Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 лютого 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 14334,74 грн. Обґрунтовує свої вимоги тим, що з 08.07.2016 року по 17.07.2017 року вона працювала у АТ "Українська залізниця" провідником службово-технічного вагону виробничого підрозділу «Локомотивне депо Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». З березня 2017 року заробітна плата не виплачується. На даний час за її даними у відповідача мається заборгованість по заробітній платі, яка складається з: суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 17481,41 грн. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 14334,74 грн.) Ухвалою суду від 02 вересня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання. З відзиву, наданого представником відповідача, вбачається, що останній не погоджується з позовною заявою, з огляду на те, що 16.03.2017 року, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати не відбувалося. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. Також вказує, що останнє нарахування заробітної плати позивачу проведено за першу половину березня 2017 року в сумі 243,00 грн. і вона станом на 02.10.2019 року не отримана позивачем. Зазначає, що надана позивачем довідка підписана [PERSON] , який відповідно до наказу №342ДН-ос від 15.05.2017 року звільнений з 15.05.2017 року з посади начальника виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо», що ставить під сумнів надану позивачем довідку про заборгованість з заробітної плати за період з березня по липень 2017 року. Вважає, що слід відмовити у задоволенні позову [PERSON] , крім не отриманого авансу в сумі 243,00 грн. В судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте у відзиві просив розглянути справу за його відсутності. Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки [PERSON] з 18 липня 2016 року по 17 липня 2017 року, остання перебувала у трудових відносинах з відповідачем, обіймала посаду провідника вагону у виробничому підрозділі «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17 липня 2017 року [PERSON] звільнено із займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (а.с. 8-11). Згідно висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, ст.ст.115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області; тривалими перервами в роботі транспорту, регламентованими умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою є ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», вони об`єктивно впливають на її обов`язки, передбачені законодавством України про працю, зокрема ст.ст.115, 116 КЗпП України та унеможливлюють їх виконання. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов`язальної сторони, якою є ПАТ «Українська залізниця регіональна філія «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» за невиконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема ст.ст. 115, 116 КЗпП України, враховуючи субсидіарне застосування ст.4 КЗпП України та ст.ст.9, 263, 617 ЦК України. Відповідно до зазначеного висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» до виробничих потужностей та іншого майна за адресою: м . Донецьк , вул . Артема , 68, в тому числі, до оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з-під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ «Українська залізниця» виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно зі ст.ст.47, 83, 115, 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок. Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200, прийнятої у відповідності до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі, на базі Державного підприємства «Донецька залізниця», згідно додатку № 1. 21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця». «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства. Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в її трудовій книжці. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблено відповідачем. Таким чином, суд вважає, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст.ст. 94, 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган мають виплачувати заробітну плату за виконану роботу та не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективними договорами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору, а згідно зі ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», позивач перебувала з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, але при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду з прав людини та нормам діючого законодавства України. Як вбачається з роз`яснень викладених у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року, до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. На підтвердження нарахованої але не виплаченої заробітної плати позивачем надано суду довідку за період з березня по липень 2017 року, в якій: за березень 2017 року всього нараховано - 3060,82 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за березень - 2509,87 грн., за квітень 2017 року всього нараховано - 1988,15 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за квітень - 1630,28 грн., за травень 2017 року всього нараховано - 2079,70 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за травень - 1705,35 грн., за червень 2017 року всього нараховано - 2079,70 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за червень - 1705,35 грн., за липень 2017 року всього нараховано - 8273,04 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за липень - 6783,89 грн. (а.с. 12). Судом встановлено, що вказана вище довідка підписана керівником [PERSON] та В.о. головного бухгалтера К .В. Лутченко (а.с. 12). Відповідно до наказу №342ДН-ос від 15.05.2017 року [PERSON] звільнений з 15.05.2017 року з посади начальника виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с. 27). З вищевикладеного вбачається, що [PERSON] будучи звільненим із займаної посади 15.05.2017 року, не мав повноважень щодо підписання довідки, згідно якої позивачу нараховано заробітну плату по липень 2017 року включно, як начальник виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо». Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Тому, суд вважає довіку, яка надана позивачем, про нараховану їй заробітну плату за період з березня по липень 2017 року недопустимим доказом та не її бере до уваги. Водночас, з наданої відповідачем довідки про доходи, вбачається, що лише за березень 2017 року [PERSON] нараховано всього 300.00 грн., до видачі 243.00 грн. (а.с.26). Крім того, представник відповідача у відзиві наголошує на тому, що станом на 02.10.2019 року позивачем не було отримано аванс у вказаному розмірі (243,00 грн. з урахуванням проведених утримань податків та внесків). Проте, згідно індивідуальних відомостей за формою ОК-5 по застрахованій особі [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , останній за березень 2017 року було нараховано заробітну плату в розмірі 3060,82 грн. (а.с. 42). Таким чином, наяві розбіжності у інформації, яка надана відповідачем, а саме довідці про доходи та індивідуальними відомостями за формою ОК-5 по застрахованій особі [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , якими спростовується позиція відповідача щодо розміру нарахованої позивачу заробітної плати за березень 2017 року. Тому, суд не приймає до уваги твердження відповідача стосовно того, що позивачу за березень 2017 року нараховано лише аванс в сумі 243,00 грн. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі лише за березень 2017 року в розмірі 3060,82 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 134 грн. 54 коп.

Outcome: partial