Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій відповідно до заяви про уточнення позовних вимог просив суд: в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 18.12.2017 р., що станом на 02.03.2018 року складає 1 107 160,66 грн., з яких 1 072 000,00 грн. - основний борг; 32 004,00 грн. - штрафу за несвоєчасне повернення позики; 3 156,66 грн. - нарахування 3% річних за період з 26.01.2018 по 02.03.2018 р., звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 18.12.2017 р., реєстровий №1944, а саме: трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 116,9 кв.м., житловою площею 62,9 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 39762398, виданого 26.06.2015 р., видавник: Державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дворак Руслан Володимирович, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 2 262 812,00 грн. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.12.2017 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу безвідсоткову позику в сумі 1 100 000,00 грн., що є еквівалентом 40 000,00 доларів США, на строк до 25 січня 2018 р. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором позики, 18.12.2017 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кондаковою Н.В., реєстровий №1945, згідно умов якого, відповідач (іпотекодавець), з метою забезпечення належного виконання своїх зобов'язань за договором позики від 18.12.2017 р., передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS]. В передбачений договором строк, а саме до 25 січня 2018 р., відповідач позику не повернув, що стало підставою для звернення позивача до суду. У запереченнях проти позову представник відповідача 1 просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, вказує на відсутність в матеріалах справи кредитного договору, відсутність в кредитному договорі положення про інфляційне застереження, ненадання позивачем звіту про оцінку предмета іпотеки. Крім того, вказав на необхідність відмови в даному позові на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, свого відзиву на позовну заяву не подала. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 18.12.2017 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу безвідсоткову позику в сумі 1 100 000,00 грн., що є еквівалентом 40 000,00 доларів США, на строк до 25 січня 2018 р. (п. 1.1., 2.3. Договору позики від 18.12.2017 р.). Факт передачі позивачем коштів відповідачу у повному розмірі підтверджується розпискою відповідача від 18.12.2017 р. На забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором позики, 18.12.2017 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кондаковою Н.В., реєстровий №1945, згідно умов якого, відповідач (іпотекодавець), з метою забезпечення належного виконання своїх зобов'язань за договором позики від 18.12.2017 р., відповідач передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] (п. 1.1. Договору іпотеки від 18.12.2017 р.). Відповідно до п.п. 1.5, 1.6 договору іпотеки від 18.12.2017 р. сторони визначили за взаємною згодою вартість предмета іпотеки у розмірі 2 262 812,00 грн. Оціночна вартість предмету іпотеки відповідно до звіту про оцінку майна, що видана ПП «Черкаський центр надання послуг» 13.12.2017 р. складає 2 262 812,00 грн. В п. 2.4. договору позики від 18.12.2017 р. сторони домовились, що повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати еквіваленту суми 40 000,00 доларів США за середнім курсом продаж комерційних банків міста Черкаси (за вибором позикодавця) на день передачі грошей. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В передбачений договором строк, а саме до 25 січня 2018 р. відповідач позику не повернув. Станом на дату звернення позивача з позовом основна сума боргу відповідача за договором позики складає 1 072 000,00 грн., що є еквівалентом 40 000,00 доларів США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно із п. 4.3 договору позики від 18.12.2017 р. при неповерненні всієї чи чпстини суми позики своєчасно, тобто до 25.01.2018 р., позикодавець вправі буде пред'явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбаченому чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому позики чи її частини, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати штрафу у розмірі трьох відсотків від простроченої суми. Позивач була направлена вимога до відповідача щодо погашення заборгованості за договором позики 18.12.2017 р. Оскільки в установлений договором позики строк, а саме до 25.01.2018 р. відповідач не повернув позику, з нього підлягає стягненню 1200,00 доларів США, що еквівалентно 32 004,00 грн. за офіційним курсом долара США на дату звернення з позовом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить також стягнути з відповідача 3% річних, згідно ст. 625 ЦК України за період з 26.01.2018 р. по 02.03.2018 р. у розмірі 3156,66 грн. Однак вказана сума не підлягає стягненню, оскільки договором встановлено інший розмір процентів за прострочення виконання зобов'язання, суму якої, позивач також просить стягнути. Так, відповідно до положень ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Ст. 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ст. 7 Закону України «Про іпотеку»). Частиною 1 ст. 33 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Пунктом 4.1. договору іпотеки від 18.12.2107 р. встановлено, що іпотеко держатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який час у разі невиконання основного зобов'язання, а саме: при повному або частковому неповерненні позики, невідшкодування витрат та збитків іпотекодержателя у встановлені договором позики строки. Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, доказів протилежного до суду не надав. У відповідності до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). У відповідності до Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», предметом іпотеки згідно із положенням частини другої статті 5 Закону України "Про іпотеку" може виступати як нерухоме майно, зокрема, якщо його будівництво ще не завершено, але яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець при укладенні договору може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому, так і майнові права на нерухоме майно, які можуть бути відчужені іпотекодавцем і на які може бути звернено стягнення. При вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Разом з тим, враховуючи позицію Верховного Суду (Великої Палати Верховного Суду) по справі № 235/3619/15-ц від 21.03.2018 року, зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За приписом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач зобов'язання за договором позики не виконав, а за договором іпотеки та за вимогами законодавства передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі ігнорування вимоги позивача про погашення заборгованості, суд дійшов висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог позивача за договором про надання позики. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує на користь позивача з відповідача судовий збір у розмірі 8 810,00 грн.

Outcome: partial