Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 10.09.2005 року між нею та відповідачем по справі [PERSON] зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 503. У цьому шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO] Шлюбне життя у них з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, відповідач [PERSON] останні чотири роки немав офіційної роботи, не приділяє уваги сім'ї, не займається вихованням дитини, не надавав матеріальної допомоги на утримання сімї та дитини , що призвело до постійних сварок між ними, внаслідок чого з 01 лютого 2013 року вони проживають окремо. На даний час малолітня донька [PERSON] знаходиться повністю на її утриманні. Взяті на себе зобовязання відповідач не виконує, ухиляється від своїх батьківських обовязків, не дбає про матеріальне забезпечення дитини. Дана обставина негативно позначається на житті родини, та не дозволяє в повному обсязі забезпечити доньку найнеобхіднішим. Оскільки вважає , що шлюб між ними існує тільки формально, просить суд винести рішення, яким шлюб між ними розірвати, стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн., щомісячно, до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові. Вказує на те, що основною причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач по справі не працює і матеріально не забезпечує сімю. З 01 лютого 2013 року вони подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, спільно не проживають. Грошову допомогу відповідач на утримання малолітньої дитини не надає. Крім того вказала на те, що наданий судом строк для примирення не надав позитивних результатів, вони не примирились між собою, за цей час відповідач приніс дитині пачку памперсів та деяки продукти харчування для дитини. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною , і коштів які надає їй держава не вистачає для забезпечення достатнього життєвого рівня сім'ї та утримання дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечив проти розірвання шлюбу, проте позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання доньки не визнав з підстав викладених у письмових запереченнях, зокрема вказав, що не працює, перебуває на обліку міського центру зайнятості, навчається в Ужгородському торговельно-економічному інституті Київського національного торговельно- економічного університету, інших дітей на утриманні не має, є працездатним і за станом здоровя спроможний працювати. Просив суд призначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, в розмірі який би був співрозмірний та реально виплачуваний ним . В наступні судові засідання відповідач не зявився , причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення cторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 10.09.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 503, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ФМ № 003507 приєднаним до матеріалів справи. /а.с. 5/ В шлюбі у них народилась донька - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ № 235925 від 19.09.2012 року, копія якого долучена до матеріалів справи. /а.с. 11/ Судом встановлено, що [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] , за адресою м. Ужгород, вул. Благоєва 1а/24, що стверджується довідкою про склад сімї. /а.с. 10/ Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років /а.с. 9/ Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Основною причиною припинення сімейних відносин є неможливість сумісного проживання, внаслідок неприязних відносин між сторонами. Наданий судом сторонам строк для примирення не надав бажаних результатів. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сімя розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу. Обґрунтованими є і вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки - [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] свій обов'язок утримувати дитину, що передбачений ст.180 СК України, не виконує. Ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2014 рік затверджено на 2014 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1032 гривні. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів судом враховано наявність обставин передбачених ст. 182 СК України, зокрема те, що відповідач є працездатним і за станом здоровя може працювати, проте не працює і перебуває на обліку як безробітний в Ужгородському міському центрі зайнятості з 07 грудня 2012 року, що стверджується довідкою № 946 від 21.08.2013 року, є студентом 4 го курсу заочної форми навчання Ужгородського торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно- економічного університету, що стверджується довідкою № 1353 від 02.09.2013 року, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Проте, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати доньку не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм СК України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006 р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи матеріальне становище сторін, сімейний стан позивача, відповідача, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення нею повноліття підлягають до часткового задоволення, оскільки стягнення аліментів в розмірі 1200 гривень щомісячно на дитину, може покласти відповідача в скрутне матеріальне становище. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial