Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння житлового будинку та земельної ділянки до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , де третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору виступає [PERSON] , де третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів виступають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, посилаючись на те, що він та третя особа [PERSON] є власниками житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 7310136300:18:003:0143, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі свідоцтв про право на спадщину від 28.01.2014 року та від 05.10.2015 року після смерті [PERSON] . Вказує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] самовільно вселилися в спірний будинок після смерті [PERSON] . Відповідачі запропонували допомогу в оформленні спадщини, оскільки мали намір придбати зазначений будинок та земельну ділянку. Стверджує, що з вини відповідачів ні він, ні третя особа [PERSON] не мають можливості використовувати належний їм на праві власності будинок для проживання чи здавання його в оренду, оскільки відповідачі протягом трьох років безоплатно самовільно користуються спірним майном. Зазначає, що відповідачі не є членами його сім`ї та ні з ним ні з іншим співвласником не укладали жодних договорів оренди або найму будинку. Він неодноразово вимагав звільнити будинок, однак відповідачі відмовляються виселятись з будинку та чинять перешкоди в користуванні та розпорядженні будинку. Вказує, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.09.2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 16.01.2018 року, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради, третя особа: Перша державна нотаріальна контора про визнання недійсними свідоцтв, визнання права власності на спадкове майно, встановлення факту. Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Стверджує, що відповідачі незаконно вселились та незаконно володіють житловим будинком та земельною ділянкою по [ADDRESS] , вселились не з його волі, порушуючи його права та законні інтереси, а тому майно підлягає витребуванню від відповідачів на його користь на підставі ст.387 ЦК України. Зазначає, що разом з відповідачами в спірному житловому будинку проживають треті особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , хоча вони зареєстровані за іншими адресами та мають інше місце проживання. На основі викладеного, позивач просить суд витребувати від [PERSON] та [PERSON] на його користь 1/2 частку житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] ; витребувати від [PERSON] та [PERSON] на його користь 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 7310136300:18:003:0143, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] , судові витрати покласти на відповідачів. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 15 серпня 2018 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , де третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору виступає [PERSON] , де третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів виступають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про витребування майна із чужого незаконного володіння житлового будинку та земельної ділянки відкрито. \~ \~ \~ \~В грудні 2018 року третя особа [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння житлового будинку, земельної ділянки та стягнення збитків, який ухвалою суду від 03.01.2019 року прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, посилаючись на те, що вона є власником 1/2 частки житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1 га, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] на підставі свідоцтв про право на спадщину від 28.01.2014 року та від 23.04.2014 року після смерті [PERSON] . Вказує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] під час оформлення спадкового майна самовільно вселилися в спірний будинок, оскільки мали намір придбати зазначений будинок та земельну ділянку після оформлення всіх спадкових прав. Стверджує, що ні вона ні інший співвласник спадкового майна не надавали дозволу на вселення відповідачів в спірний будинок. Відповідачі не являються членами її сім`ї, жодних договорів найму чи оренди з відповідачами не було укладено. Зазначає, що вона неодноразово зверталась до відповідачів з проханням звільнити спадкове майно, однак відповідачі відмовились звільнити займані будинок та земельну ділянку і продовжують користуватись вказаним майном. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.09.2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 16.01.2018 року, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради, третя особа: Перша державна нотаріальна контора про визнання недійсними свідоцтв, визнання права власності на спадкове майно, встановлення факту. Стверджує, що в зв`язку з тим, що відповідачі близько трьох років проживають та користуються спірним будинком із земельною ділянкою, вона позбавлена можливості розпоряджатися своїм майном та отримувати певний дохід. Відповідно до джерел інформації, оренда спірного спадкового майна складає приблизно 4000 грн. на місяць, за три роки сума 144000 грн., 1/2 частина якої становить 72000 грн. На основі викладеного, третя особа [PERSON] просить суд витребувати від [PERSON] та [PERSON] на її користь 1/2 частку житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] ; витребувати від [PERSON] та [PERSON] на її користь 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 7310136300:18:003:0143, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів на її користь суму збитків в розмірі 72000 грн. та понесені судові витрати в розмірі 1574 грн. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та в письмових поясненнях. Доповнила, що [PERSON] померла [INFO] . Вона була рідною сестрою [PERSON] [PERSON] за життя проживала зі своєю знайомою [PERSON] , після смерті якої, [PERSON] по заповіту успадкувала належне їй майно. Зазначила, що після смерті [PERSON] , [PERSON] став власником 1/2 частки спірного будинку та земельної ділянки. Третя особа [PERSON] являється родичкою [PERSON] і вона також успадкувала 1/2 частку спірного будинку та земельної ділянки. Ствердила, що відповідачі самовільно вселились в житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, а також на земельну ділянку, які розташовані в [ADDRESS] . Вказала, що ніяких договорів оренди чи найму між позивачем [PERSON] , третьою особою [PERSON] та відповідачами укладено не було. Просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] . Крім того, не заперечувала проти задоволення позовних вимог третьої особи [PERSON] , вважаючи їх обґрунтованими. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги третьої особи підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] . Крім того, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог [PERSON] , вважаючи їх обґрунтованими. \~ \~ \~ \~Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги третьої особи [PERSON] не визнала з підстав, зазначених у відзивах на позовні заяви. Доповнила, що з 1918 року спірне майно по [ADDRESS] належало сім`ї [PERSON] . Вказала, що [PERSON] там народився і проживав в спірному будинку все життя, крім проходження служби в армії. Зазначила, що реєстрація [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , яка належала його матері, була формальною, оскільки вони стояли на квартирному обліку для отримання квартири. [PERSON] , яка є бабусею [PERSON] , у 80-х роках познайомилась з [PERSON] , яка була зовсім чужою людиною. [PERSON] займалась вихованням [PERSON] , однак зловживала алкогольними напоями. Вказала, що позивач [PERSON] є рідним братом [PERSON] . Ствердила, що сім`я [PERSON] вирішила скласти заповіт на [PERSON] у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] перебував на квартирному обліку, однак [PERSON] трагічно померла і успадкувала лише будинок. Вказала, що похорони [PERSON] та [PERSON] здійснювали виключно відповідачі. Крім того, всі витрати на оформлення спадщини несли також відповідачі. Ствердила, що після похорон, позивач [PERSON] повідомив відповідачам, що він з [PERSON] не мають ніяких претензій на будинок, однак згодом поміняли свою думку, оскільки у [PERSON] за життя була однокімнатна квартира і [PERSON] з [PERSON] вважали, що кошти від продажу зазначеної квартири, було вкладено в спірний будинок, тому і претендували на будинок і земельну ділянку по [ADDRESS] . Зазначила, що відповідачі з 2012 року зробили капітальний ремонт, а позивачі на даний час оформили документи на самочинне будівництво. Вважала, що [PERSON] та [PERSON] обрано не той спосіб захисту, оскільки ст.387 ЦК України застосовується в правовідносинах, при яких позивач не є власником майна, а намагається довести своє право власності на майно. Вказала, що відповідач [PERSON] взагалі не виселявся зі спірного будинку, крім проходження служби в армії в 2003-2004 роках. Ствердила, що після смерті [PERSON] , відповідач проживав разом з братом [PERSON] . Відповідачка [PERSON] вселилась в спірний будинок після смерті [PERSON] , однак до оформлення спадщини за позивачами. Також, є акти КЖРЕП від 2015 року і від 2018 року про те, з якого часу відповідач [PERSON] проживав у спірному будинку. Крім того, зауважила, що відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь [PERSON] збитків в сумі 72000 грн., оскільки нею не надано жодних доказів в підтвердження вказаної позовної вимоги. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та третьої особи [PERSON] за безпідставністю. Законні представники малолітніх третіх осіб [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засіданні не з`явились. Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності, при винесенні рішення врахувати інтереси дітей. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають до задоволення та позовні вимоги [PERSON] є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється онуком [PERSON] В 1980 року бабуся відповідача [PERSON] познайомилась із [PERSON] і остання почала проживати разом з ними у будинку [ADDRESS] , який належав [PERSON] на праві приватної власності. 23 лютого 2006 року бабуся відповідача [PERSON] [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] (т.1 а.с.90), згідно з яким заповідала все належне їй майно [PERSON] \~ \~ \~ \~ [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с.91), спадщину після смерті якої отримала [PERSON] . \~ \~ \~ \~Вказані обставини встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.09.2017 року (т.1 а.с.35-42), яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 16.01.2018 року (т.1 а.с.43-52), по справі №727/8452/15-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради, третя особа: Перша державна нотаріальна контора про визнання недійсними свідоцтв, визнання права власності на спадкове майно, встановлення факту, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~ [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с.12). \~ \~ \~ \~Як вбачається з копій свідоцтв про право на спадщину за законом від 05.10.2015 року, від 28.01.2014 року та від 23.04.2014 року (т.1 а.с.23-25) та з копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.10.2015 року, від 23.04.2014 року та від 28.01.2014 року (т.1 а.с.19-22), позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є власниками по 1/2 частці житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] та по 1/2 частці земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 7310136300:18:003:0143, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, після смерті [PERSON] .\~ \~ \~ \~ \~Як вбачається з копії довідки КЖРЕП №5 від 13.03.2018 року (т.1 а.с.17), в будинку [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. Відповідно до акту КЖРЕП №5 від 05.07.2018 року №150 (т.1 а.с.113), в будинку [ADDRESS] проживають без реєстрації відповідачі [PERSON] , [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з висновком Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області від 16.10.2015 року (т.1 а.с.63) та повідомленням від 18.04.2016 року (т.1 а.с.64), третя особа [PERSON] зверталась із заявою до працівників поліції з приводу незаконного проживання [PERSON] в спірному будинку, однак перевірку по зверненню припинено, оскільки мають місце цивільно-правові відносини. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року встановлено, що застосовуючи положення ст.387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до ст.387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Верховний Суд України в листі «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» від 01.07.2013 року визначив, що у процесі розгляду спорів про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути виключно власник майна (фізичні, юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), який на момент подання позову не володіє цим майном. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. \~ \~ \~ \~Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не укладали з позивачем [PERSON] та з третьою особою [PERSON] жодних договорів оренди чи найму на будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] . Об`єктом позову про витребування майна з чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особливістю віндикаційного позову є відсутність спору з приводу належності позивачеві майна (майнових прав) на праві власності чи іншому титулі. Як вбачається з матеріалів справи, власниками по 1/2 частці житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] та по 1/2 частці земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 7310136300:18:003:0143, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, після смерті [PERSON] \~є позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] , оскільки свідоцтва про право на спадщину за законом є чинними та їх право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Суд вважає, що посилання представника відповідачів [PERSON] на те, що [PERSON] та [PERSON] обрано не той спосіб захисту, оскільки ст.387 ЦК України застосовується в правовідносинах, при яких позивач не є власником майна, є безпідставним, оскільки позивачем за позовом про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння може бути виключно власник майна, про що зазначено Верховним Судом України в листі «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» від 01.07.2013 року. Що стосується позовної вимоги третьої особи [PERSON] з приводу стягнення збитків в розмірі 72000 грн., то необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Збитки\~позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також і те, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідачів стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 року по справі № 6-237цс16 та в постанові Верховним Суду від 11.11.2019 року по справі №370/3281/15-ц. Суд вважає, що третя особа [PERSON] , пред`являючи позов в частині стягнення збитків, які вона могла б отримати від здачі майна в оренду, не надала суду доказів перебування будинку та земельної ділянки в оренді та/або підтвердження укладення від її імені будь-яких правочинів щодо користування цими будинком та земельною ділянкою, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування третій особі [PERSON] збитків в сумі 72000 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Відповідачами [PERSON] , [PERSON] та їх представником не надано суду жодних доказів, якими б підтверджувалися обставини, зазначені у відзивах. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що належить витребувати від [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частку житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 7310136300:18:003:0143, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по [ADDRESS] , задовольнивши позовні вимоги [PERSON] . Також, суд вважає, що належить витребувати від [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частку житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 7310136300:18:003:0143, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по [ADDRESS] , задовольнивши частково позовні вимоги третьої особи [PERSON] . Також, згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] необхідно стягнути\~\~на користь третьої особи [PERSON] судовий збір за подання до суду позовної заяви пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі по 768,40 грн. з кожного, що підтверджується квитанцією (т.2 а.с.3). Крім того, суд вважає, що оскільки позивач [PERSON] був звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви до суду, а позовні вимоги задоволено повністю, тому згідно з вимогами ст.141 ч.6 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] належить стягнути на користь держави судові витрати в сумі по 704,80 грн. з кожного. Разом з тим, що стосується вимог представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то вони до задоволення не підлягають, виходячи з наступного. Так, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.05.2018 у справі № 821/1594/17, з набранням чинності з 15.12.2017 нової редакції\~ЦПК України\~та запровадженням положеннями цього\~Кодексу\~відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вбачається доцільним приведення укладених договорів у відповідність до вимог діючого законодавства та доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої\~наказом Міндоходів від 16.09.2013 р. № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення". Про необхідність ведення Книги обліку доходів та витрат зазначено також у Методичних рекомендаціях з оподаткування адвокатської діяльності, схвалених Національною асоціацією адвокатів України. Представник позивача не надала суду доказів того, що нею належним чином ведеться Книга обліку доходів та витрат, а кошти в сумі 4250 грн. відображені в Книзі, тобто оприбутковані. Крім того, зі змісту\~ст. 134 ЦПК України\~слідує, що умовою подальшого розподілу за судовим рішенням судових втрат (крім судового збору) є попереднє визначення суми судових витрат. Таке попереднє визначення суми судових витрат позивачем зазначається у відповідності до\~ст. 175 ЦПК України\~в позовні заяві як попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Зазначені вимоги Закону представником позивача також не виконані. А тому, в задоволенні заяви представника позивача адвоката Палікиржі Л.В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial