Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики від 06.11.2012 року у розмірі 123500 (сто двадцять три тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач позичив у неї 9500 доларів США із зобов'язанням повернути їх до 01.12.2012 року, про що був укладений договір позики відповідно до чинного законодавства в письмовій формі, однак умови не виконує, на вимогу позивача про виконання зобов'язання відповідач не реагує та по цей час не повернув суму боргу. Також позивачка зазначила, що такими діями їй завдано моральні страждання, які вона оцінила в 50000 гривень, що полягають у сильних душевних хвилюваннях, перебування у пригніченому стані через розуміння можливості втрати належного їй майна, що призвело до хвороби серця і необхідності неодноразових звернень до лікарні - з урахуванням похилого віку, тому вимоги про стягнення моральної шкоди просила задовольнити повністю. У судове засідання представник позивачки подав заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов повністю, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був своєчасно та належним чином сповіщений, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що між [PERSON], [INFO], та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики у простій письмовій формі, згідно якого позивачка передала а відповідач отримав 9500 доларів США із зобов'язанням повернути їх до 01.12.2012 року, що підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою про отримання грошових коштів. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк, що встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. За курсом НБУ на 02.09.2014 року, згідно наданого позивакою розрахунку, сума боргу в національній валюті (гривні) становить 123500 (сто двадцять три тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок. В частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як визначено ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині відшкодування моральної шкоди на користь позивачів в розмірі 50 0000 гривень, суд вважає, що відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України та ст.1167 ЦК України, враховуючи похилий вік позивачки та ту обставину, що позивачка у справі не мала можливості з вини відповідача користуватися належними їй коштами, вимушена вживати додаткових зусиль для організації свого життя, втратила спокій та вимушена була неодноразово звертатися до медичного закладу - служби медичної допомоги, виходячи з принципу розумності і справедливості, вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 10 000 гривень. Інших вимог позивачкою не заявлено. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачкою також були понесені судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1856,80 грн. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial