Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідачів про визнання припиненим поруки [PERSON] , яка виникла на підставі договру поруки б\\н від 12 березня 2008 року, укладеного між нею та ПАТ УкрСиббанк в забезпечення зобовязань [PERSON]П, по кредитному договру № 11313389000 від 12.03.2008 року. В обгрунтування позовних вимог посилався на пипинення поруки на пропущення банком 6-місячного строку від дня настання строку виконання основного зобовязання, а саме направлення вимоги про дострокове повне погашення всієї кредитної заборгованості, предявлення вимоги до поручителя; а також на збільшення відповідальності позичальника без згоди поручителя, а саме збільшення процентної ставки за основним зобовязанням. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити . Представник відповідача проти задоволення позову заперечували, оскільки, по-перше банк ще в 2010 році звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором, рішення суду про задоволення позову набрало законної сили. А підвищення відсоткової ставки в разі порушення позичальником строків погашення чергових платежів прямо передбачено п. 8.1 Кредитного договору, на що погодився поручитель згідно умов договору поруки. Відповідач [PERSON] просив слухати справу у його відсутність. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши доводи позову і дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 12 березня 2008 року між АКІБ Укрсиббанк (правонаступником якого є ПАТ УкрСиббанк) та відповідачем [PERSON] (далі-Позичальник) був укладений кредитний договір № 11313389000 , відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у сумі 186 947 грн , з датою повернення кредиту 12 березня 2015 року з процентною ставкою за користування кредитом 13,4 % річних. Відповідно до п.4.2 умов Договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 3445 грн. Відповідно до п. 8.1 умов Договору, у випадку порушення зобов'язання Позичальником в частині не сплати чергового ануїтетного платежу в установлений день сплати такого платежу на просторочену суму основного боргу Банком нараховується підвищені проценти в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної на ___%. Нарахування підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу . 12 березня 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений Договір поруки б\\н, відповідно до якого остання солідарно поручилася перед кредитором за виконання Позичальником зобовязань за вищезазначеним кредитним договором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договром , включаючи повернення основної суми боргу , сплату процентів , комісій , відшкодування можливих збитків , сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договру. Відповідно до п. 2.1 договору поруки, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договру з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Як вбачається з розрахунку заборгованості від 11 листопада 2009 року , починаючи з 11 грудня 2008 року кредитор збільшив процентну ставку по простроченій заборгованості за користування кредитом з 13,40% до 26, 80% річних, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя , проте письмової згоди поручителя на зміну умов договору немає. Проте, таке підвищення відповідає умовам п. 8.1. Кредитного договору, з умовами якого погодився поручитель при укладанні Договору поруки. Отже зазначене підвищення не є таким , що проведене без згоди поручителя і призвело до збільшення обсягу його відповідальності, тим більше таке є прямо передбаченим договором наслідком порушення позичальником строків сплати заборгованості і нараховується виключно на прострочену заборгованість. З такого суд не вбачає підстав для припинення поруки з 11 грудня 2008 року на підставі положень ч. 1 ст. 559 ЦК України. 04 березня 2009 року на адресу позичальника та поручителя надсилалися досудові вимоги від 27.02.2009 року, відповідно до яких Банк вимагав розглянути претензію в строки передбачені законодавством та договором та сплатити достроково всієї суми кредиту та нарахованих відсотків та інших нарахувань згідно з договром у повному обсязі протягом 31 днів, а також з попередженням про звернення до суду в разі не задоволення вимоги. Зазначену вимогу позивачка отримала 07 березня 2009 року. Як вбачається з матеріалів справи, в 2010 році Банк звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за вказаним кредитним договором. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 травня 2011 року за позовом Банку стягнено з [PERSON] солідарно з [PERSON] заборгованість за кредитним договром № 11313389000 від 12.03.2008 року в сумі 191 267,31 грн.88 коп. - станом на 11 грудня 2009 року. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати неодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У пункті 24 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено правила застосування цього положення закону. Так, відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК). Особливо важливим при застосуванні ч. 4 ст. 559 ЦК є встановлення строку виконання основного зобовязання, після спливу шестимісячного строку якого в разі непредявлення вимог до поручителя порука є припиненою. Це повязано з тим, що згідно з ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо дого- вором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відлік шестимісячного строку для предявлення вимоги до поручителя починається у разі зміни кредитором строку виконання основного зобовязання (наприклад, направ- ленням вимоги про дострокове погашення кредиту), але за умови, що в договорі поруки такий строк не встановлено. Це випливає з аналізу змісту ч. 4 ст. 559 ЦК. При вирішенні спорів, що стосуються припинення поруки внаслідок закінчення строку, встановленого в договорі поруки, судам слід звертати увагу на те, що строки, встановлені в ч. 4 ст. 559 ЦК (шість місяців, один рік), не є строками позовної давності, до них не застосовуються положення глави 19 ЦК, оскільки вони встановлені для виконання зобовязання, а не для захисту порушеного права. Так, під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 3.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі слід застосувати норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців). Так, у справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши\~\~04 березня 2009 року повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів , змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання. В разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. Строк виконання заявником умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобов'язань настав 08 квітня 2009 року. Перебіг шестимісячного строку для пред'явлення Банком вимог до поручителя розпочався 09 квітня 2009 року та закінчився 09 жовтня 2009 року. У вказаний проміжок часу Банк у будь-якій формі вимог до поручителя не пред'явив. Натомість судом встановлено, що позов Банку про стягнення заборгованості із позивачки подано у 2010 році, навіть розмір заборгованості розраховано станом на 11 грудня 2009 року. Отже, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що позов до поручителя подано з пропуском встановленого шестимісячного строку. Аналогічний правовий висновок міститься і в правових позиціях Верховного Суду України у справах № 6-263цс15 від 07.10.2015 року ; № 6-190цс14 від 21.01.2015 року; 6-2056цс15 від 11.11.2015 року. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обгрунтованими і підлягають задоволенню, адже банк звернувся до суду з позовом до поручителя після спливу шестимісячного строку, який сплинув в жовтні 2009 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів у разі задоволення позовних вимог на користь позивача підлягає стягненню судовий збір , сплачений при подачі позову.

Outcome: partial