Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 03.08.2016 вона домовилася із [PERSON] про купівлю будинку [ADDRESS] за 5500 доларів США. Того ж дня вона надала [PERSON] 12000 грн авансового платежу та домовилися заключити договір купівлі-продажу 01.08.2018. 15 серпня 2016 року позивач передала довіреній особі відповідача [PERSON] ще 4000 грн в якості авансу за будинок. В будинку був незавершений ремонт, тому сторони домовилися, що позивач житиме в будинку та поступово робитиме ремонт у ньому. Проте пізніше відповідач заборонила позивачу вчиняти будь-які ремонтні дії. Оскільки відповідач не погоджувалася з попередніми домовленостями проживання позивача в будинку, поступовий його ремонт та поетапний розрахунок за житло, позивач звернулася до відповідачки з вимогою повернути сплачений нею аванс у сумі 16000 грн. Проте, остання сплачений аванс не повернула, укладати договір також відмовляється. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на її користь сплачений нею аванс у розмірі 16000 грн та судовий збір. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Додатково суду пояснила, що при заїзді в будинок, з відповідачем було домовлено, що позивач поступово буде проводити ремонтні роботи, проте вже в жовтня 2016 року відповідач приїхала і заборонила це вчиняти. Будинок був перепланований і частина кімнат взагалі не обігрівалася. Відповідач сказала їй, щоб вона швидше розрахувалася за будинок і вже тоді може робити ремонт. Наступний платіж у грудні 2016 року був переданий [PERSON] , яка пізніше надала їй квитанцію про перерахунок коштів на рахунок відповідача від третьої особи, навіть не від [PERSON] . Позивач назбирала значну суму грошових коштів і хотіла передати їх відповідачу, щоб та дозволила проводити ремонтні роботи. Проте відповідач почала виганяти її з дому, у лютому 2017 року погрожувала, що позбавить позивача материнських прав, відключить світло та газ, якщо вона не укладе договір оренди. На той час її діти вже були переведені до нової школи, а вона влаштувалася на нову роботу, повернутися до колишнього місця проживання не було можливості. Тому вона погодилася на умови відповідача та уклали договір оренди. Позивач пропонувала відповідачці повернути їй грошові кошти, які та сплатила в якості авансу, та піти з її будинку, оскільки коштів орендувати інший будинок у неї не було. На вказане відповідач погодилася частково, сказала, що поверне 50 % сплаченого нею авансу, але тільки після того як у неї хтось купить будинок, бо ці кошти вона вже витратила. Позивач з листопада 2017 року почала проживати в іншому будинку, але її син залишився у будинку відповідачки, щоб оплювати будинок та приблизно через 2-4 тижня перейшов у будинок, в якому проживала позивач, після того, як [PERSON] сказала, що опалювати будинок нема необхідності. Можливості відразу прибрати за худобою не було, оскільки була зима. У квітні вони все прибрали та віддали ключі [PERSON] . Щодо вказаних відповідачем збитків, які ніби то завдала вона, то зазначила наступне. Позивач сплатила відповідачці 4200 грн, якими викупляла господарство, до складу якого входило вугілля, сіно, консервація і т.д. У фарбуванні двері та стіни кімнати потребували ще до того, як позивач в будинку проживала. Отвір у сараї, який зробив бик рогами, її чоловік заробив бетоном. Її кози не могли пошкодити дерева відповідача, оскільки дерева знаходяться на території огороду, який знаходиться за парканом та яким користувалася [PERSON] Та й кіз у неї на час складення акту ще не було. Колодязь взагалі знаходиться за подвір`ям, є комунальною власністю, та ще до її приїзду був у занедбаному стані. Представник позивача у судовому засіданні додатково зазначив, що договір оренди є неналежним доказом, оскільки дата фактичного укладення договору не відповідає зазначеній у самому договорі. Договір оренди підписаний не відповідачкою, а [PERSON] без відповідного доручення, тобто не уповноваженою особою. Крім того, доказів завдання позивачкою матеріальної шкоди немає. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Пояснив суду, що позивач не оплатила орендну плату за договором оренди та не відшкодувала шкоду, завдану нею та її тваринами під час проживання у будинку. Свідок [PERSON] пояснила суду, що була присутньою при складанні розписки та передачі позивачем відповідачу 12000 грн. У грудні повинна була передати ще 250 доларів США, проте передала 4000 грн. Також була присутньою при укладенні договору оренди житла та акту нанесення шкоди. Сам договір оренди підписувала вона, а не [PERSON] , на що остання надала згоду. Договір оренди укладався дійсно значно пізніше, ніж вказано у самому договорі. Позивач проживала у будинку [PERSON] з серпня 2016 року по травень 2018 року. В грудні 2016 року позивач розпочала проводити ремонтні роботи у будинку навпроти, у якому зараз проживає. З 2017 по 2018 роки позивач не проживала у будинку відповідачки, проте худоба позивачки ще перебувала там. Акт нанесення шкоди складався при позивачці, проте остання відмовилася його підписати. Позивачем була нанесена наступна шкода: розламаний колодязь, який знаходиться за межами подвір`я, занехаяний будинок, позивач використала дрова та вугілля, кози позивачки пошкодили дерева. Ціну пошкодженого майна встановлювала [PERSON] . Як пошкоджувала позивачка майно, свідок особисто не бачила. Акт спочатку складався один, але при подачі до суду доказів, відповідачка переписала загальний акт завдання шкоди. Крім того, позивачкою було куплено господарство відповідачки, до складу якої входили кури та сіно. Що ще входило до складу «господарства» не пам`ятає. При повторному допиті плуталася в поясненнях. Так, спочатку повідомила, що під час домовленості, що саме входило до складу «господарства» вона не була присутня, тому не знає. Пізніше повідомила, що була присутня, проте пам`ятає лише, що входили до переліку кури, утки та сіно, що ще входило не пам`ятає, але цегла та ракушняк не входили. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є чоловіком позивача. Зазначив, що приїздили до [PERSON] завчасно і домовлялися про всі умови купівлі-продажу. Домовилися придбати будинок за 120000 грн, які виплачуватимуть рівними частинами протягом 2 років. Основна умова була та, що вони заїжджають у будинок і починають обживати житловий будинок, оскільки він був у нежилому стані розбиті вікна, неприродна електропроводка, не було отеплення в будинку була цвіль. Спочатку було оплачено 12000 грн, згодом було заплачено ще 4000 грн. Після сплати 4000 грн, [PERSON] приїхала і заборонила робити ремонтні роботи, пояснюючи це тим, що в разі проведення таких робіт їй важко буде їх виселити. Позивача та свідка це не влаштовувало, оскільки в них є діти, тому вони відмовилися платити далі, доки не дозволять робити ремонт. Проте, зі сторони відповідача почалися погрози, що вона позбавить їх електроенергії, що дітей відберуть у них, якщо вони не укладуть договір оренди минулою датою. Він та позивач попрохали повернути заплачені в якості авансу кошти, після чого вони виїдуть з будинку. Відповідач відмовилася, пояснила, що ті кошти залишить собі в якості відшкодування моральної шкоди. Оскільки коштів на той момент не було, то й знайти інше помешкання не було можливим. Щодо договору оренди, то він укладався без присутності відповідача, підпис у ньому ставила [PERSON] Усно домовилися, що оплата оренди становитиме 300 грн в місяць. Щодо завданої матеріальної шкоди, то зазначає, що єдина шкода яку він та позивач вчинили, то це дірка в стіні сараю, яку він уже на даний час відремонтував. Щодо іншого майна, то коли вони заїжджали в будинок, відповідачка сказала їм, що все необхідне їй вона забрала, а все інше вони можуть залишити собі. За вказане було сплачено відповідачці 4200 грн, тому шкоди їй не було завдано. Свідок [PERSON] пояснив, що є сином позивача та заїжджав до будинку разом з батьками. Щодо стану та придатності будинку надав суду пояснення, аналогічні наданим [PERSON] Зазначив, що Виїхали з будинку, бо відповідач погрожувала, що «викине, виш вирне» їх. Знає, що батьки окремо купували господарство. Повний перелік того, що туди входило не знає, проте до нього входили кури чи утки (якась живність), на огороді були залишки урожаю, та консервація, яка була непридатна для вжитку. Щодо ями в сараї пояснив, що в сараї навпаки повинен бути стік, щоб утримувати тварин, раніше такого не було. [PERSON] були невеликі, немолоді. Цегла лежала ціла, переполовинена і по третинах. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що допомагала позивачу облаштовувати будинок для проживання. Коли прийшла допомагати, підлоги в будинку не було, електропроводи лежали не підлозі, стіни старі, поштукатурені, вікна були дерев`яні, які продувалися, подвір`я було в заростях. Після того ще пригодила в гості до позивача. В ой час на підлозі лежав палас, в деяких кімнатах були шпалери, в деяких стіни були просто побілені. В туалеті було дуже холодно. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є приватним нотаріусом Пирятинського нотаріального округу та посвідчувала довіреність надану [PERSON] , якою уповноважувала [PERSON] вчиняти всі дозволені законом правочини правового характеру, угоди лише для відчуження шляхом продажу. Всі необхідні повноваження даються стосовно питання, яке указано в довіреності, тобто відчуження. Укладення договору оренди будинку не входить до повноважень, наданих за даною довіреністю. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини Відповідно до положень ст.\~55Конституції\~України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені нормативними положеннями ст. 16 ЦК України. Згідно до положень ст.\~13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 3, ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Із матеріалів справи встановлено, що 03 серпня 2016 року позивач [PERSON] домовилася із відповідачем [PERSON] про купівлю будинку [ADDRESS] за 5500 доларів США. Про вказане того ж дня була складена розписка, відповідно до якої позивач також сплатила 471 доларів США вже віддала (а.с. 7). Вказаний розрахунок відбувався у гривневій валюті, що підтверджується розпискою відповідача, складеною 03.08.2016, про те, що вона отримала від позивача попередню оплату за вказаний будинок 12000 грн (а.с. 10). 08 серпня 2016 року відповідач [PERSON] уклала довіреність, якою уповноважувала [PERSON] бути її представником з усіма необхідними повноваженнями з питань представлення її законних прав та інтересів відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та земельних ділянок, які знаходяться в [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно пояснень позивача в грудні 2016 року вона передала ще 4000 грн представнику відповідача [PERSON] в якості оплати за будинок. Згідно пояснень усіх допитаних у судовому засіданні свідків, вказане відповідає дійсності. Факт передачі відповідачу 12000 грн, а згодом 4000 грн її представнику [PERSON] підтверджується і самою [PERSON] Підстави ставити під сумнів показання цих свідків в даній частині відсутні, оскільки їх пояснення є послідовними, повністю узгоджуються як між собою, так і з відомостями, які слідують з документів, що містяться в матеріалах цивільної справи, та є достатньо переконливими, чіткими і узгодженими між собою доказами доведення "поза розумним сумнівом" неспростовних презумцій факту сплати позивачем в сумі 16000 грн авансового внеску за будинок. Згідно положень ст.\~657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Положеннями ч. 4 ст.\~635 ЦК України передбачено, що договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо у ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Отже враховуючи, що вищевказані розписки від 03 серпня 2016 року не оформлені сторонами у формі встановленій для основного договору, що свідчить про відсутність волевиявлення у сторін щодо надання їм сили попереднього договору, останній таким не вважається, а є договором про наміри. Відповідно до положень ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно з положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Положеннями ст.\~526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно положень ст.\~570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Положення ст.\~570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Поясненнями свідків та сторін підтверджується, що вказані 16000 грн, сплачені позивачем на користь відповідача, є авансом. Судом встановлено, що сторонами не було досягнуто домовленості в частині того, що у разі відмови від купівлі чи продажу, за власниками будинку залишається право не повертати передоплату, а тому вказані кошти підлягають поверненню позивачу. Разом з тим, судом встановлено, що між сторонами під час проживання сторін у зазначеному житловому будинку було укладено договір оренди, за яким відповідач просить стягнути з позивача орендну плату. Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Так, договір оренди, укладений 08.08.2016 між позивачем та [PERSON] , передбачав оплату за проживання у будинку у розмірі 500 грн на місяць (а.с. 80). Відповідно до пояснень позивача та свідків, які узгоджуються між собою окрім даного договору мала місце усна домовленість між позивачем та відповідачем про те, що дійсна вартість оренди буде становити 300 грн на місяць. Також суд зазначає, що договір оренди укладений не уповноваженою на те особою. Вказане також підтверджується поясненнями свідка приватного нотаріуса Запорожець О.О., яка посвідчувала довіреність. Так, дана довіреність уповноважувала [PERSON] вчиняти всі дозволені законом правочини правового характеру, угоди лише для відчуження будинку шляхом продажу. Укладення договору оренди будинку не входить до повноважень, наданих за даною довіреністю. Також договір укладався в день, зазначений у самому договорі, а значно пізніше, що підтверджено поясненнями і свідка [PERSON] , яка підписувала договір. На підставі викладеного, суд вважає вказаний договір оренди недійсним. Проте, суд бере до уваги пояснення позивача та свідків, що між сторонами дійсно існувала усна домовленість про оренду житла зі сплатою 300 грн. З урахуванням, що позивач проживала у вказаному будинку з серпня 2016 року та вивела худобу з господарства відповідачки у квітні 2018 року, то за вказаний період (20 місяців) повинна сплатити орендну плату. В судовому засіданні позивач не заперечувала проти сплати орендної плати. Доводи позивача про те, що 29.11.2017 нею був укладений інший договір оренди з іншим орендодавцем, а тому з вказаного періоду вона фактично не проживала у будинку відповідача, суд не бере до уваги. Так, згідно пояснень свідка [PERSON] , позивач дійсно восени 2017 року виїхала з будинку, проте продовжувала утримувати у вказаному будинку худобу та інші господарчі приналежності. Дані пояснення свідка позивач не заперечувала, а тому з позивача підлягає стягненню 6000 грн. Крім того, згідно пояснень представника відповідача, його довірителю було завдано матеріальних збитків, оскільки під час проживання у належному їй житловому будинку позивачем було пошкоджено деяке майно. Суду представником відповідача надано Акт, яким відповідач перелічила всі пошкодження, які на її думку їй було завдано. Згідно Акту, орендарем використано вугілля (0,5 т) вартістю 2000 грн, дрова (4 куб.м.) вартістю 2000 грн, насаджений огород (160-200 кг картоплі, 5 кг моркви, 10 кг перцю, капуста, 20 шт до 3 кг буряка) вартістю 3000 грн); завдана шкода козами орендаря зеленим насадженням, які повністю знищенні, в сумі 850 грн; повністю зруйноване верхнє кільце в колодязі вартістю 1500 грн; вивезено з двору червона цегла б/у в кількості 950 шт вартістю 1900 грн, ракушняк 30 шт вартістю 300 грн. Проте, в матеріалах справи міститься копія розписки, відповідно до якої [PERSON] зобов`язувалася придбати у [PERSON] господарство за 4200 грн (а.с. 117). Вказана розписка була повернута позивачу як така, що виконана. Про виконання розписки також зазначили усі допитані у судовому засіданні свідки. Що саме входить до поняття «господарство» розпискою не уточнюється. В частині даного питання свідок [PERSON] при наданні пояснень постійно плуталася та суперечила сама собі, говорила, що не пам`ятає. На підставі викладеного, суд вважає за неможливе брати до уваги пояснення даного свідка в цій частині показань. Згідно пояснень свідка [PERSON] , при розмові з відповідачем вона повідомила йому, що все необхідне вона забрала, все що залишилося продала їм за 4200 грн. До переліку проданого входило все: кури, дрова, вугіль, ракушняк, цегла (фактично це були частинки цегли), залишки консервації та того, що залишилося на огороді. Вказане підтверджується поясненнями позивача. Щодо колодязя, то він взагалі знаходиться поза межами двору відповідача, що підтверджується поясненнями свідків. Крім того, на підтвердження вартості даного пошкодженого майна відповідачем не надано жодного доказу. Вказану вартість остання оцінювала на свій розсуд. Також відсутні будь-які підтвердження того, що позивач була повідомлена про наявність такого Акту. На підставі викладеного суд вважає даний Акт безпідставним. Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, та з відповідача слід стягнути на користь позивача у повернення сплаченого авансу у розмірі 10000 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, у разі часткового задоволення позову, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено часткового, то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 445 грн.

Outcome: partial