Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 04.08.2007 [PERSON] отримала кредит у розмірі 3200 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Одночасно, пунктом 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Але в порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконувала. Станом на 30.06.2017 має заборгованість в сумі 50032 грн. 74 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 3120 грн. 23 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 40653 грн. 81 коп., заборгованості за пенею та комісією 3400 грн. 00 коп., а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, а саме штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 2358 грн. 70 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. В обгрунтування заперечень зазначили, що банк неправомірно в односторонньому порядку підвищував відсоткову ставку за процентами. Просили відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.08.2007 року між сторонами був укладений договір шляхом підписання заяви, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами кредитний договір. На підставі зазначеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що вона ознайомилася з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами та підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. З наданих суду розрахунку заборгованості та виписки за картковим рахунком на ім'я відповідача вбачається, що остання несвоєчасно виконувала обов'язки за укладеним договором зі своєчасного погашення суми кредиту та відсотків, у результаті чого утворилась заборгованість. Відповідно до п.3.1.3 Правил користування платіжною карткою по закінченню строку дії картки позичальнику видається нова картка, якщо від клієнта не надійшла письмова заява про закриття картрахунку або банк з власної ініціативи не закрив картрахунок. Строк дії кредитної картки неодноразово банком продовжувався, останній раз до 31.07.2014, що підтверджується довідкою позивача. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною 1 статті\~612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач та його представник подали до суду заяву про застосування до вимог банку строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу,\~а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки\~(ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Указаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановіВерховного Суду України від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14. З інформації, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що термін дії виданої відповідачу картки був визначений до останнього дня липня 2014 року. З поданих суду позивачем розрахунком заборгованості та випискою за картковим рахунком на ім'я відповідача вбачається, що остання активно користувалася указаною карткою шляхом зняття готівкових коштів через банкомат, поповнення цієї картки через термінал самообслуговування (останній платіж на суму 200 грн здійснено 07.07.2014). Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався після закінчення строку дії картки, виданої відповідачу - тобто після 31 липня 2014 року. Останній платіж в сумі 200 грн. на погашення заборгованості за кредитом за вказаним картковим рахунком відповідачем було здійснено 07.07.2014 року, тобто до закінчення строку дії картки, що вказує на те, що строк позовної давності, який почався після 31.07.2014 року відповідно до частини першої\~статті 264 ЦК України\~не переривався. Із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 30 липня 2017 року, що підтверджується реєстром поштових відправлень №8856306, тобто в межах трирічного строку загальної позовної давності для стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими платежами, крім тих, до яких застосується спеціальна позовна давність. З огляду на викладене, заява відповідача та її представника про застосування строку загальної позовної давності не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування кредитом суд відзначає наступне. Як свідчать надані банком розрахунок заборгованості станом на 30.06.2017 та виписка про рух коштів по картковому рахунку [PERSON], на тіло кредиту 3120,23 грн. банком нараховано проценти за користування кредитом в сумі 40653,81 грн. При цьому з 06.08.2007 банк виходив з процентної ставки 36 % річних, з 01.01.2013 30 % річних, з 01.09.2014 34,8 % річних та з 01.04.2015 - 43,20 % річних.\~ Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій вказано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитний договір.\~ Проте, Умови\~та правила надання банківських послуг\~не містять підпису відповідача. При цьому належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, у справі відсутні (правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року, що відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для судів). У анкеті-заяві, поданій [PERSON] на видачу кредиту, у довідці про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відсутня її письмова згода на підвищення банком в односторонньому порядку процентної ставки, а також відсутні відомості про те, до якого розміру банк має право підвищити процентну ставку за користування кредитом.\~ Відсутні відомості про можливі розміри підвищеної процентної ставки і в Умовах і правилах надання банківських послуг, на ознайомлення з якими відповідача, як клієнта, посилається банк. Отже, за таких обставин, оскільки відповідач, як споживач банківських послуг, надавала письмову згоду на укладення кредитного договору відповідно до умов, зазначених у довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", погодилась на сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 процентів на рік на суму залишку заборгованості, тому саме ця процентна ставка має враховуватись при обчисленні процентів за користування кредитом. Судом проведено розрахунок заборгованості за процентами виходячи з 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості, за наступною формулою: (А1*0,36*А2)/360 днів=Х, де А1\~-тіло кредиту, А2 -\~кількість днів прострочення. Згідно з наданим банком розрахунком, кількість днів прострочення становить 3618днів. Отже, (3120,23 грн.*0,36*3618 днів) / 360днів = 11288,99 грн. Враховуючи вищевикладене, стягненню з відповідача підлягають проценти у розмірі 11288,99 грн. Вирішуючи питання про стягнення пені та штрафів, суд виходить з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15. Цивільно-правова відповідальність\~це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За положеннями\~ст.61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст.549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст.61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Оскільки, пеня і штраф нараховані за одне і теж зобов'язання порушення строків погашення кредиту, тому стягненню з відповідача підлягає лише пеня. Заява відповідача та її представника про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені та штрафу), оскільки він був пропущений при пред'явленні позову до суду, підлягає задоволенню з наступних підстав. Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14. Таким чином, заява про застосування позовної давності до стягнення неустойки підлягає задоволенню, пеню необхідно стягнути за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду та відповідно до проведених судом розрахунків, у розмірі 1200 грн. З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за кредитом в сумі 3120 грн. 23 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 11288 грн. 99 коп. та пеня в сумі 1200 грн. 00 коп. (в межах річного строку), а позовні вимоги про стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 2358 грн. 70 коп. штрафу (процентна складова) задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 499 грн. 20 коп. На підставі викладеного, ст.ст.526, 530, 549, 610, 612, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial