Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з [PERSON] освіти Краснолуцької міської ради Луганської області, [PERSON] освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 12756,89 грн., яка з врахуванням індексу інфляції становить 13811,07 грн. та середньомісячного заробітку за один рік затримки в сумі 60571,75 грн., всього у сумі 74382,82 грн. та моральну шкоду в сумі 20000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона працювала в Софіївській загальноосвітній школі №31 [PERSON] освіти Краснолуцької міської ради Луганської області вчителем, а в період з 25.08.2011 по 05.12.2014 заступником директора по навчально-виховній роботі. Звільнена з посади за власним бажанням 05.12.2014 згідно наказу №135-к по управлінню освіти Краснолуцької міської ради. На час звільнення її з роботи управління освіти Краснолуцької міської ради Луганської області мало перед нею заборгованість по заробітній платі в сумі 12756,89 грн. Невиплата заробітної плати і виникнення заборгованості пояснювалося неможливістю здійснення даних платежів із-за тимчасового окупування незаконними терористичними угрупуваннями м. Красний Луч і призупиненням фінансування управління освіти [PERSON] освіти та науки Луганської області. На даний час [PERSON] освіти та науки Луганської області знаходиться на території України в м. Сєверодонецьк і фінансування невиплаченої заробітної плати на даний час можливе. Оскільки з дня звільнення позивача відповідач не сплатив їй заробітну плату, тому відповідно до ст. 117 КЗпП України має право на стягнення з відповідачів середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 05.12.2014 по день звернення до суду, а саме по 10.05.2017. З урахуванням розуміння ситуації, що виникла у звязку з військовими діями, вона претендує на даний час на стягнення середньомісячної заробітної плати тільки за один рік, тобто за 365 діб. Крім того вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй відповідачем в результаті несвоєчасної виплати їй заробітної плати, так як даними протиправними діями відповідача їй були спричинені моральні страждання. Позивач будучі звільненою з роботи і не маючи інших доходів, вимушена була вдатися до позичок. Крім того після звільнення вона вимушена була виїхати на іншу територію проживання. Все це викликало негативні відчуття, було повязано з емоційними переживаннями, тягло за собою спричинення моральної шкоди. Розмір даної шкоди вона оцінює в 20000 грн. і вважає, що в її випадку це є адекватним відшкодуванням спричинених моральних збитків. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, в позовній заяві просять справу розглядати без їх участі, на заявлених вимогах наполягають. Представник відповідача [PERSON] освіти Краснолуцької міської ради Луганської областів судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, через оголошення на офіційному сайті «Судова влада України», заяв про розгляд справи без його участі суду не надавав. Представник відповідача [PERSON] освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації до судового засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, у звязку з тим, що [PERSON] освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не євласником або уповноваженим ним органом (работодавцем, підприємством, установою, організацією), з яким позивач перебував в трудових відносинах у розумінні норм КЗпП, та знаходиться поза межами компетенції [PERSON] освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до трудової книжки виданої 18.08.1992 на ім'я [PERSON], вона з 15.08.1992 до 05.12.2014 працювала в Софіївській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №31 та на підставі наказу №135-к від 05.12.2014 була звільнена за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України у звязку зі зміною місця проживання. Згідно довідки №118, виданої 05.09.2014 [PERSON] освіти Краснолуцької міської ради Луганської області, управління освіти перед відповідачем має заборгованість по заробітній платі за період з 01.06.2014 по 31.08.2014, яка складає 12756,89 грн. Відповідно до ст.116 КзпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 цього Кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З матеріалів справи вбачається, що позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем - [PERSON] освіти Краснолуцької міської ради Луганської області, під час звільнення їй не була виплачена заборгованість по заробітній платі, яка складає 12756,89 грн., а тому вона підлягає стягненню в примусовому порядку. Нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року\~№ 100\~(далі - Порядок). Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку встановлено, якщо протягом останніх двох календарних мiсяцiв працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два мiсяцi роботи. Згідно абз. 2 п.8 Порядку після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до довідки про середню заробітню плату (дохід) №215, виданої 04.12.2014 [PERSON] освіти Краснолуцької міської ради Луганської області середньоденна заробітна плата\~\~[PERSON] становить 165 грн. 95 коп. Період затримки виплати заробітної плати позивачу є з 05.12.2014 по 10.05.2017 - день фактичного звернення до суду. Однак позивач просить стягнути середньомісячну заробітну плату лише за 365 днів. Таким чином середній заробіток за один рік затримки становить 60571,75 грн. (165,95*365). Компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати здійснюється згідно із законом. У ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно статті 3 цього Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Аналіз наведених норм права вказує на те, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). При розрахунку суми компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, в обємі заявлених позивачем вимог, судом враховуються індекси інфляції за період з січня 2014 року - по травень (включно) 2017 року (за 2015 рік - 143,3; 2016 рік 112,4; 01.2017 101,1; 02.2017 - 101,0; 03.2017 101,8; 04.2017 100,9; 05.2017 - 101,3); відповідно - сума стягнення компенсації з урахуванням індексу інфляції становитиме: (12756,89 х 1,433 х 1,124 х 1,011 х 1,01 х 1,018 х 1,09 х 1,013) 12756,89 = 10826,90 грн. Отже, оскільки за розрахунком позивача з врахуванням індексації розмір заборгованості по заробітній платі станом на травень 2017 року становить 13811,07 грн., то позов [PERSON] в цій частині підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимогах, а саме у розмірі 13811,07 грн., що складається з: заборгованості по заробітній платі 12756,89 грн. та суми компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати 1054,18 грн. Таким чином сума 12756,89 грн. врахована позивачем у сумі 13811, 07 грн., а тому не може бути двічі стягнута. Що стосується стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до\~статті 23 Цивільного кодексу України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової\~\~репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~(далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пунктом 9\~Постанови\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження своїх вимог позивач зазначила, що вона зазнала моральних страждань, оскільки після звільнення була вимушена виїхати на іншу територію проживання, не мала інших доходів, а тому вдалася до позичок. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачу внаслідок незаконних дій відповідача було завдано моральної шкоди, однак її розмір є завищеним та необґрунтованим належним чином, а тому суд вважає, що враховуючи характер і тривалість порушень прав працівника на оплату праці, глибину моральних страждань, з урахуванням вимог розумності і справедливості за можливе задовольнити вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди частково на суму 2000 грн. Крім того, суд зазначає, що [PERSON] освіти та науки Луганської обласної державної адміністраціїне є власником або уповноваженим ним органом (работодавцем, підприємством, установою, організацією) з яким позивач перебував в трудових відносинах у розумінні норм КЗпП, а отже є не належним відповідачем у справі. Тому в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] освіти та науки Луганської обласної державної адміністраціїслід відмовити. Вимоги позивача підлягають задоволенню за рахунок відповідача - [PERSON] освіти Краснолуцької міської ради Луганської області. На підставі вищевикладеного позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме з [PERSON] освіти Краснолуцької міської ради Луганської областіна користь [PERSON] підлягають стягненню заборгованість по заробітній платі, яка з врахуванням індексу інфляції становить 13811,07 грн., середньомісячний заробіток за один рік затримки в сумі 60571,75 грн. та моральна шкода у сумі 2000 грн. В решті позовних вимог слід відмовити у звязку з їх необґрунтованістю. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Судовий збір за подачу даного позову складає 943,83 грн. Враховуючи те, що задоволено 80,93% позовних вимог (76382,82 грн. від 94382,82 грн. складає 80,93%), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача - [PERSON] освіти Краснолуцької міської ради Луганської областіна користь держави суму судових витрат в розмірі 763,84 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (943,83 грн. х 80,93 % / 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial