Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні дідом своїх прав щодо виховання онуків, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є його онуками. Батько дітей - [PERSON] , який є його сином, 25.06.2019 загинув. До смерті сина позивач постійно спілкувався зі своїми онуками, разом зі своєю дружиною приймав участь у їх вихованні, у них були гарні відносини. Однак, після смерті сина відповідач з дітьми стала прожавати у [ADDRESS] . З того часу вона стала уникати спілкування з позивачем та його дружиною, а потім повідомила, що у неї з`явився інший чоловік. Згодом стали виникати непорозуміння щодо спілкування позивача з онуками. Були випадки коли вони домовлялися, що він забере онуків, але коли він приходив до них додому, то вдома нікого не було, а останнім часом відповідач взагалі відмовляє позивачу у спілкуванні з онуками. Позивач в даний час має вдосталь вільного часу для спілкування з онуками, його помешкання відповідає всім санітарним нормам, однак, не дивлячись на це, відповідач дозволу на спілкування з онуками не надає. З цього приводу позивач звертався до органу опіки та піклування. Однак, після проведеної працівниками органу співбесіди з позивачем, ситуація не змінилась. Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом, у якому просить зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у його спілкуванні з онуками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; визначити способи його участі у спілкуванні з онуками, шляхом дозволу забирати їх до себе додому за адресою: [ADDRESS] , щотижня в неділю з 10 год. до 18 год. за умови задовільного стану здоров`я дітей, обов`язкового повернення дітей матері в обумовлений час та дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку; спільний відпочинок влітку по сім днів, визначених сторонами в кожному літньому місяці. Також просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 39-40), відповідно до якого вона позов не визнає. У відзиві зазначає, що весною 2018 року в зв`язку з тим, що її чоловік [PERSON] , який є батьком дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зловживав спиртними напоями, а не влітку 2019 року після його загибелі, як зазначає позивач, вона забрала дітей та переїхала проживати до своїх батьків в с. Суворовське. Також, влітку 2018 року вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . Оскільки [PERSON] періодично не з`являвся до суду, та в зв`язку з наданим судом строком на примирення, шлюб було розірвано лише 03.06.2019. Загинув [PERSON] 25.06.2019. Відповідач також зазначає, що вона не перешкоджала позивачу спілкуватись з онуками і не перешкоджає їх спілкуванню в даний час. Однак, він не приїздить до дітей. В грудні 2019 року позивач разом зі своєю дружиною [PERSON] та працівником Тульчинської міської ради приїздили до дітей лише один раз. Після того більше не приїздили, а у 2020 році позивач звернувся до Тульчинської міської ради зі скаргою на те, що вона перешкоджає йому у спілкуванні з онуками. Після чого, була створена комісія, проведена перевірка, яка встановила, що вона (відповідач) не чинить перешкод у спілкуванні позивача з онуками. Вважає, що даний позов поданий позивачем щоб створити їй неприємності та додаткові матеріальні витрати. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник позивача надав суду пояснення, аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Відповідач пояснила, що позивач не відвудував дітей. Це було лише один раз, вони віддали подарунки дітям і поїхали. Вважає, що даний позов поданий з метою, щоб її знервувати. Перешкод у спілкуванні з дітьми вона не чинила. Позивач та його дружина створюють конфліктні ситуації, що, відповідно, впливає на дітей, але вона не проти того, щоб вони спілкувались з дітьми. Представник відповідача зазначила, що відповідач підтримує той порядок і спосіб спілкування позивача з її дітьми, який визначено комісією. Представник третьої особи Служби у справах дітей Тульчинської райдержадміністрації, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Тульчинської міської ради Траченко Н.М. в судовому засіданні зазначила, що комісією Тульчинської міської ради, у присутності сторін, визначено порядок здійснення спілкування позивача зі своїми онуками. Відповідне рішення про це надано суду. Однак, з часу винесення даного рішенння, спілкування позивача з онуками не відбувається. Комісією також встановлено, що з боку матері дітей перешкоди у спілкуванні з дітьми не чиняться. Підтримує той порядок та спосіб спілкування позивача з онуками, який визначений комісією. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що позивач - це її чоловік. Після смерті сина, невістка не дозволяє спілкуватися з онуками. Раніше вони всі разом спілкувались, вона з чоловіком дуже любили онуків. Невістка не надала дозволу на новорічні свята бачитись з онуками. Така ж ситуація була на Пасху. Вона (свідок) з чоловіком приїздили до відповідача, але остання дітей з будинку не вивела щоб поспілкуватись. Невістка забрала дітей та стала проживати окремо у 2018 році. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що позивач - це його дядько. У 2019 році він з дядьком приїздили до відповідача, і дядько намагався поспілкуватись з онуками, однак відповідач не надала такої можливості. Йому відомо, що дядько дуже добре відносився до своїх онуків. Також вони з дядьком приїздили до відповідача іншого разу, але вона знову відмовила у спілкуванні з онуками. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно характеристик Зарічненської сільської ради № 110 від 28.02.2020 (а.с. 8) та № 111 від 28.02.2020 (а.с. 9), позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] проживають в [ADDRESS] , в громадських місцях ведуть себе задовільно, займаються особистим селянським господарством, громадський спокій не порушують. Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 02.06.1984 Зарічненською сільською радою (а.с. 15) підтверджується, що позивач [PERSON] та [PERSON] з 02.06.1984 перебувають у шлюбі. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] , складеного 13.02.2020 комісією у складі сільського голови с. Зарічне, секретаря та депутата сільської ради (а.