Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовна заява мотивована тим, що з 21 вересня 1996 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі , який 30 березня 2017 року був розірваний рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] , та [PERSON], [INFO], які постійно проживають разом з нею, та перебувають на її утриманні. Відповідач участі у матеріальному утриманні дітей після розірвання шлюбу не бере, домовленості щодо утримання дітей у них немає. В обґрунтування розміру аліментів позивачка зазначає, що щомісячний розмір аліментів у сумі 125 000,00 грн. на кожну дитину відповідає фактичним витратам на утримання та розвиток доньок , забезпечить мінімальний рівень існування та розвитку дітей. Після припинення шлюбних стосунків відповідач сплачував аліменти на дітей, що підтверджується виписками з її карткового рахунку, що становили 250 000, 00 грн. Остання оплата була у травні 2017 року. З урахуванням зазначеного, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] , та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі - 125 000,00 грн., на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви , і до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду просила допустити до негайного виконання. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про стягнення аліментів. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 14 лютого 2018 року. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 лютого 2018 року вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 12 березня 2018 року . 12 березня 2018 року розгляд справи відкладено до 26 березня 2018 року, в зв»язку з неявкою відповідача. 26 березня 2018 року до суду електронною поштою представник відповідача направив клопотання, згідно п. 11 якого, просить проводити розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. У судовому засіданні, з»ясувавши позицію сторони позивача по даному клопотанню, справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 03 травня 2018 року , яке після оголошеної в ньому перерви, для вирішення клопотань було закрито 30 травня 2018 року та призначено судове засідання , за клопотанням представників сторін , в режимі відео конференції. Відповідач у травні 2018 року подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позов визнав частково, а саме, не заперечував, щоб з нього стягували аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі , проте не погодився із розміром , заявленим позивачкою, та вважає, що може сплачувати аліменти, на кожну дитину, щомісячно , у розмірі по 10 000,00 грн. Мотивує свої заперечення в частині розміру тим, що позивачка не обґрунтувала чому саме з нього необхідно стягувати по 125 000,00 грн. на кожну із доньок, та на які цілі будуть витрачатися кошти у даному розмірі, і чи є така необхідність . Крім того, позивач також не зазначає своє місце роботи та її доходи. Разом з цим, [PERSON] у позовній заяві вказала неправдиву інформацію про те, що він, офіційно не працевлаштований і має неофіційний дохід. З 03.10.2011 року він офіційно працює на посаді начальника юридичного відділу ТОВ» Лекс Константа» та отримує заробітну плату у розмірі 3750,00 грн. щомісячно. Окрім того, ним було засновано благодійну організацію Міжнародний благодійний фонд «Турбота» , який є неприбутковим. Щомісячно сплачує на користь організації благодійний внесок у розмірі 5 000,00 грн. Одночасно , він також є фізичною особою-підприємцем на спрощеній системі оподаткування та відповідно до звітної податкової декларації платника єдиного податку за 2017 рік обсяг його доходу за звітний період становив 933 850,00 грн. З цієї суми регулярно сплачував встановлені діючим законодавством податки, несе витрати на придбання матеріалів, речей, необхідних для діяльності офісу, сплачує орендну плату , комунальні платежі, заробітну плату найманим працівникам, несе інші витрати необхідні для здійснення підприємницької діяльності. Неодноразово пропонував позивачці оформити на доньок в рахунок сплати аліментів належну йому частину нерухомого майна , яке вони набули в період шлюбу, та яке на даний час ділиться в судовому порядку ( т.1 а.с. 171-176). Також, згідно поданої заяви ( т.2 а.с.89-91) просив вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами . В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві. Додатково пояснила, що позивачка несе витрати на оплату праці обслуговуючого персоналу по будинку, в якому вона залишилася проживати разом із неповнолітніми дітьми , тому 250 000,00 грн. це ще і не є достатньою сумою, яку перераховував раніше відповідач на рахунок позивача. При цьому, зазначила, що на харчування для дітей витрачається в місяць близько 5 000,00 грн. на кожну дитину . Окрім того, позивачка несе витрати , пов»язані із забезпеченням дітей всім необхідним, піклується про їх медичне забезпечення, що пов»язане з лікуванням перелому ноги у доньки [PERSON], та додатково організувала святкування Дня народження [INFO] доньки [PERSON], всі копії квитанцій надає. В період з 17.10.2018 року по 22.10.2018 року організувала відпочинок дітей у Карпатах. Заслухавши виступи представників сторін , вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі, які 21.09.1996 року зареєстрували шлюб, є батьками [PERSON], [INFO] , та [PERSON], [INFO] , що підтверджується їх свідоцтвом про народження ( т.1 , а.с. 6-7). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.03.2017 року шлюб між сторонами розірвано, вони проживають окремо, а неповнолітні [PERSON], [INFO] , та [PERSON], [INFO] проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні. Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати дітей, які регулюються Сімейним кодексом України. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічна норма закріплена у статті 51 Конституції України. Відповідно до частини 1 статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Домовленість між сторонами після травня 2017 року щодо утримання дітей не досягнута. Пропозицію, яку направляв відповідач позивачу щодо утримання дітей, поділу всього їх майна , інше, остання не прийняла. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність нерухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку, а його мінімальний розмір не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (стаття 182 СК України). Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Аналогічне роз»яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року. Відповідно до положень частини 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом частини 1 статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч.1 даної статті. Разом з тим, статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Позивачка визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у твердій грошовій сумі. В свою чергу , відповідач щодо стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі не заперечував. Тому, з врахуванням зазначеного та норм ст. 184 СК України, є всі підстави для стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 141 СК України встановлюється рівність прав та обов'язків обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Спірним питанням у даному випадку є розмір аліментів, який має бути стягнутий з відповідача на користь позивача , на утримання їх дітей до досягнення ними повноліття. Звертаючись до суду з позовом і обгрунтовуючи свої позовні вимоги , позивач стверджувала, що відповідач не працевлаштований , однак має неофіційний дохід та після припинення фактичних шлюбних стосунків сплачував на дітей аліменти, що становлять 250 000,00 грн., що підтверджують виписки з її карткового рахунку. При цьому, виходячи із зазначених вище норм встановлюється, що відповідач [PERSON] офіційно працює на посаді начальника юридичного відділу ТОВ»Лекс Константа», що підтверджується довідкою про його доходи ( т.1 а.с.183-185), отримує заробітну плату в розмірі 3 750,00 грн. ; у березні 2017 року став засновником благодійної організації Міжнародний благодійний фонд «Турбота» , яка є неприбутковою організацією ( т.1 а.с. 193) , відповідно сплачує благодійні внески 5 000,00 грн. щомісячно ( т.1 а.с. 187-192). Окрім того, є фізичною особою-підприємцем на спрощеній системі оподаткування та відповідно до звітної податкової декларації платника єдиного податку за 2017 рік обсяг його доходу за звітний період становив 933 850,00 грн. ( т.1 а.с.194). З цієї суми регулярно сплачував встановлені діючим законодавством податки, несе витрати на придбання матеріалів, речей, необхідних для діяльності офісу, сплачує орендну плату , комунальні платежі, заробітну плату найманим працівникам, несе інші витрати необхідні для здійснення підприємницької діяльності ( т.1 а.с. 195-203). Разом з цим, в період шлюбу сторони придбали майно на суму 6 450 000,00 грн., та після його розірвання в суді розглядається справа про його поділ. Все майно зареєстровано на позивачку ( т.1 а.с. 204-207). Як з»ясовано в суді, дохід від спільного майна подружжя відсутній . Крім того, відповідач після розірвання шлюбу придбав 20.09.2017 року квартиру у м. Києві, загальною площею 173 кв.м. ( т.1 а.с. 88). Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років до 18 років, який з 01 січня 2018 року по 30 червня 2018 року становив 1860 ,00 грн., а з 1 липня по 30 листопада 2018 року - 1944 ,00 грн., з 1 грудня 2018 року - 2 027,00 грн. , на одну особу в розрахунку на місяць, який і визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Не зважаючи на те, що дія Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" поширюється на всю території України, слід враховувати, що при сталому розмірі мінімального прожиткового мінімуму купівельна спроможність у кожній адміністративно-територіальній одиниці може відрізнятися. Так, зокрема, є очевидним, що середньо -прожитковий рівень у м. Кропивницькому значно менший ніж у інших регіонах країни, зокрема в м. Києві . Визначаючи конкретний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд виходить із того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей за місцем їх проживання (м. Кропивницький), а тому враховуючи середню номінальну заробітну платню у Кіровоградській області та за місцем теперішнього проживання відповідача, а це місто Київ, придбання платником аліментів нерухомого майна, його заробіток за основним місцем роботи, та витрати, які особа несе в зв»язку із здійсненням підприємницької діяльності та заснованої ним благодійної організації, а також те, що встановлюється рівність прав та обов'язків обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розмір аліментів має бути визначений у 10 000, 00 грн. , на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 05 грудня 2017 року та до досягнення дітьми повноліття. Зазначений розмір аліментів буде відповідати вимогам справедливості , виваженості і розумності і забезпечить не тільки належне утримання дітей сторін, а і належне утримання відповідача. Отже, заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню. В свою чергу, що стосується інших наведених підстав обґрунтування позову, додаткових пояснень представника позивача, то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що зумовлені особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У даному випадку згідно обґрунтувань вимог представника позивача, крім іншого, йдеться про притягнення одного з батьків до участі у додаткових витратах (лікування, відвідування гуртків, відпочинок ), що є відмінним від збільшення розміру стягнення аліментів. Однак, позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей в рамках цієї справи позивачка не заявляла. Суд зазначає , що сторони не позбавлені права звернутись до суду з позовом про зміну (збільшення/зменшення) розміру аліментів. Так, відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось з них. У зв'язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров'я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов'язання змінюватися, законом передбачено, що за позовом якоїсь із цих осіб суд вправі змінити раніше встановлений розмір аліментів як в сторону їх зменшення, так і в сторону їх збільшення. Крім того, зменшення розміру аліментів за наявності передбачених законом причин не виключає можливості взагалі звільнення від їх сплати. Якщо розмір аліментів було визначено за рішенням суду, заінтересована особа вправі звернутися з позовом до суду про його збільшення або зменшення. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). У відповідності до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача, за розгляд справи, мають бути стягнуті 704 грн. 80 коп. судового збору на користь держави. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial