Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецької області, Слов`янської міської ради, про визнання протиправними дії та визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтувавши свої вимоги наступним. Він є спадкоємцем [PERSON] , який був зареєстрований як тимчасово переміщена особа відповідно довідки від 27.11.2017 року №0000419365, та помер [INFO] , про що Жданівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис №114 та 25.06.2019 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті батька він успадкувала майно, що належало йому за життя, прийнявши у встановленому законом порядку спадщину, та отримав свідоцтво про право на спадщину на недоотриману пенсію, яку його батько недоотримав за життя через Слов`янське управління Пенсійного фонду України у Донецькій області. [PERSON] перебував на обліку у відповідача - Слов`янському відділені управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з грудня 2015 року отримував страхові виплати до травня 2019 року на його банківський рахунок. До листопада 2015 року перебував на обліку у Жданівському відділені управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. На запит приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Таранушенко В. М. відповідач листом № 04-21/2031 від 25.05.2019 року повідомив, що у період з грудня 2015 року по травень 2019 року потерпілий на виробництві [PERSON] знаходився на обліку та отримував щомісячні виплати у Слов`янському відділені управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на підставі заяви та довідки внутрішньо переміщеної особи та якому були виплачені страхові виплати за період з грудня 2015 року по травень 2019 року. Про суму страхових виплат, яка підлягала донарахуванню [PERSON] , до дня переведення таких виплат, а саме за період з серпня 2014 року по листопад 2015 року відповідач відповіді не надав. При цьому, Пенсійний фонд без будь-яких перепон надав інформацію нотаріусу про суму недоотриманої пенсії [PERSON] , як наслідок позивач отримав з цього приводу свідоцтво про право на спадщину, тоді як відповідач уникнув надання інформації про суму недоотриманої страхової виплати з метою уникнути виплати заборгованості. Він вважає такі дії відповідача неправомірними, що на його думку є підставою для зобов`язання вчинити дії та визнати право власності на спадкове майно з огляду на те, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав припинення [PERSON] страхових виплат, передбачених діючим законодавством. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд: -визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на недоотримані [PERSON] за життя страхові виплати за період з серпня 2014 року по листопад 2015 року; -зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , страхові виплати в порядку спадкування після померлого батька [PERSON] , [INFO] , за період з серпня 2014 року по листопад 2015 року. Представник позивача [PERSON] - адвокат Лещенко С.В., що діє на підставі довіреності від 20.11.2029 року (а.с.12), в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на викладене в позовній заяві. Представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецької області - Ліцоєва С.В., яка діє на підставі довіреності від 13.12.2019 року, у судовому засіданні у задоволенні вимог просила відмовити, посилаючись на викладене у відзиві на позовну заяву [PERSON] , який був наданий до суду. Представник відповідача Слов`янської міської ради у судове засідання не з`явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового засідання, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Слов`янської міської ради, винесення рішення на розсуд суду із урахуванням наявних у справі матеріалів. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи 28.12.2019 року до суду від відповідача Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецької області надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с.40-42), з якого вбачається наступне. Батько позивача - [PERSON] перебував на обліку як потерпілий на виробництві у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Жданівці Донецької області, що знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. При переміщенні відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Жданівці Донецької області із зони проведення АТО усі документи щодо діяльності Фонду у тому числі особисті справи потерпілих на виробництві, залишилися на непідконтрольній території. 27.11.2017 року потерпілий на виробництві [PERSON] перемістився з окупованої території та у період з 01.11.2017 року по [INFO] року (по день смерті) перебував на обліку у Слов`янському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області як внутрішньо переміщена особа та отримував за відповідний період страхові виплати у зв`язку із трудовим каліцтвом, що стався 04.03.1976 року. Також на підставі листа Жданівського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 20.12.2017 року № 01-03.1/04-178 потерпілому з грудня 2015 року по листопад 2017 року була нарахована та сплачена заборгованість по страховим виплатам. Постановою Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецької області від 23.04.2018 року № 0536/6642/6642/34 потерпілому були нараховані страхові виплати за період з листопада 2014 року по листопад 2015 року з виплатою у травні 2018 року з урахуванням вимог пункту 4 статті 47 Закону від 23.09.1999 року № 1105-ХІV, які не були сплачені. На сьогоднішній день рахуються несплачені суми страхових виплат перед [PERSON] в розмірі 17 200 грн. 20 коп., за мінусом переплати, яка виникла в результаті несвоєчасного повідомлення про факт смерті потерпілого. Однак, відповідні кошти не можуть бути включені у свідоцтво про право на спадщину, оскільки на сьогоднішній день у відповідача відсутні законні підстави для сплати сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період. Починаючи з грудня 2014 року потерпілі на виробництві (члени їх сімей) мали право скористатися Порядком №20 та отримувати належні їм страхові виплати. Однак, [PERSON] , починаючи з грудня 2014 року, не скористався своїм правом на отримання належних йому сум страхових виплат та не звертався до робочих органів виконавчої дирекції Фонду з заявою про продовження страхових виплат як внутрішньо переміщена особа. Звернувся потерпілий за продовженням страхових виплат лише в листопаді 2017 року. Відповідно до пункту 4 статті 47 Закону №1105 виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більше як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Тому потерпілому [PERSON] страхові виплати були нараховані за три роки з дня звернення, тобто за період з листопада 2014 року. Також, зазначають, що управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов`янського відділення не мають права здійснювати страхові виплати за відсутності документів, що підтверджують право особи на страхові виплати. Справи про страхові виплати внутрішньо перемішених осіб з незалежних від Фонда обставин залишилися у відділеннях, що знаходяться на окупованих територіях Донецької та Луганської областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі і оригінал справи потерпілого [PERSON] . На підставі вищевикладеного, просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою підготовчого засідання від 09.01.2020 року (а.с.60), призначено справу до судового розгляду. Встановлено порядок з`ясування обставин по справі. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.12.1967 року (а.с.9). [PERSON] , [INFO] , мав другу групу інвалідності, у зв`язку з трудовим каліцтвом, безстроково, згідно довідки МСЕ № 118620 від 22.09.1998 року (а.с.8). Згідно до довідки від 27.11.2017 року № 0000419365 про взяття на облік особи внутрішньо переміщеної особи (а.с.11), вбачається, що [PERSON] перемістився з тимчасово окупованої території - м. Жданівка, Донецької області , в смт . Билбасівка, Словянського району, Донецької області , з 27.11.2017 року. У відповідність до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.06.2019 року (а.с.10), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 56639632 від 25.06.2019 року (а.с.12), до Спадкового реєстру внесено приватним нотаріусом Таранушенко В.М. реєстраційний запис - реєстрація спадкової справи за № 64372591, де зазначено спадкодавця - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Згідно листа Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецької області від 25.06.2019 року (а.с.13), вбачається, що потерпілий [PERSON] перебував на обліку у Жданівському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України в Донецькій області по листопад 2015 року. Згідно рішення адміністративної комісії виконавчої дирекції Фонду від 01.11.2015 року, доведеного листом виконавчої дирекції Фонду від 20.11.2015 року № 1492-03-2 з 01 грудня 2015 року призупинено здійснення нарахування страхових виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей) у Жданівському міському відділенні. У період з грудня 2015 року по травень 2019 року потерпілий на виробництві [PERSON] знаходився на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у Слов`янському відділенні управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецької області на підставі заяви та довідки внутрішньо переміщеної особи та якому були виплачені страхові виплати за період з грудня 2015 року по травень 2019 року. У травні 2019 року страхові виплати [PERSON] Слов`янським відділенням були припинені, у зв`язку зі смертю потерпілого. Постановою Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецької області від 23.04.2018 року № 0536/6642/6642/34 потерпілому [PERSON] було продовжено призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі: за березень 2014 року - 129,95 грн., за квітень 2014 року - 129,95 грн., за травень 2014 року - 129,95 грн., за червень 2014 року - 129,95 грн., за липень 2014 року - 129,95 грн., за серпень 2014 року - 129,95 грн., за вересень 2014 року - 129,95 грн., за жовтень 2014 року - 129,95 грн., за листопад 2014 року - 129,95 грн., за листопад 2014 року -1644,95 грн., за грудень 2014 року - 129,95 грн., за грудень 2014 року - 1644,95 грн., за січень 2015 року - 1774,90 грн., за лютий 2015 року - 1774,90 грн., за березень 2015 року - 1774,90 грн., за квітень 2015 року - 1774,90 грн., за травень 2015 року - 1774,90 грн., за червень 2015 року - 1774,90 грн., за липень 2015 року - 1774,90 грн., за серпень 2015 року - 1774,90 грн., за вересень 2015 року - 1774,90 грн., за жовтень 2015 року - 1774,90 грн., за листопад 2015 року - 1774,90 грн. (а.с.47). Як вбачається з довідки про доходи [PERSON] від 20.12.2019 року (а.с.48), розмір нарахованих щомісячних страхових виплат, але не виплачених, за період з березня 2014 року по листопад 2015 року складає 17 200 грн. 20 коп. (24 113 грн. 30 коп. (нараховано) - 6913 грн. 10 коп. (сплачено). V. Оцінка суду. Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 на території Донецької області розпочато антитерористичну операцію. Згідно ст. 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Статтею 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Згідно Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, який затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», місто Жданівка Донецької області належить до такого населеного пункту. Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20.03.2003 року № 638-ІV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян. Наказом Верховного Головнокомандувача ЗСУ «Про початок операції Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей» 30 квітня 2018 року розпочато операцію Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій і Луганській областях. На теперішній час рішення про завершення проведення операції Об`єднаних сил не прийнято. Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Так, Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві. Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Статтею 40 вказаного Закону (в редакції до 01 січня 2015 року) було передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. [PERSON] перебував на обліку у Жданівському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України в Донецькій області по листопад 2015 року. Згідно рішення адміністративної комісії виконавчої дирекції Фонду від 01.11.2015 року, доведеного листом виконавчої дирекції Фонду від 20.11.2015 року № 1492-03-2 з 01 грудня 2015 року призупинено здійснення нарахування страхових виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей) у Жданівському міському відділенні. Потерпілий на виробництві [PERSON] у період з грудня 2015 року по травень 2019 року перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у Слов`янському відділенні управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецької області, на підставі заяви та довідки внутрішньо переміщеної особи. У травні 2019 року страхові виплати [PERSON] Слов`янським відділенням були припинені, у зв`язку зі смертю потерпілого. Представник відповідача вказує на те, що потерпілий [PERSON] , починаючи з грудня 2014 року, не скористався своїм правом на отримання належних йому сум страхових виплат та не звертався до робочих органів виконавчої дирекції Фонду з заявою про продовження страхових виплат як внутрішньо переміщена особа, та вернувся потерпілий за продовженням страхових виплат лише в листопаді 2017 року. Крім того, представник відповідача, зазначає, що на сьогоднішній день Кабінетом Міністрів України не затверджений порядок сплати внутрішньо переміщеним особам сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, тому у Фонду соціального страхування України відсутні законні підстави для сплати відповідних коштів. У статті 38 Закону № 1105-ХІV (у редакції, чинній на час припинення страхових виплат) передбачено випадки припинення страхових виплат і надання соціальних послуг: на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV (у редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ) Кабінет Міністрів України визначає особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації). Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VІІ; у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції. Водночас частиною першою статті 3 вказаного Закону встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом. До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної. Постановами Кабінету Міністрів України № 531, 637 та 595 встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення АТО, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам. Зазначені підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Вказані підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Вони не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Про необхідність соціального захисту осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях йдеться і в Законі України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» . У статті 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України. Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Дійсно, Верховний Суд України в постанові від 12.04.2017 року по справі № 6-51цс17, прийшов до висновку, що жодними нормативними актами, що регламентують порядок здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг у період збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, не передбачено здійснення страхових виплат потерпілим, які не перемістились із тимчасово окупованої території на підконтрольні органам державної влади території. В той же час, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.09.2018 року по справі № 243/3505/16-ц відступила від вищенаведених висновків Верховного Суду України від 12.04.2017 року та виклала свою правову позицію з цього приводу. Так, Велика Палата зазначила, що відсутність у особи, яка звертається до суду довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати такій особі страхових виплат. Мотивуючи свою позицію, Велика Палата зазначила, що відповідно до ст. 2 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706- VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц, у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі № 418/2434/18. Таким чином, аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що ненадання особі, яка не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке права закріплене за особою положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (з 01 січня 2015 року в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України. Крім того, відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Статтею 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини. Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що до складу спадщини входить сума страхових виплат, які були нараховані, але не отримані спадкодавцем за життя. Отже, позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом, після смерті батька [PERSON] , має право на отримання сум страхових виплат, які належали померлому [PERSON] і входять до складу спадщини саме за період з лютого 2015 року по листопад 2015 року, який вираховується з наданої представником відповідача довідки про доходи [PERSON] від 20.12.2019 року (а.с.48). Також необхідно зазначити, що позивачем та його представником, в свою чергу, інших доводів та доказів стосовно не сплати [PERSON] щомісячних страхових виплат за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року, - суду не надано. Крім того, пунктами 1-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що на підставі Закону № 1105-XIV, у вигляді страхових виплат відшкодовується шкода особам, які застраховані від нещасного випадку відповідно до цього Закону, та особам, право яких на отримання відшкодування шкоди, заподіяної їм унаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов`язаних із виконанням ними трудових обов`язків, було встановлено раніше згідно з відповідним законодавством СРСР, Української РСР або України. У разі смерті зазначених потерпілих право на страхові виплати належить членам їхніх сімей та утриманцям. У зв`язку з вищевикладеним та враховуючи, що спадкодавець [PERSON] мав право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території, та його проживання на окупованій території, а тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме спадкоємець [PERSON] відповідно до положень статті 1227 ЦК України, має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом, які підлягають нарахуванню та виплаті на його користь з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, за період з лютого 2015 року по листопад 2015 року, який був вирахуваний відповідно до наданої представником відповідача довідки про доходи [PERSON] від 20.12.2019 року. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial