Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 11.07.2016 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON]\~ про стягнення\~ заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.10.2009 року у розмірі 27152,10 гривень, а також про стягнення судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 1378 гривень, сплачених позивачем при зверненні до суду. Позивач зазначив, що 05.10.2009 року уклав з відповідачем договір № б/н, на підставі якого відповідач отримала кредит\~ у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання\~ за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором. Однак відповідач належним чином не виконала зобовязання, покладені на неї відповідно до вищезазначеного договору, у зв'язку з чим станом на 31.05.2016 року має заборгованість 27152 гривень 10 копійок, яка складається з наступного: - 7074 гривень 29 копійок заборгованість за кредитом; - 16658 гривень 66 копійок заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1650 гривень 00 копійок заборгованість за пенею та комісією; - 500 гривень 00 копійок штраф (фіксована частина); - 1269 гривень 15 копійок штраф (процентна складова). 28.03.2017 року від відповідача до канцелярії Кілійського районного суду Одеської області надійшли заперечення на позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором,\~ з яких вбачається, що 05.10.2009 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № б/н, за яким відповідачем було отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжній картці, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, Кредитор зобовязується надати кредитні кошти в сумі згідно встановлено ліміту, що на 28.11.2011 року дорівнював сумі 7000 гривень, а позичальник, зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 30,00 % річних. Однак, [PERSON] вважає, що договір кредиту № б\\н від 05.10.2009 року є таким, що не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим та повинен бути визнаний недійсним з наступних підстав. Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем належать до сфери дії Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 2 ст. 11 вказаного закону перед укладанням договору про надання кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, а саме: мету, для якої споживний кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; тип відсоткової ставки; суму на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, тощо. Перед укладенням договору кредиту не було надано інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, графік платежів, а бланк, що був наданий банком, не містив повний спект інформації, який передбачений законодавством України, внаслідок чого було порушено чіткі приписи законодавства. Також постановою Правління НБУ «Про заходи щодо забезпечення погашення кредитів» від 06.08.2009 № 461 передбачено, що під час роботи з позичальником, який потрапив у скрути фінансове становище, банкам рекомендується вживати заходів, спрямованих на створення прийнятних умов для забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобовязань за споживчим кредитом, а саме: підтримувати звязок з позичальником у зручний для нього час і спосіб (зустрічі, листування, телефон, факс тощо); надати позичальнику повну і доступну інформацію щодо розміру його заборгованості, обговорити з позичальником усі обставини ного скрутного фінансового становища та надати безкоштовні консультації щодо можливих шляхів забезпечення погашенні заборгованості. Проте, ПАТ КБ «ПриватБанк» не було виконано умови Договору, не здійснено заходів попереднього врегулювання конфлікту шляхом переговорів, та не надано суду доказів здійснення належного повідомлення позичальника про звернення у суд з позовною заявою, що є підставою відмови у задоволені позовних вимог. Крім того, позивачем було не вірно нарахована пеня за прострочення погашень основної заборгованості по кредиту та пеня за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, оскільки цивільним законодавство визначено строк у межах якого особа може звернутися до суду з захистом своїх прав. Згідно ст. 257, 258 ЦК України загальна тривалість позовної давності обмежена 3 роками, а позовна давність щодо стягнення неустойки (пені, штрафу) 1 роком. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором сальдо простроченої заборгованості виникло 01.06.2011 року, тобто з цього дня позивач дізнався про порушення свого права, і як наслідок почався перебіг позовної давності щодо стягнення заборгованості. Нехтуючи цим правилом, позивач надав до суду розрахунок, згідно з яким пеня була нарахована до 31.05.2016 року. Таким чином, на даний час позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача нарахованої пені та штрафу за прострочення сплати кредиту не підлягають задоволенню у звязку з закінченням позовної давності. 14.04.2017 представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» надав пояснення на заперечення позивача [PERSON]. З вказаного пояснення вбачається, що кредитні правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобовязання відповідач не виконав. Банком надано клієнту всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є підписання сторонами кредитного договору. Представник позивача зауважив, що Закон України "Про захист прав споживачів" не поширюється на вказані спірні правовідносини. Так вищевказаний Закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карт ку. Щодо посилання відповідача на відсутність претензій щодо заборгованості по кредиту, то використання досудових процедур, таких як направлення претензій, є правом, а не обовязком особи, яка потребує такого захисту, що було встановлено Рішенням КСУ № 15 рп/2002 від 09.07.2002 року у справі щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів). Конституційний Суд України виходить з того, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України треба розглядати у системному звязку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захитати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Тобто, кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист. Також, представник позивача пояснює, що по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 10.2015 року, а тому строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 31.10.2015 року. Позивач же звернувся до суду з позовом 22.06.2016 року, тобто до спливу строків позовної давності. Крім того, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідачем дійсно були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед Банком. Так згідно виписки клієнт здійснював погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 03.10.2013 року в розмірі 200 гривень через термінал самообслуговування. У звязку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своїх запереченнях, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Таким чином, представник позивача просить позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] задовільнити в повному обсязі. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, але на адресу суду від нього надійшло клопотання про те, що позов підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності, у разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечує. У судовому засіданні, призначеному на 23.06.2016 року, представник відповідача [PERSON] пояснив, що 28.03.2017 року [PERSON] були надані заперечення на позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором, зі змісту якого вбачається, що відповідач просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог позивача, а провадження по справі закрити. Окрім наданого заперечення інших пояснень представник відповідача не надав. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. \~ \~ \~ \~ Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України\~ обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Дослідивши наявні докази, встановивши обставини справи та визначивши відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку: 05.10.2009 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку - кредитка «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік від суми залишку. За вказаним кредитом їй 06.10.2009 року та 06.12.2010 року було надано кредитні картки. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В ст. 634 ЦК України зазначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526\~ ЦК України\~передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Відповідно до п. 3.1 «Умов та правил надання банківських послуг» для надання послуг Банк відкриває клієнту картрахунок, видає Клієнту картку, їх вид та строк дії визначається Заявою та Памяткою клієнта, підписанням якого Клієнт й Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття картрахунку. Згідно п. 4.6 «Умов та правил надання банківських послуг» Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, що підлягає сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах платіжного ліміту картрахунку. Своїм підписом у Заяві [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг.\~ Вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому виді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Вона зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змістом на сайті ПриватБанку. Таким чином, суд не може брати до уваги посилання позивача на те, що перед укладенням договору кредиту не було надано інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, графік платежів, тощо, адже своїм підписом в заяві вона підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Чинним законодавством України не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушень договірних зобовязань без попереднього врегулювання спору шляхомпредявлення претензії. Офіційне тлумачення питання стосовно обовязковості досудового врегулювання спорів надав Конституційний суд України у справі № 1-2/2002 від 09.07.2002 року. Так, обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати\~вирішення правових спорів у межах досудових процедур\~, однак їх використання\~є правом, а не обов'язком особи\~, яка потребує такого захисту. Таким чином, не здійснення заходів попереднього врегулювання спору чи не повідомлення боржника про звернення до суду щодо примусового стягнення з нього заборгованості за кредитним договором ну може бути перешкодою для звернення кредитора до суду щодо захисту свого порушеного права. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання перед [PERSON] за кредитним договором № б/н від 05.10.2009 року виконав у повному обсязі. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 6.5 «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно до п. 5.7 «Правил користування платіжною карткою» Банк має право вимагати дострокового виконання борових зобовязань в цілому або у встановленій Банком частині у разі невиконання боржником своїх зобовязань. З наданого позивачем [PERSON] заборгованості за договором б/н від 05.10.2009 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом [PERSON] станом на 31.05.2016 року видно, що за вказаним кредитним договором наявна заборгованість на загальну суму 27152 гривень 10 копійок, яка складається з наступного: 7074 гривень 29 копійок заборгованість за кредитом; 16658 гривень 66 копійок заборгованість по процентам за користування кредитом; 1650 гривень 00 копійок заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень 00 копійок штраф (фіксована частина); 1269 гривень 15 копійок штраф (процентна складова). Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою ним до винесення рішення. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання якихв изначений моментом вимоги (в тому числі, про дострокове погашення кредиту), перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатип роцентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Враховуючи те, що ПАТ КБ «ПриватБанк»\~ має право предявити вимогу\~ дострокового повернення заборгованості за кредитним договором у випадку невиконання боржником обовязків, визначених Договором, то перебіг позовної давності починається з моменту прострочення визначеної чергової щомісячної виплати, а саме з наступного дня після граничного строку повернення чергової виплати по кредитній заборгованості. Згідно ч. 1 ст.257ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, окрім вимог про стягнення пені, для яких, в силі вказівки п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, встановлено спеціальний скорочений строк позовної давності 1 рік. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 01.06.2011 року в [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором від 05.10.2009 року. Таким чином 01.06.2011 року позивач дізнався про порушення свого права, та як наслідок розпочався перебіг позовної давності щодо звернення до суду з приводу примусового стягнення заборгованості. Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З розрахунку заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], вбачається, що з моменту виникнення першої прострочки виконання кредитних зобовязань, а саме з 01.02.2011 року відповідач також здійснювала погашення заборгованості. Останнє погашення заборгованості за наданим кредитом [PERSON] здійснила 03.10.2013 року. Саме з цього часу розпочався новий перебіг позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Враховуючи, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України, то відповідачем предявлено вимогу до суду щодо стягнення заборгованості за кредитом, а також за процентами за кредитом в межах встановленої законом позовної давності. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З постанови Верховного Суду України від 19.11.2014 року\~ по справі №6-160цс14 вбачається, що правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення\~ обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. В даному випадку, цей строк охоплює\~ період часу з 11.07.2015 року (останні 12 місяців, що передують даті пред'явлення позову) по 11.07.2016 рік (дата пред'явлення позову). Таким чином, враховуючи те,\~ що розмір пені та штрафів, обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду, у межах строку позовної давності, він становить\~ 600 гривень, оскільки згідно виписки, наданої позивачем додатково 24.05.2017, за вказаний період відповідачу нараховувались щомісяця по 50 гривень пені. Отже, загальна сума кредитної заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача складає: 7074,29+16658,66+600= 24332,95 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України\~ стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial