Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 червня 2021 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, яка мотивована тим, що з 24 січня 2013 року він перебуває в трудових відносинах з ПрАТ «ЦЗФ «Росія». За час перебування у трудових відносинах з відповідачем позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 61 369,76 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 61 369,76 грн. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15 червня 2021 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача- ПрАТ « Центральна збагачувальна фабрика «Росія» - в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи належним чином повідомлений, відзив на позовну заяву не надав. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Основним Законом України, а саме статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Згідно з копією трудової книжки [PERSON] [NUMBER] , виданої 28 січня 1980 року, позивач з 24 січня 2013 року перебуває в трудових відносинах з ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» Продовжує працювати на теперішній час. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Разом з тим, згідно з довідкою № 474 від 02 листопада 2021 року, виданою ПрАТ «ЦЗФ «Росія», станом на 04 жовтня 2021 року сума заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] становить 51 244,10 грн. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Так, представником відповідача належних та допустимих доказів того, що на час розгляду справи заборгованість по заробітній платі перед позивачем погашена у повному обсязі, не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач свій обов`язок із виплати йому заробітної плати не здійснив, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі, яка підтверджена відповідною довідкою, а саме 51 244, 10 грн. Згідно з п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Крім того, відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач, звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, є таким, що звільнений від сплати судового збору, згідно із ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У відповідності до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Приймаючи до уваги вищевикладене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial