Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив стягнути з [PERSON]І на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 14519,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 4000,00 грн. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи у його відсутності та позов не визнав, посилаючись на те, що відповідно до звіту №89/09-15 про оцінку вартості (розміру) шкоди від 06.10.2015 року, спричинених пошкодженням транспортного засобу, вартість шкоди складає 69206,54 грн. Оскільки страховою компанією АТ «СГ «ТАС» виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 69206,54 грн., за такого у стягненні матеріальної шкоди просив відмовити. Окрім того, просив відмовити у стягненні моральної шкоди, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування наявності її розміру. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, надав заяву ро розгляд справи у його відсутності. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON] є власником автомобіля «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ254011. 19.09.2015 року близько 17.00 год. [PERSON], керуючи автомобілем «Мазда», державний номерний знак №ВЕ7590ВІ по вул. Адм. Макарова в напрямку вул. Декабристів м. Миколаєві, в порушення п.п. 2.3.б, 12.1, 16.3, 16.11, дорожнього знаку 2.2. Правил дорожнього руху України, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, виїхала на перехрестя, не пропустила та допустила зіткнення з автомобілем «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Южноукраїнського районного суду Миколаївської області від 16.11.2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у прибуток держави у розмірі 340,00 грн. Згідно ч. 4\~ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені вимоги\~Правила дорожнього руху, що призвело до зіткнення, а тому її вина у скоєнні ДТП є доведеною. В результаті ДТП автомобіль «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], що належить на праві власності позивачу, отримав механічні пошкодження, а позивачу було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 83219,68 грн., що підтверджується Висновком про вартість матеріального збитку № 279/12/2015 та Ремонтною калькуляцією №01.0041 від 22.09.2015 року. Відповідно до\~ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Статтею 22 ЦК України\~визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України\~відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому, розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (правовий висновок висловлений Верховним Судом Україниу постанові 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року). Згідно вимог\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При зіткненні двох автомобілів шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ч. 1\~ст. 1188 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність як власника наземного транспортного засобу відповідача [PERSON] була застрахована договором обов'язкового страхування АІ №7654955 АТ «СГ «ТАС». 19.11.2015 року [PERSON] звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування. Відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачу було відшкодовано в порядку страхування цивільної відповідальності 50000,00 грн. та 19206,54 грн., а всього 69206,54 грн., що підтверджується платіжним дорученням №74280 від 14.12.2015 року та платіжним дорученням №74448 від 15.12.2015 року. Таким чином, на даний час залишилася невідшкодованою сума у розмірі 14013,14 грн. (83219,68 грн. - 69206,54 грн. = 14013,14 грн.) Згідно із \~ст. 999 ЦК України\~законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 990 ЦК України\~страховик здійснює виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). При настанні страхового випадку, відповідно до вимог ст. 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Враховуючи те, що відповідно до вимог діючого законодавства, кошти позивачу сплачено не у повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача розмір матеріальної шкоди у сумі 14013,14 грн. Враховуючи конкретні обставини справи, положення ст.23 ч.3 ЦК України, що моральна шкода відшкодовується не тільки грошима, а й у інший спосіб, суд вважає достатнім поновлення порушеного права шляхом відшкодування матеріальної шкоди. За такого, у стягненні моральної шкоди слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем ( судовий збір у розмірі 487,00 грн.) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 368,65 грн. (14013,14 грн. х 487,20 грн. /18519,00 грн. = 368,65 грн.)

Outcome: partial