Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом, вимоги за яким неодноразово уточняла, згідно із останньою редакцією заяви від 07.11.2017, просить визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку, площею 0,06 га, кадастровий номер [NUMBER] цільове призначення яких для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); житловий будинок [NUMBER], загальною площею 129,8 м.кв., житловою площею 29,8 м.кв.; збудовані об'єкти нерухомого майна, що не введені в експлуатацію, а саме житловий будинок (котедж), літню кухню (колибу), баню, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право власності на ? ідеальну частину даного майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 20.11.2004 перебувала у шлюбі із відповідачем [PERSON], під час якого вони проживали в [ADDRESS]. За спільно зароблені кошти ними у 2006 році було придбано у власність земельну ділянку площею 0,12 га, яка пізніше відповідачем була розділена на дві окремі земельні ділянки по 0,6 га, та житловий будинок, який вони реставрували. Крім цього на території купленої у власність земельної ділянки, вони побудували двоповерховий котедж, колибу та баню, які на даний час є суб'єктами незавершеного будівництва, оскільки не прийняті у встановленому законом порядку до експлуатації і право власності на них не оформлено. А оскільки на даний час поділ майна, яке являється спільною сумісною власністю подружжя, відповідач в добровільному порядку відмовляється здійснити, тому просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач відзиву щодо заявленого позову не подав. Третя особа пояснень щодо позову не подавала. Ухвалою судді Верховинського районного суду від 12.01.2017 відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 13.02.2017 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приват Банк". Ухвалою суду від 07.11.2017 задоволено клопотання позивача та в забезпечення позовних вимог накладено арешт на земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку, площею 0,06 га, кадастровий номер [NUMBER]. Ухвалою суду від 05.03.2018 клопотання позивача задоволено частково, призначено по справі земельно-технічну експертизу та зупинено провадження в справі, яку постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.05.2018 в частині формулювання переліку питань, поставлених на вирішення експерта, змінено. Після проведення експертизи, ухвалою суду від 28.08.2018 поновлено провадження в справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала з аналогічних підстав. Доповнила, що шлюб із відповідачем розірвано на підставі рішення суду від 11.02.2014. Під час шлюбу вони із відповідачем проживали у нього в с Верхній Ясенів присілок Заріччя, Верховинського району, де відповідач за їх спільні кошти, які вони брали в кредит у третьої особи АТ КБ «ПриватБанк», придбавав у свого батька [PERSON] житловий будинок [NUMBER], який ними було передано пізніше в іпотеку. Також в 2006 році відповідач виготовив державний акт на земельну ділянку, яка виділена для обслуговування придбаного ними житлового будинку. Вони спільними зусиллями, вона допомагаючи по господарству, а відповідач вирішуючи різного роду питання, розпочали реконструкцію придбаного будинку, а саме в межах загальної площі будинку, переробили дах будинку та облаштовували його під туристичний бізнес, як Гостинний двір «Горицвіт». За кошти, які вони отримували за рахунок приймання туристів в Гостинному дворі «Горицвіт» та отримані в кредит 26 тис. доларів США, на придбаній земельній ділянці почали будівництво трьох об'єктів, а саме колиби, бані та котеджу, будівництво яких завершено, однак до цього часу з вини відповідача не здано до експлуатації та не оформлено у встановленому законом порядку на них право власності. Крім цього, вказала, що під час розгляду справи в суді, їй стало відомо, що відповідач розділив придбану під час шлюбу земельну ділянку, площею 0,12 га на дві самостійні земельні ділянки площею по 0,6 га кожна, та зареєстрував на них право власності. А тому просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні відносно позову заперечив з мотивів його безпідставності. Суду пояснив, що перебував з позивачем в шлюбі з 2004 року і в 2006 році за кредитні кошти, які він взяв в третьої особи АТ КБ «ПриватБанк» придбав у свого батька [PERSON] житловий будинок [NUMBER] та земельну ділянку. Також за домовленістю з батьком, дані кредитні кошти він використав не як оплату за придбане майно, а на реконструкцію будинку. На земельній ділянці, яка знаходиться поряд з житловим будинком, площею 0,12 га побудовано котедж, а баня і колиба, побудовані на земельній ділянці, яка належала його батькові, і яку на даний час після смерті батька успадкувала його мати. Вважає, що житловий будинок [NUMBER], земельна ділянка 0,12 га. і котедж є спільною сумісною власністю подружжя, однак дане майно не підлягає поділу, оскільки житловий будинок [NUMBER] і земельна ділянка перебувають в іпотеці, та на них рішенням суду, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернуто стягнення. Баня і колиба, не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки такі розташовані на земельній ділянці, яка належить його матері і побудовані в період з 2007 по 2009 роки за кошти покійного батька. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа, АТ КБ «ПриватБанк» участь свого представника в судове засідання не забезпечила, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла. А тому суд вважає за можливе завершувати розгляд справи без участі третьої особи. Заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.11.2004, і рішенням Верховинського районного суду від 11.02.2014 шлюб між ними розірвано (а.с.8). Як вбачається із договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки від 12.05.2006 (а.с.39, том 2) під час перебування у шлюбі відповідач [PERSON] придбав у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, житловою площею 29,8 м.кв., загальною площею 129,8 м.кв., що знаходиться в [ADDRESS], Верховинського району, Івано-Франківської області та земельну ділянку площею 1200 м.кв., яка знаходиться в с Верхній Ясенів, Верховинського району, Івано-Франківської області. На придбаний житловий будинок в [ADDRESS], відповідачем станом на 31.12.2012 зареєстровано право власності в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації, про що свідчить виписка з інвентаризаційних матеріалів (а.с.175 том 1). На земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, відповідачем [PERSON] виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 07.11.2006 (а.с.163-164, том1). Як встановлено у судовому засіданні, та що не заперечується сторонами по справі, в період перебування сторін у шлюбі, здійснено реконструкцію житлового будинку [NUMBER] в межах загальної площі будинку, а саме перекрито дах та поряд з будинком, на цій же земельній ділянці розпочато будівництво нового житлового будинку (котеджу). Згідно з технічним паспортом від 25.07.2017 вбачається, що на даний час житловий будинок в [ADDRESS], позначений на плані під літерою «А» та становить загальною площею 129,8 м.кв., житловою площею 29,8 м.кв., новозбудований житловий будинок (котедж) завершений будівництвом у 2012 році, позначений на плані під літерою «А-1» та становить загальною площею 197,0 м.кв., житловою площею114,6 м.кв. (а.с.170-185, том 1). Як вбачається із заочного рішення Верховинського районного суду від 28.05.2013 (а.с.154-156, том 1), в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № IFVWGK00000008 від 16.05.2006 звернуто стягнення на житловий будинок з господарськими будівлями, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.2006 та земельну ділянку площею 0,12 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] Під час розгляду справи в суді встановлено, що також підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.11.2017 (а.с.13-16, том 2) в результаті поділу земельної ділянки площею 0,12 га, відповідачем 27.06.2017 зареєстровано право власності на дві самостійні земельні ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,06 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,06 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою с [ADDRESS] При цьому безспірно встановлено, і вказані обставини вбачаються із додатку до висновку судової земельно-технічної експертизи від 23.08.2018 (а.с.127 том 2), на даний час, житловий будинок, позначений на плані під літерою «А», розташований в межах земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий номер [NUMBER], а житловий будинок (котедж), позначений на плані під літерою «А-1», розташований в межах земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий номер [NUMBER]. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до вимог ч.1 ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1,2,4 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. При цьому, як вбачається із правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 25.11.2015 за результатами перегляду цивільної справи №6-2333цс15 внаслідок неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Таким чином, норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Оскільки з представлених доказів беззаперечним вбачається той факт, що спірне майно, а саме житловий будинок [NUMBER] та земельні ділянки площею по 0,06 га з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER], які утворилися в результаті поділу земельної ділянки площею 0,12 га кадастровий номер [NUMBER], були придбані в період їхнього перебування у шлюбі, і на переконання суду таке придбання відбувалося одним із подружжя в інтересах сім'ї з метою проведення там спільного господарства та отримання доходів, враховуючи, факт отримання одним із подружжя в цей період кредиту з передачею в іпотеку будинку в забезпечення кредитних зобов'язань, слід прийти до висновку про наявність у зазначеного майна статусу спільного майна подружжя. У зв'язку із цим в цій частині позовні вимоги є підставними. Вирішуючи питання про поділ зазначеного майна, суд враховуючи загальні принципи рівності часток у спільній власності подружжя, при відсутності доказів про наявність іншої домовленості між подружжям або шлюбного договору, чи інших обставин, які б давали суду підстави відступити від рівності часток, вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на ? частину зазначеного нерухомого майна. При цьому судом не враховуються заперечення відповідача про те, що вказане майно не підлягає поділу, оскільки в судовому засіданні відповідач визнавав факт його придбання, як подружнього майна, а факт передачі майна в іпотеку та звернення стягнення на нього кредитором не може бути підставою для позбавлення позивача права власності на належну їй частку у спільному майні подружжя. Що стосується житлового будинку (котеджу), який позивач просить визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя, слід зазначити наступне. Як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.170-185, том 1), а саме експлікації приміщень до плану житлового будинку садибного типу, під умовним позначенням літерою «А1» позначено житловий будинок, житловою площею 114,6 м.кв., загальною площею 197,0 м.кв., рік побудови 2012. При цьому судом безспірно встановлено, що на даний час об'єкт нерухомості є завершеним будівництвом та експлуатується, однак право власності на нього в адміністративному порядку не оформлено. Згідно з рішенням виконавчого комітету Верхньоясенівської сільської ради від 11.10.2006 №39 (а.с.58, том 2), відповідачу [PERSON] надавався дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель на приватизованій присадибній ділянці в с Верхній Ясенів присілок Заріччя. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі №6-47цс16, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Оскільки судом встановлено, що спірний об'єкт незавершеного будівництва збудований сторонами за час шлюбу за спільні кошти подружжя на земельній ділянці, площею 0,06 га, кадастровий номер [NUMBER], що є об'єктом спільної власності подружжя, будівництво житлового будинку (котеджу) закінчено на 100% у 2012 році і він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється, а тому такий слід також визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя з наступних його поділом на засадах рівності часток у спільній власності подружжя шляхом визнання за позивачем права власності на ? ідеальну частину об'єкта незавершеного будівництва. А тому в цій частині позовні вимоги також слід задовольнити. Щодо заявлених позивачем позовних вимог щодо визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя на збудовані об'єкти нерухомого майна, що не введені в експлуатацію, а саме літню кухню (колибу), баню, та визнання на них права власності, слід відмовити у позові виходячи з наступного. У відповідності до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач вважає збудовані об'єкти нерухомого майна, що не введені в експлуатацію, а саме літню кухню (колибу), баню, які знаходяться за адесою [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Однак, як вбачається із висновку експерта за результатами проведення судово земельно-технічної експертизи від 23.08.2018 №23/08/18 (а.с. 118-132, том 2), збудована, але не введена в експлуатацію баня «літ.Д.» розташована на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,06 га (600 м.кв.) за адресою: [ADDRESS] що належить померлому [PERSON], а літня кухня (колиба) «літ.Е» розташована на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,06 га (600 м.кв.) за адресою: [ADDRESS] що належить померлому [PERSON] та на землях запасу сільської ради. Площа розташування на землях запасу сільської ради становить 44,5 м.кв. При цьому, в судовому засіданні згідно довідки Верхньоясенівської сільської ради від 19.09.2017 №197/2.02-12, технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.216, 220-237, том 1) встановлено, що земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,06 га (600 м.кв.) за адресою: [ADDRESS] яка належить [PERSON] має намір успадкувати його дружина [PERSON] Отже, як вбачається з вищенаведеного, спірне майно знаходиться на земельній ділянці, яка належить іншій особі. За таких обставин, оскільки у відповідності до положень ч.2 ст.375 ЦК України право власності на будівлі і споруди зведені на земельній ділянці виникають лише у власника земельної ділянки, а позивачем не доведено перед судом жодними належними та допустимими доказами, що зі згоди власника земельної ділянки та за кошти подружжя ними зводилися спірні об'єкти нерухомості, а тому підстав для визнання їх об'єктами спільної подружньої власності у суду немає. У зв'язку із наведеним в цій частині в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Outcome: partial