Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернулася 28.08.2015 року до Кілійського районного суду Одеської області із позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», який уточнювала шляхом подання уточненого позову 25.10.2016 року (а.с. 212) та остаточно просить стягнути невиплачені грошові кошти на загальну суму 17\~895,80 грн. з урахуванням утримань із заробітної плати; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.05.2015 року по 01.10.2016 року в розмірі 39\~098,64 грн.; стягнути моральну шкоду в сумі 10000 грн.; стягнути витрати на правову допомогу в сумі 6500 грн. Позивач, [PERSON], та її представник до суду не зявилися, надали на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог. В обґрунтування позову, позивач в позовній заяві зазначає, що відповідачем, після винесення судом рішень про поновлення її на роботі, безпідставно не виплачено компенсацію за вимушений прогул за період роботи з 18.04.2012 року по 03.05.2012 року та з 04.11.2014 року по 10.11.2014 року, що з урахуванням індексу інфляції складає 1572,54 грн. та 786,84 грн., разом 2359,38 грн. Також, відповідачем не виплачено компенсації за невикористану відпустку за період з 31.03.2010 року по 03.05.2012 року, що з урахуванням індексу інфляції та компенсації складає 7644,64 грн. Позивач посилається на те, що під час її поновлення на роботі на підставі рішення суду від 10.11.2014 року наказом №251-К від 02.03.2015 року їй призначено посадовий оклад в розмірі 1500 грн., при тому, що на той час у працівників на аналогічній посаді згідно штатного розкладу оклад складав 2300 грн. В зв?язку з чим позивач вважає, що невиплачена заробітна плата з відповідними індексацією та компенсаціями складає 7891,78 грн. Крім того, позивач вказує, що оскільки, відповідачем не здійснено виплату всіх належних сум при звільнені, вона має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки, що з урахуванням інфляції складає 39098,64 грн. Представник відповідача до суду не з'явився, надав на адресу суду письмові заперечення в яких з позовом не згоден в повному обсязі з наступних підстав. Позовну вимогу щодо виплати заробітної плати за період з 18.04.2012 року по 03.05.2012 року вважає безпідставною, посилаючись на те, що в рішенні Кілійського районного суду Одеської області від 18 квітня 2012 року, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та поновлено останню на посаді економіста 1 категорії філії Кілійського відділення №6731 ВАТ «Ощадбанк», не вказано з якої дати відповідач повинен був поновлювати [PERSON] на роботі, Банк на виконання рішення суду та власноручно написаної заяви [PERSON] про прийняття на роботу з 03.05.2012 року наказом начальника філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за № 252-К від 03 травня 2012 року поновив [PERSON] на роботі з 03 травня 2012 року, а тому вважає що в них немає правових підстав для виплати [PERSON] заробітної плати за період з 18.04.2012 року по 03.05.2012 року. Щодо виплати заробітної плати за період з 04.11.2014 року по 10.11.2014 року відповідач вимогу не визнає та вказує на те, що рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року по справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, було стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.12.2012 року по 04.11.2014 року в сумі 38\~757,62 грн. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2015 року рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року в частині стягнення середнього заробітку було змінено та стягнуто з АТ «Ощадбанк» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.12.2012 року по 04.11.2014 року у розмірі 33\~552, 02 грн. Як вказує відповідач, зазначені рішення суду ним було виконано в повному обсязі. Крім того, на виконання рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10.11.2014 року Банком 02 березня 2015 року було видано наказ про поновлення [PERSON] на посаді економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №100515/0440 філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 03 грудня 2012 року з посадовим окладом 1500,00 грн. в місяць. Також, Банком в добровільному порядку було сплачено середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 10.11.2014 року по 02.03.2015 року в розмірі 4\~524,75 грн. Тому, відповідач вважає цю вимогу необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи. Позовну вимогу щодо виплати компенсації за невикористану відпустку за період з 31.03.2010 року по 03.05.2012 року відповідач вважає такою, що не підлягає задоволенню оскільки [PERSON] на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 18 квітня 2012 року та власноручно написаної нею заяви було поновлено на роботі з 03 травня 2012 року на посаді економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №100515/0440 філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» з посадовим окладом 1270,00 грн. в місяць, а тому вважає, що у Банку немає правових підстав для виплати компенсації за невикористанні відпустки за період з 31.03.2010 року по 03.05.2012 року. Позовну вимогу щодо встановлення неправильного розміру окладу вважає необґрунтованою, оскільки Банк видаючи наказ про поновлення на роботі встановив посадовий оклад позивачу в розмірі 1500,00 грн. передбачений штатним розкладом Банку на цю посаду. З твердженнями позивача, що вона має право на індексацію заробітної плати відповідач не погоджується, посилаючись на те, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів громадян проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. При цьому, відповідно до повідомлення Державної служби статистики України індекс інфляції у квітні 2012 року встановив 100,0%, у травні 2012 року 99,7 %., що не перевищує поріг індексації, встановлений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в сумі 6\~500,00 грн. на правову допомогу та з наведеними позивачем розрахунками відповідач не погоджується та вказує, що розрахунок витрат не відповідає вимогам законодавства та є необґрунтованим, оскільки розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ регулюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року. При цьому, такі дії адвоката як консультування щодо позовних вимог, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка до судових засідань, підготовка процесуальних документів не відноситься до інших процесуальних дій поза судовим засіданням, а тому витрати на вчинення зазначених дій адвокатом не можуть вважатися витратами на правову допомогу. Щодо вимоги про стягнення на користь позивач моральної шкоди у розмірі 10\~000,00 грн. представник відповідача вважає її безпідставною, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу. Враховуючи зазначене, представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Дослідивши надані докази та розглянувши справу в межах позовних вимог, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено наступні обставини справи та спірні правовідносини, що виникли між сторонами в сфері трудових правовідносин. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 18 квітня 2012 року було задоволено позов [PERSON] до ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Кілійське відділення №6731, та скасовано наказ філії Кілійського відділення №6731 ПАТ «Державний ощадний банк України» за №34 від 31 березня 2010 року про звільнення [PERSON] за ст. 40 п. 2 КЗпП України, і [PERSON] поновлено на посаді економіста 1 категорії, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, за роботу у вихідний день, вихідну допомогу та моральну шкоду. /том І, а.с. 232-238/ Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за №352-К від 03 травня 2012 року [PERSON] за вищевказаним рішенням суду було поновлено на роботі з 3 травня 2012 року на посаді економіста І категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 з посадовим окладом 1270 грн. / том І, а.с.36 / Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 1030 від 24 вересня 2012 року у звязку з виробничою необхідністю та збитковою діяльністю обласного управління, з метою оптимізації чисельності підлеглого персоналу наказано скоротити з 26 листопада 2012 року економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 Філії-Одеського обласного управління «Ощадбанк» [PERSON] / том І, а.с.13 / З матеріалів справи вбачається, що 17 жовтня 2012 року [PERSON] була ознайомлена з вищевказаним наказом від 24 вересня 2012 року, про що свідчить її підпис на наказі та попередженні про наступне звільнення. / том І, а.с. 14/ Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 1617-К від 03 грудня 2012 року звільнено [PERSON], економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440, 03 грудня 2012 року у звязку з скороченням чисельності або штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП. / том І, а.с. 169/ Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року було частково задоволено позов [PERSON] до Філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», та скасовано наказ Філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за №1617-к від 03 грудня 2012 року про звільнення [PERSON] за ст. 40 п. 2 КЗпП України, і [PERSON] поновлено на посаді економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ№10015/0440, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.12.2012 року по 04.11.2014 року, моральну шкоду та витрати на правову допомогу. /том І, а.с. 241-246/ Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03.02.2015 року рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року змінено в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. /том І, а.с. 247-251/ Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 251-к від 02 березня 2015 року на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10.11.2014 року скасовано дію наказу №1617-к від 26.02.2012 року про звільнення [PERSON] та поновлено її на посаді економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 з 03 грудня 2012 року з посадовим окладом 1500,00 грн. на місяць. Постановлено виплатити [PERSON] середній заробіток в межах суми платежу за один місяць в розмірі середньої заробітної плати 1165,96 грн. за відрахуванням податків та інших загальнообовязкових платежів. / том І, а.с. 15, 122/ Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 303-к від 16 березня 2015 року внесено зміни до наказу № 251-к від 02.03.2015 року, а саме в п. 1 наказу №251-к від 02.03.2015 року читати: «Скасувати дію наказу №1617-к від 03.12.2012 року про звільнення [PERSON] з посади економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440». / том І, а.с. 16, 123/ Відповідно до видаткового касового ордеру №78930479 (#78930479) від 17 березня 2015 року на виконання рішення суду [PERSON] видано середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 26351,00 грн. / том І, а.с. 129/ Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 328-к від 23 березня 2015 року наказано сплатити [PERSON], економісту 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 10.11.2014 року по 02.03.2015 року. / том І, а.с. 131/ Відповідно до меморіального ордеру №79349545 (#29549545) від 24 березня 2015 року [PERSON] видано середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.11.2014 року по 02.03.2015 року в розмірі 4524,75 грн. / том І, а.с. 132/ Відповідно до ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до розяснень в п. 32 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Як встановлено судом, на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 18 квітня 2012 року [PERSON] було поновлено на роботі. Рішення суду в частині поновлення на роботі відповідно до вимог п. 4 ч. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню, про що зазначено в резолютивній частині вищевказаного рішення. За вказаним рішенням суду [PERSON] було поновлено на роботі з 3 травня 2012 року (наказ начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за №352-К від 03 травня 2012 року). Докази виплати [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.04.2012 року по 03.05.2012 року відповідачем суду не надано. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 18.04.2012 року встановлено, що середньоденний заробіток з розрахунку середньої заробітної плати на момент звільнення 1123,50 грн., згідно довідки про зарплату за останні 2 місяця до звільнення, становить 53,50 грн. /том І, а.с.232-238 / Таким чином, сума середнього заробітку позивача за період з 18.04.2012 року по 03.05.2012 року становить 481,95 грн. (53,50 грн. х 9 дн. = 481,95 грн.) без врахування сплати податків та інших обовязкових платежів, оскільки сплата податків та інших обовязкових платежів є обовязком роботодавця, тобто відповідача. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Відповідно до ст., ст. 2, 4, 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в даному випадку оплата праці (грошове забезпечення); індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка; підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Згідно повідомлення Державної служби статистики України індекс інфляції становить: 2012 рік 99,8 % 2013 рік 100,5 % 2014 рік 124,9 % 2015 рік 143,3 % 2016 рік 106,4 % Таким чином, в 2014 році індексація складає: 491,95 грн. х 1,249 = 614,44 грн. 491,95 грн. = 122,49 грн.; У 2015 році 491,95 грн. х 1,433 = 704,96 грн. 491,95 грн. = 213,01 грн. У 2016 році: 491,95 грн. х 1,064 = 523,43 грн. 491,95 грн. = 31,48 грн. Всього за всі роки індексація складає 122,49 грн. + 213,01 грн. +31,48 грн. = 366,98 грн. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Щодо нарахування компенсації за порушення строку виплати заробітної плати суд приймає розрахунок позивача та стягує компенсацію у розмірі 599,05 грн. У свою чергу середній заробіток за період з 18.04.2012 року по 03.05.2012 року з урахуванням індексу інфляції та компенсації складає 1457,98 грн. (491,95 грн. + 366,98грн. + 599,05 грн. = 1457,98 грн.) без врахування сплати податків та інших обовязкових платежів, оскільки сплата податків та інших обовязкових платежів є обовязком роботодавця, тобто відповідача. Стосовно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 04.11.2014 року по 10.11.2014 року суд виходить з наступного. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03.02.2015 року було змінено рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10.11.2014 року та стягнуто з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 грудня 2012 року по 04 листопада 2014 року. Відповідачем суду не надано докази виплати [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 листопада 2014 року по день винесення судом рішення - 10 листопада 2014 року. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03.02.2015 року встановлено, що середньоденна заробітна плата за період з 03.12.2012 року по 04.11.2014 року становить 69,61 грн. Таким чином, сума середнього заробітку позивача за період з 04.11.2014 року по 10.11.2014 року становить 278,44 грн. (69,60 х 4 = 278,44). Згідно повідомлення Державної служби статистики України індекс інфляції становить: 2014 рік 124,9 % 2015 рік 143,3 % 2016 рік 106,4 % Таким чином, в 2014 році індексація складає: 278,44 грн. х 1,249 = 347,77 грн. 278,44 грн. = 69,33 грн.; У 2015 році 278,44 грн. х 1,433 = 399,00 грн. 278,44 грн. = 120,56 грн. У 2016 році: 278,44 грн. х 1,064 = 296,26 грн. 278,44 грн. = 17,82 грн. Всього за всі роки індексація складає 63,33 грн. + 120,56 грн. +17,82 грн. = 201,71 грн. Щодо нарахування компенсації за порушення строку виплати заробітної плати суд приймає розрахунок позивача та стягує компенсацію у розмірі 295,09 грн. У свою чергу середній заробіток за період з 04.11.2014 року по 10.11.2014 року з урахуванням індексу інфляції та компенсації складає 775,24 грн. (278,44 грн. + 201,71 грн. + 295,09 грн. = 775,24 грн.) без врахування сплати податків та інших обовязкових платежів, оскільки сплата податків та інших обовязкових платежів є обовязком роботодавця, тобто відповідача. Позовну вимогу щодо виплати компенсації за невикористану відпустку за період з 31.03.2010 року по 03.05.2012 року, суд вважає такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 307-к від 16 березня 2015 року звільнено [PERSON], економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 29 травня 2015 року за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. /а.с. 17, 124/ 17 березня 2015 року [PERSON] була ознайомлена з вищевказаним наказом від 16 березня 2015 року, про що свідчить її підпис на наказі. /том І, а.с. 17/ Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 159-в від 16 березня 2015 року надано [PERSON], економісту 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 невикористану щорічну відпустку за період роботи з 03.12.2012 року по 02.12.2013 року тривалістю 29 календарних днів з 18 березня по 16 квітня 2015 року включно. / том І, а.с. 18, 172/ Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 161-в від 16 березня 2015 року надано [PERSON], економісту 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 невикористану щорічну відпустку за період роботи з 03.12.2013 року по 02.12.2014 року тривалістю 29 календарних днів з 17 квітня по 18 травня 2015 року включно. / том І, а.с. 19, 171/ Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 162-в від 16 березня 2015 року надано [PERSON], економісту 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 невикористану щорічну відпустку за період роботи з 03.12.2014 року по 16.03.2015 року тривалістю 11 календарних днів з 19 травня по 29 травня 2015 року включно. / том І, а.с. 20, 170/ Відповідно до Закону України «Про відпустки» ( надалі Закон) право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). За положеннями ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. За правилами ч. 1 ст. 6 Закону щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Аналогічні положення містяться і в ст. 75 КЗпП України. Як встановлено рішенням Кілійського районного суду від 18.04.2012 року: «наказом №34 від 31.03.2010 року по філії Кілійському відділенні №6731 ПАТ «Ощадний банк України» відповідальна особа по роботі з проблемними активами [PERSON] звільнена з роботи згідно ст. 40 п. 2 КЗпП України за результатами перевірки представниками відділу по роботі з проблемними активами Одеського облуправління ВАТ «Ощадбанк» лист від 18 березня 2010 року у звязку з невідповідністю займаній посаді та усунута від роботи з 02 квітня 2010 року». / том І, а.с. 232-238/ Вказаним рішення скасовано наказ філії Кілійського відділення №6731 ПАТ «Державний ощадний банк України» за №34 від 31 березня 2010 року про звільнення [PERSON] за ст. 40 п. 2 КЗпП України, і [PERSON] поновлено на посаді економіста 1 категорії, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. / том І, а.с. 31, 47-55/ Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за №352-К від 03 травня 2012 року [PERSON] за вищевказаним рішенням суду було поновлено на роботі з 3 травня 2012 року на посаді економіста І категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 з посадовим окладом 1270 грн. / том І, а.