Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

У грудні 2020 р. позивач звернувся до суду з позов, в якому просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частину земельної частки (паю) розміром 3,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Яцьківської сільської ради Васильківського району Київської області, що належала померлій [INFO] [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0309300, виданого Васильківською районною державною адміністрацією 22.02.2000 р. відповідно до рішення цієї ж адміністрації від 07.08.1997 р. № 409/1.40 та зареєстрованого 24.02.2000 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 8672. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 31.03.2008 р. за відповідачем визнано право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частини земельної частки (паю) розміром 3,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Яцьківської сільської ради Васильківського району Київської області, що належала померлій [INFO] [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0309300, виданого Васильківською районною державною адміністрацією 22.02.2000 р. відповідно до рішення цієї ж адміністрації від 07.08.1997 р. № 409/1.40 та зареєстрованого 24.02.2000 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 8672. Питання щодо 1/3 частки спірного майна судом не визначено, а тому, з огляду на відсутність інших спадкоємців до майна померлої, вважає за можливе визнати саме за ним право власності на вказану частку. Представник позивача подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності та визнання позову. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 31.03.2008 р. у справі № 22Ц-1223/2008, між тими ж сторонами та щодо того ж предмету спору, що набрало законної сили, а тому встановлені ним обставини є преюдиційними, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 01.10.2004 р. Васильківською районною державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та вирішено визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частини земельної частки (паю) розміром 3,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Яцьківської сільської ради Васильківського району Київської області, що належала померлій [INFO] [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0309300, виданого Васильківською районною державною адміністрацією 22.02.2000 р. відповідно до рішення цієї ж адміністрації від 07.08.1997 р. № 409/1.40 та зареєстрованого 24.02.2000 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 8672 (а.с. 12-15). Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2014 р. у справі № 362/6536/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , Васильківської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсним розпорядження та державного акту на право власності на земельну ділянку, що набрало законної сили, визнано недійсним розпорядження Васильківської районної державної адміністрації Київської області від 01.10.2008 р. №2489 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки 79-ти громадянам власникам земельних часток (паїв) на території Яцківської сільської ради за межами населеного пункту" \~в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки (паю) площею 3,2767 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Яцьківської сільської ради Васильківського району Київської області та визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 554192 від 13.04.2010 р. на земельну ділянку площею 3,2767 га, кадастровий номер 3221489000:02:005:0091 цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Яцьківської сільської ради Васильківського району Київської області, виданий на ім`я [PERSON] (а.с. 16-19). Відповідно до положень статей\~13,\~14 Конституції України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, а також на права на земельну частку (пай) є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Згідно з пунктом 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин\~Земельного кодексу України\~1990 р., Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~та відповідні норми\~ЦК УРСР. У цьому разі необхідно враховувати, що згідно з пунктом 17\~Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 р.\~сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18.07.2006 р. № 63566/00, § 23). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та визнання за позивачем права на 1/3 частину земельної частки (паю) розміром 3,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), наявність якого доведена належними та допустимими доказами.

Outcome: partial