Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно довідки про склад сім'ї в квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Тривалий час, а саме з 2014 року відповідач у спірній квартирі не проживає, не відноситься до спірної квартири як до місця свого постійного проживання, квартирну плату та комунальні послуги не оплачує, його особистих речей також у квартирі не має. Факт не проживання відповідача у квартирі підтверджується довідкою про склад сім'ї, складеною начальником житлово - будівельного кооперативу Салогуб Н.В. 01.07.2018 р. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача у квартирі позбавляє його права у повній мірі користуватися та розпоряджатися його майном. Крім того, він не бажає сплачувати комунальні послуги за відповідача, просив суд усунути перешкоди у здійсненні ним права власності та визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку. Позивач до судового засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. 30 серпня 2018 року від нього до суду надійшла письмова заява відповідно до якої, відповідач позовні вимоги про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням визнав у повному обсязі, оскільки не проживає у [ADDRESS] 5 років. Просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 23 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко Л.М. зареєстрованого в реєстрі № 2-905. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно довідки про склад сім'ї виданої начальником ЖКП «Волна - 2» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач зареєстрований, проте фактично не проживає у квартирі з 01.01.2014 року. Отже, з урахування визнання відповідачами позовних вимог, суд приходить до висновку, що відповідачі добровільно, без поважних на те причин не проживають за адресою спірного будинку понад рік. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач, будучи зареєстрованими у вказаній квартирі, але фактично там не проживаючи, перешкоджає у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням. Разом з тим, положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, зокрема, про позбавлення прав користування житловим приміщенням, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації, а отже вимога щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача за вказаною адресою в примусовому порядку є передчасною та не підлягає задоволенню. На підставі викладено,

Outcome: partial