с.36 / Враховуючи те, що відповідно до вимог ст. 75 КЗпП України та ст. 6 ЗУ «Про відпустки» відпустка надається за відпрацьований робочий рік, а в період з 31.03.2010 року по 03.05.2012 року [PERSON] не працювала - перебувала у вимушеному прогулі, що підтверджується матеріалами справи, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги щодо виплати їй компенсації за невикористану відпустку за період з 31.03.2010 року по 03.05.2012 року. Стосовно позовних вимог, що при поновлені на роботі Банк повинен був встановити позивачу посадовий оклад в розмірі 2 3000,00 грн., а не 1\~500,00 грн. та виплати різниці між окладами, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. За положеннями ч. 6 ст. 96 КЗпП України посадові оклади службовцям установлює власник або уповноважений ним орган відповідно до посади і кваліфікації працівника. За результатами атестації власник або уповноважений ним орган має право змінювати посадові оклади службовцям у межах затверджених у встановленому порядку мінімальних і максимальних розмірів окладів на відповідній посаді. Наказом начальника Філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 251-к від 02 березня 2015 року на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10.11.2014 року скасовано дію наказу №1617-к від 26.02.2012 року про звільнення [PERSON] та поновлено її на посаді економіста 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу ТВБВ №10015/0440 з 03 грудня 2012 року з посадовим окладом 1500,00 грн. на місяць. /том І, а.с. 122/ Відповідно до посадових окладів керівних працівників і спеціалістів ТВБВ І, І-А, ІІ типів «АТ «Ощадбанк» з 01 січня 2015 року, витягів зі штатного розпису філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 02 березня 2015 року, з 16 березня 2015 року посадовий оклад спеціаліста І категорії встановлено на рівні 1585,00 грн. / том І, а.с. 163-165/ Таким чином, враховуючи вищенаведене, твердження [PERSON], що Банк повинен був встановити їй посадовий оклад в розмірі 2\~300,00 грн. та виплатити їй різницю між окладами, суд вважає безпідставним та необгрунтованим, а вимогу такою, що не підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.05.2015 року по 01.10.2016 року у розмірі 39\~098,64 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи положення ст. 116 КЗпП України та те, що на час звільнення вказана вище сума не була нарахована та не належала позивачу до виплати, суд не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги. Відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу віднесено до витрат, повязаних з розглядом судової справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому ст. 84 ЦПК України передбачає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні , на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годинну участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суду, що визначається у відповідному судовому рішенні. Судом встановлено, що розмір наданих позивачу послуг з правової допомоги, його представником розраховано відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт, а саме: консультування щодо позовних вимог та перед кожним судовими засіданням 1 година 30 хвилин; - ознайомлення з матеріалами справи в суді 1 година 30 хвилин; - підготовка до судових засідань та участь в судових засіданнях всього 3 години; - підготовка процесуальних документів (клопотань, уточнення до позову, розрахунків тощо) 7 годин. За виконаний обєм послуг за договором позивач сплатили адвокату [PERSON] 6500 грн., що підтверджується актом приймання-передачі виконання послуг від 20 жовтня 2016 року згідно договору про надання правової допомоги від 25 серпня 2015 року та фіскальними чеками від 01.09.2015 року та від 24.10.2016 року про прийняття [PERSON] 01.09.2015 року 2\~500 гривень та 24.10.2016 року 4\~000 гривень. /а.с. 225-226/ Доводи позивача щодо понесення ним відповідних витрат на правову допомогу підтверджуються наданими доказами, які суд визнає належними та допустимими. Щодо позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Стаття 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування оральної (немайнової) шкоди (з відповідними мінами) розяснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди відповідачем внаслідок порушення його трудових прав та зважаючи на ту обставину, що порушення допущене відповідачем тривало значний проміжок часу, беручи до уваги, що відповідачем в черговий раз було порушено право одного і того ж працівника, яким є позивач, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1\~000 гривен. Таким чином суд задовольняє позов [PERSON] частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України в звязку з частковим задоволенням позову суму судового збору по справі, від якого згідно законодавства було звільнено позивача при зверненні до суду з відповідним позовом, слід стягнути з відповідача в дохід держави, виходячи з загального розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial