свої кредити і віддавала кошти в сім'ю своїх дітей. Відповідачка вимоги визнала частково та повідомила, що кошти вона дійсно позичала у відповідача, про що писала боргові розписки. Деякі з них писала під тиском, а саме: він їй подарував на день народження 1060 грн., а потім заставив написати розписку на цю суму, інші розписки заставляв написати, погрожуючи звернутись до суду. Вона писала розписки на ті суми, які вказано в них. Він знущався з неї під час спільного життя, кричав на неї, виганяв з будинку, обманював, говорив, що спалив боргові розписки, просив її продовжувати з ним проживати. Під час сварок вона страждала, втікала від нього, а потім покинула його, тому він і пред'явив позов до суду. В іншому судовому засіданні [PERSON] говорила, що віддасть кошти відповідачу, але свою позицію обґрунтувала тим, що впала "в пасію". Заявила, що відповідач втратив строк звернення з позовом до суду. Представник відповідача звернула увагу суду на сплив строків позовної давності звернення позивача з позовом до суду, тому просила відмовити у задоволенні позову через сплив цих строків. Вимоги позивача задовольнити на суму 13 225 грн., а на суму 10 960 грн. йому відмовити. Заслухавши позицію сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, слід вважати позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Встановлено і не оспорювалось сторонами, що з квітня 2009 року по вересень 2013 року вони проживали спільно в смт. Віньківці та в с. Подолянське Віньковецького району. Перший рік жили в злагоді. Потім в с. Подолянське почали виникати між ними сварки і скандали. Співмешканка від нього йшла. Він її перепрошував, вона його жаліла і поверталась, а в 2013 році пішла остаточно. Позивач та відповідачка користувались своїми коштами кожен окремо. Деякі особисті речі він їй купував. У відповідачки було скрутне майнове становище, тому [PERSON] позичав їй особисті кошти, а вона писала йому боргові розписки. Кошти вона використовувала на потреби, не пов'язані з їх спільним проживанням. Із наданих позивачем доказів слідує, що дійсно відповідачкою отримані кошти на підставі боргових розписок: розписка від 25.03.2009 року про позику коштів в сумі - 2000 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 01.08.2009 року; розписка від квітня 2010 року про позику коштів в сумі - 5800 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до жовтня 2011 року; розписка від квітня 2010 року про позику коштів в сумі - 6500 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 13.06. 2010 року; розписка від 01.11. 2010 року про позику коштів в сумі - 1060 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 01.01. 2011 року; розписка від 15.08. 2011 року про позику коштів в сумі - 1400грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 15.12. 2011 року; розписка від 31.08. 2011 року про позику коштів в сумі - 3100 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 31.12. 2011 року; розписка від 03.06. 2011 року про позику коштів в сумі - 1000 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 24.04. 2011 року; розписка від 02.04. 2012 року про позику коштів в сумі - 375,00 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 02.05. 2012 року; розписка від 03.04. 2012 року про позику коштів в сумі - 520,00 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 16.10. 2012 року; розписка від 17.06. 2012 року про позику коштів в сумі - 1500 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до 31.08. 2012 року; розписка від 25.06. 2012 року про позику коштів в сумі - 1000 грн. із зобов'язанням повернення даних коштів до вересня 2012 року. Всього на загальну суму - 24 255 гривень. Відповідно до вимог статті 208 ч.3 ЦК України, зазначені правочини вчинені у письмовій формі. Факт отримання коштів відповідачка не заперечує. Посилання її у запереченні та в судовому засіданні на написання розписок за договором позики під тиском не доведено доказами. Судом встановлено наявність боргових розписок, написаних власноруч відповідачкою. Написання цих розписок і отримання по них коштів сторонами не оспорюється. Факт обману, насильства, інших негативних наслідків укладання договору позики відповідачкою не доведено, також не доведено, що позичені кошти набуті під час спільного проживання і належать сторонам. Передані кошти являлись особистою власністю позивача. За таких обставин, вона повинна повернути кошти, позичені їй [PERSON]. Розмір коштів становить 24 255 грн. = 2000+5800+6500+1060+1400+ 3100+1000+375+520+1500+1000. Відповідачка не довела в судовому засіданні, що позивач пропустив трьохрічний строк звернення до суду, оговорений статтею 257 ЦК України. Відповідно до вимог статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, або іншого обов'язку. [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що повертала відповідачу в 2013 році 700 грн. за борговими розписками, але він відмовився їх отримувати, оскільки хотів отримати всі кошти. Зі слів позивача, в 2013 році він приходив до неї на роботу і вимагав повернути кошти і вона погодилась. Той факт, що він приходив на роботу, відповідачкою підтверджено. Вона наголосила, що відбувся конфлікт і викликалась міліція. Також вона визнала його вимоги в судовому засіданні під головуванням іншого судді і неодноразово повідомляла, що поверне йому позичені кошти, окрім того в судовому засіданні [PERSON] повідомила, що за день до слухання цієї справи вона приходила до позивача і намагалась домовитись про повернення нею коштів, але він послався на те, що це питання вирішить суд. За таких обставин, її дії свідчать про переривання строків позовної давності за борговими розписками в 2013 році. Проте, із суми заборгованості 24 255 грн. слід виключити 1060 грн. за борговою розпискою від 01 листопада 2010 року (залишок - 23 195 грн.). Із показань сторін та свідка [PERSON], ці кошти надавались позивачем на святкування 50 - річчя з дня народження [PERSON]. Саме позивач настоював на святкуванні ювілею і віддав кошти в кафе під час його святкування, що він не оспорює. Його вчинок підпадає під ознаки договору дарування коштів, а не позики, адже відповідачка відмовлялась від святкування дня народження через відсутність для цього коштів, а він настояв на святкуванні. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність із цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд приходить до висновку, що сторонами були дотримані вимоги ч. 1 ст. 1047 ЦК України щодо письмової форми договору позики, так як відповідач [PERSON] не заперечила факту, що дані розписки були написані нею власноручно. Тобто, розписки, які містяться в матеріалах справи, підтверджують факт передачі позивачем [PERSON] та отримання відповідачкою [PERSON] грошових коштів. До того ж, за змістом положень ч. 1 ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач вказаним правом не скористалася, укладений договір позики у встановленому порядку не оспорила. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 23 195 (двадцять три тисячі сто дев'яносто п'ять) гривень Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір 243 грн. 60 коп. У задоволенні вимоги про негайність виконання судового рішення [PERSON] відмовити за відсутністю підстав, оговорених статтею 367 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 625, 1046, 1047- 1051 ЦК України,

Outcome: partial