Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 19 квітня 2011 року між ним та [PERSON], яка діяла як представник [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав № 29950645 від 13.05.2011 року, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] належить мені, [PERSON] в частковому відношенні 1/1. На момент купівлі-продажу вищевказаної квартири в ній була зареєстрована відповідач, [PERSON], яку відповідно до п. 7 договору купівлі-продажу квартири від 19.04.2011 року її представник була зобов'язана зняти з постійного місця проживання до 15.05.2011 року, але цього не зробила. На даний момент відповідач не знята з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] та з квітня 2011 року фактично не проживає у вказаній квартирі. Збереження реєстрації відповідача у належній позивачу квартирі змушує його нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та перешкоджає її вільному користуванню та розпорядженню. У зв'язку із викладеним позивач просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язати її знятися з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив доводи, викладені в позові та пояснив, що відповідач не проживає в [ADDRESS] з моменту покупки ним квартири. Відповідач [PERSON] не є його родичкою. Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Оскільки позивач [PERSON] не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, тому судом 29.04.2014 року на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він проживає в [ADDRESS] та знайомий із позивачем [PERSON] та із відповідачем [PERSON], яку він в останнє бачив три або чотири року тому. В квартирі [ADDRESS] йому доводилося бути, при цьому речей [PERSON] він не бачив. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона проживає в [ADDRESS], в той час як позивач проживає в квартирі на третьому поверху в цьому ж будинку. Із відповідачем [PERSON] вона знайома, [PERSON] давно не проживає в квартирі [ADDRESS], із моменту покупки квартири позивачем не було в ній жодного разу. Ухвалою суду від 29.04.2014 року було вирішено справу розглянути заочно. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 19.04.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], копією витягу з Державного реєстру правочинів № 9806553 від 19.04.2011 року та копією витягу про державну реєстрацію прав № 29950645 від 13.05.2011 року. В судовому засіданні з пояснень позивача, показань свідків встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] з моменту покупки вказаної квартири позивачем [PERSON] Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] не належить до членів сім'ї позивача, який є власником житлового приміщення, за місцем реєстрації не проживає з 19.04.2011 року без поважних причин, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації за місцем проживання здійснюється в день звернення особи, зокрема, на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, відповідач підлягає зняттю з реєстрації за місцем проживання на підставі рішення суду про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв'язку із чим необхідно відмовити у задоволенні позовної вимоги стосовно зобов'язання відповідача знятися з реєстрації місця проживання в [ADDRESS].

Outcome: partial