с. 10), позивач [PERSON] проживає з дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] та її діти [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у даному будинку, але з червня 2018 року у ньому не проживають. Житловий будинок має загальну площу 51,3 кв.м., газифікований, санітарно-гігієнічний стан задовільний, дотримується нормальний температурний режим. В будинку є необхідна побутова техніка, в господарстві утримується домашня худоба, у власності [PERSON] є автомобіль. Відповідно до листа Тульчинської міської ради від 12.02.2020 № 02-16-3-31 (а.с. 11), 30.01.2020 працівниками відділу у справах дітей та соціальної роботи з сім`ями і дітьми проведено бесіду з матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] щодо права баби та діда на спілкування з онуками. Згідно довідки Зарічненської сільської ради № 79 від 13.02.2020 (а.с. 12), малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації їх матері [PERSON] не проживають. Згідно довідки Тульчинської міської ради № 162 від 02.03.2020 (а.с. 13), відповідач [PERSON] зі своїми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 06.06.2018 проживають без реєстрації в [ADDRESS] . Копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Зарічненською сільською радою Тульчинського району Вінницької області 25.02.1986 (а.с. 16) підтверджується, що [PERSON] є сином позивача [PERSON] . Відповідно до копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 03.06.2019 (а.с. 17-18), шлюб між відповідачем [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відомості про набрання рішенням суду законної сили відсутні. Згідно рішення виконкому Тульчинської міської ради № 29 від 17.02.2021 (а.с. 181) позивачу [PERSON] визначено порядок брати участь у вихованні та спілкуванні з малолітніми онуками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , шляхом систематичних побачень два рази на на місяць в неділю з 11:00 год. до 15:00 год. у присутності матері за попередньою домовленністю сторін, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дітей, строком на шість місяців. При спілкуванні з малолітніми онуками та участі у їх вихованні [PERSON] слід створювати умови спілкування, що не перешкоджають їх нормальному розвитку. Вирішуючи даний позов, суд виходить з того, що будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12 - 15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82). У пункті 100 рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) та у пункті 76 рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383) зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. За змістом статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Положеннями частини п`ятої статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад у межах їх компетенції. Справами опіки і піклування у селищах і селах безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад (пункт 1.4 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 29 травня 1999 року № 34/166/131/88). Згідно з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав», висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини. Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування діда, баби з онуками обов`язковим є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Викладене узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 08.04.2020 у справі № 635/2771/17. Як встановлено судом, рішенням виконкому Тульчинської міської ради від 17.02.2021 позивачу [PERSON] визначено спосіб і порядок участі у спілкуванні з онуками наступним чином: систематичні побачення два рази на на місяць в неділю з 11:00 год. до 15:00 год. у присутності матері за попередньою домовленністю сторін, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дітей, строком на шість місяців. При спілкуванні з малолітніми онуками та участі у їх вихованні, позивачу [PERSON] слід створювати умови спілкування, що не перешкоджають їх нормальному розвитку. Суд приймає до уваги дане рішення виконкому Тульчинської міської ради при вирішенні справи та вважає доцільним встановити наступний порядок участі позивача у спілкуванні з онуками, а саме: два рази на місяць в неділю з 11:00 год. до 15:00 год. у присутності матері дітей [PERSON] , за попередньою домовленністю сторін, з урахуванням режиму дня, режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, стану здоров`я дітей, їх матері та діда [PERSON] . Саме такий порядок та спосіб участі позивача у спілкуванні з онуками відповідатиме якнайкращим інтересам дітей, а саме: їх безпеці, здоров`ю, дозвіллю тощо. В свою чергу, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині визначення порядку участі позивача у спілкуванні з онуками щодо надання йому дозволу самостійно забирати онуків до себе додому щотижня кожної неділі та проведення спільного відпочинку влітку по сім днів без присутності матері дітей. Що стосується позовної вимоги про усунення перешкод у спілкуванні позивача з онуками, то прямих безпосередніх письмових доказів у вчиненні таких перешкод з боку відповідача позивачем не надано. Даний факт лише підтвердили свідки, до показів яких суд відноситься критично, оскільки вони, будучи родичами позивача, є заінтересованими особами. Разом з тим, наявність спору з цього приводу свідчить про існування перешкод у здійсненні спілкування позивача з онуками. Дана позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 638/19703/17. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст .4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітніх дітей, суд дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог позивача та наявності правових підстав для їх часткового задоволення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь судові витрати. Разом з тим, судом не встановлено, що позивач при поданні позову та під час розгляду справи поніс судові витрати. Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого ПФУ 13.12.2017 (а.с. 1), наданої позивачем при поданні позову, він є особою з інвалідністю І групи. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011, особи з інвалідністю I та II груп звільняються від сплати судового збору. Таким чином, позивач при поданні позову судовий збір не сплачував. Отже, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. Доказів понесених сторонами інших судових витрат матеріали справи не містять.

Outcome: partial