Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд: стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, [PERSON], [INFO] у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, починаючи від дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання дружини в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час перебування у якому в них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо, дитина проживає з позивачем, яка повністю її утримує та виховує. Оскільки відповідач самоусунувся від утримання та фінансового забезпечення їхньої дитини та позивач не має можливості працювати у зв'язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною, остання була вимушена звернутися до суду із вкзаним позовом. Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, свого відзиву на позовну заяву до суду не надав. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив. 01 березня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №163, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. За учас перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Згідно пояснень позивача, на даний час син перебуває на утриманні матері [PERSON] та кошти на утримання дитини відповідач не надає. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України» та ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги, що [PERSON] як батько зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації життя нарівні з позивачем, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 Сімейного Кодексу України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що відповідач не надає позивачу кошти на утримання сина та не підтримує її матеріально. Отже, на підставі викладеного,

Outcome: partial