Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Білгород - Дністровський РВ ГУДМС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідачка була прописана у спірному будинку, але там не проживає понад шість місяців, чим створює перешкоди для позивачки у користуванні, володінні майном. На неодноразові звернення позивача з вимогою виписатись з квартири відповідач відмовлялась, тому позивачка була змушена звернутися до суду. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час, місце та дату судового засідання повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила суд задовольнити його у повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час, місце та дату судового засідання сповіщалася, про причину своєї неявки суд не сповістила. Представник Білгород - Дністровського районного відділу Державної міграційної служби України в Одеській області у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень та зауважень щодо позову не мав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], про що свідчить свідоцтво про право власності, серіїї САА №893411 від 27.05.2004 року, яке видано виконавчим комітетом Андріївської сільської ради на підставі рішення №10 від 06.02.2004 року. У вищевказаній квартирі зареєстровані також [PERSON], яка по в спірному житловому будинку не проживає, що підтверджується довідкою №377 від 09.07.2013 року, виданою Андріївською сільською радою. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.1. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1.,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 2. ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 1. ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Ухвалою Верховного Суд України від 6 листопада 2002 р. та від 4 жовтня 2006 р., визнано, що з припиненням права власності особи на житлове приміщення вона втрачає право користування цим приміщенням і підлягає виселенню за позовом нового власника. Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки, спірний будинок не є власністю відповідача та не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути знятий з реєстрації за цією адресою. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Що стосується вимог позивача про зобов'язання Білгород - Дністровського РВ ГУДМС України в Одеській області зняти відповідача з реєстрації за адресою спірного житла, суд зазначає, що визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення і є усуненням перешкод у користуванні власністю. В такому випадку не є потребою додаткового зобов'язання зняти відповідача з реєстраційного обліку, оскільки рішення суду про визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщення, є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку у цьому житловому приміщенні, а відтак відсутні визначені законом підстави для задоволення позову в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial