Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» (далі по тексту - позивач, Банк) звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач-2) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 10.11.2014 року між [PERSON] та ПАТ «КРЕДОБАНК» бук укладений Кредитний договір № 4941.09.05.2329. Відповідно до вказаного договору Банк зобов'язався надати у власність відповідача-1 грошові кошти в сумі 325 750,75 грн. строком до 01 листопада 2021 року на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідач-1 в свою чергу зобов'язався використати кредит на цілі, вказані в Договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених Договором. Відповідно до п. 2 кредитного договору грошові кошти були перераховані відповідачу-1 в безготівковій формі в сумі 325 750,75 грн. Відповідно до п. 4.2.1. Договору повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами рівними сумами по 6 672,00 грн. При цьому, з метою забезпечення виконання зобов'язання відповідачем-1 по Кредитному договору між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 4941.09.05.2329/S-1 від 10.11.2014 року. Відповідно до вказаного договору відповідач-2 взяв на себе обов'язок відповідати перед Банком на виконання відповідачем-1 зобов'язань в повному обсязі за Договором. Проте, відповідачем-1 не виконуються зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 28.11.2016 року заборгованість по Договору становить 314 256,77 грн., з яких: неповернута сума кредиту - 291 403,66 грн., прострочені відсотки - 10 877,19 грн., пеня 11 975,92 грн., яку позивач просив суд солідарно стягнути з відповідачів. Представник позивача в судовому зсіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з урахуванням нового розрахунку заборгованості, наданого представником в судовому засіданні 31.08.2017 року. Представник відповідача-1 просив винести рішення, відповідно до пояснень представника позивача, зазначаючи при цьому, що між сторонами досягнуто домовленості по поверненню коштів за кредитним договором в сумі, яка зазначена банком станом на 30.08.2017 року. При цьому вважав поруку за договором № 4941.09.05.2329/S-1 від 10.11.2014 року припиненою. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши надані докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні встановлено, що 10 листопада 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним банком «КРЕДОБАНК» був укладений Кредитний договір № 4941.09.05.2329. Згідно п.п. 1.1, 2.1 Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 325 750,75 грн. строком до 01 листопада 2021 року, а Позичальник зобов'язався повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами і комісії. Згідно п. 3.2 Кредитного договору за користування кредитом встановлюється Змінювана Процентна Ставка на умовах визначених Договором. Відповідно до п.п. 4.2, 4.2.1. Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і термін, передбачені цим Договором. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами рівними сумами по 6 672,00 грн. протягом усього строку кредитування, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, згідно Графіку погашень, який є невід'ємною частиною цього Договору. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, про що свідчить меморіальний ордер №37179925 від 12.11.2014 року та меморіальний договір №37180001 від 12.11.2014 року (а.с. 21, 22). Однак, [PERSON] після отримання коштів неналежним чином виконано зобов'язанння, визначені Кредитним договором. Так, як вбачається з письмових пояснень відповідача-1 [PERSON], після подання позовної заяви позивачем, заборгованість за Кредитним договором у розмірі 314 256 грн. 77 коп. була частково погашена відповідачем-1 та [PERSON] в її інтересах, що підтверджується копіями квитанцій, долучених до матеріалів справи. Окрім цього, часткове погашення заборгованості за Кредитним договором також підтверджується розрахунком суми позову заборгованості по Кредитному договору № 4941.09.05.2329 від 10.11.2014 року, відповідно до якого сума боргу станом на 30.08.2017 року становить 246649,10 грн., та розрахунком пені по простроченій заборгованості Позичальника у відповідності до Кредитного договору №4 941.09.05.2329, відповідно до якого за період з 31.08.2016 року по 30.08.2017 року загальна сума пені складає 2 878,30 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.п. 5.1., 5.2. Кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим Договором Позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 3.2. цього Договору, але не менше десяти гривень за кожний день прострочення. За невиконання взятих на себе зобов'язань по повернення кредиту Позичальника, крім сплати пені, відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі, в тому числі й упущену вигоду. Як встановлено в судовому засіданні, в якості забезпечення виконання умов Кредитного договору [PERSON] позивачем укладено з [PERSON] Договір поруки № 4941.09.05.2329/S-1 від 10 листопада 2014 року (а.с. 10). Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Крім того, п. 1.1. Договору поруки передбачено, що Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань в повному обсязі за Кредитним договором № 4941.09.05.2329 від 10 листопада 2014 року, укладеним між Боржником та Кредитором. В зв'язку з порушенням відповідачем як солідарним боржником зобов'язання за Кредитним договором, станом на 30 серпня 2017 року сума заборгованості складає 246 649,10 грн. та 2 878,30 грн. пені що підтверджується наданими до суду розрахунками, перевіреними у судовому засіданні. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, а тому присуджує до стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача суми заборгованості за Кредитним договором в сумі 246649,10 грн. неповернутої суми кредиту та 2878,30 грн. пені. Щодо посилань в судовому засіданні представника відповідача-1 про те, що порука за договором поруки є припиненою, то суд в даному випадку зазначає наступне. Згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 «За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Боржник (а відтак і поручитель) узяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 6 листопада 2032 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом. Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання пред'явити вимоги до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. У справі, яка переглядається, суди не врахували, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором. Крім того, суди не з'ясували, чи пред'явив банк вимогу до поручителя в межах 6 місяців за кожним щомісячним платежем, та чи припинилась порука за окремими платежами». Окрім того, згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України під час розгляду справи у справі № 6- 53цс14: «Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя». Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовною вимогою до поручителя у даній справі 07.12.2016 року протягом строку дії поруки, разом із тим доказів на підтвердження того, що позивачем було направлено відповідачу-2 вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором як поручителя до звернення до суду із позовом, внаслідок чого порука припинилась, суду не надано. Жодних умов для припинення поруки в розумінні статті 559 ЦК України судом не встановлено, а сторонами не доведено, а тому підстави для визнання поруки за договором № 4941.09.05.2329/S-1 від 10 листопада 2014 року відсутні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення солідарно з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3874,48 грн. по 1937,24 грн. з кожного, які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 543, 553, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial