Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач - [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання договору іпотеки недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.01.2008 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON], укладено кредитний договір № 3.08012165, відповідно до якого, Банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в розмірі 455 252,75 доларів США. З метою забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», [PERSON] і [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] і [PERSON] передали в іпотеку належне їм нерухоме майно - будинок жилою площею 70,30 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0757, на якій розташований вказаний будинок. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергієм Павловичем. Враховуючи, що [PERSON], [INFO], є малолітньою, позов подано її матір'ю - [PERSON]. Позивач вважає, що вказаний договір підлягає визнанню недійсним у зв'язку з тим, що укладений з порушенням прав малолітньої, а саме - без дозволу органів опіки та піклування батькам на укладання договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, що є обов'язковою, а саме на укладання договору іпотеки. Також зазначила, на момент укладення оскаржуваного договору, малолітня [PERSON] проживала у домі, який був переданий в іпотеку, а отже вважає, що спірний договір порушує її права. На підтвердження цього позивач надає довідки та виписки Дитячої клінічної лікарні Солом'янського району міста Києва, а також довідку дошкільного навчального закладу № 313. Вважає, що з вищенаведених підстав іпотечний договір підлягає визнанню недійсним. З урахуванням викладеного просила позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що вимоги є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, надав суду письмові заперечення, якими просив у позові відмовити повністю, посилаючись на те, що на момент укладення іпотечного договору, відповідачем [PERSON] було надано довідку форми №3 від 16.01.2008 року, яка свідчить про те, що в будинку [ADDRESS], зареєстровані він та відповідач [PERSON]. Крім того, надав суду копії нотаріально посвідчених заяв відповідачів [PERSON] та [PERSON] від 30.01.2008 року, якими вони стверджують, що не мають дітей віком до 18 років, яким вони є батьком, та жодна дитина віком до 18 років не має права власності або права користування нерухомим майном, а саме - земельну ділянку площею 0,0757, що розташована за адресою: [ADDRESS] та будинок жилою площею 70,30, розташований на цій земельній ділянці, загальною площею 100,00 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS]. Також просив застосувати строк позовної давності. На підставі викладеного, просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON], треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, в судове засідання двічі не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому суд на підставі ст.. 169 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність , оскільки повторна неявка не перешкоджає розгляду справи. Служба у справах дітей Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явились, просила слухати справу у їх відсутність, не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № 3.08012165, відповідно до якого, Банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в розмірі 100 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за його користування в розмірі 9,99% річних. 30 січня 2008 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір № 3.08012165, відповідно до умов якого [PERSON], [PERSON] передали в іпотеку належне їм нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0757, що розташована за адресою: [ADDRESS] та будинок жилою площею 70,30 кв.м., загальною площею 100,00 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Як вбачається з вказаного іпотечного договору № 3.08012165 спірний будинок належить іпотекодавцям: [PERSON], [PERSON] по ? частині кожному, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 15.03.1989 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори , за реєстровим номером 9н- 325, зареєстрованого 15.06.1989 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації та записане в реєстровій книзі за № 27919, та знаходиться в спільній частковій власності. Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення оспорюваного іпотечного договору малолітня [PERSON], права власності на предмет іпотеки не мала. Позивачка [PERSON], що діє в інтересах малолітньої [PERSON] звернулася до суду з позовом та вказала, що при укладенні вказаного іпотечного договору були порушені права її доньки , яка хоча і не була зареєстрована за вказаною адресою та не була власником майна, однак мала право користування вказаним будинком та при укладенні оспорюваного правочину мала бути згода органу опіки та піклування. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом»янського районного управління юстиції у м. Києві. Батьками малолітньої згідно свідоцтва є [PERSON]- відповідач та [PERSON]- позивач в інтересах малолітньої. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я в якому вона проживає. Правочин, що вчиняється батьками( усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, як зазначено у частині 6 статті 203 ЦК України, у протилежному випадку такий правочин є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім»ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Згідно зі ст.. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житлом відповідно до закону - нотаріус для встановлення факту користування майном витребує довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово- експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Право користування майном члена сім»ї власника житла пов»язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис до будинкової книги. Згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником(співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується/заставляється. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» встановлено, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Згідно зі ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна та визнає неприпустимим зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. ст. 1,6,9,61 ЖК України, ст.. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності. Місцем проживання дитини до дев»яти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Для вчинення будь - яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний дозвіл органів опіки та піклування. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, попередня згода повинна бути надана щодо будь-яких правочинів, право власності на яке, або право користування яким мають неповнолітні діти. Згідно з ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. У відповідності до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов»язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові, зобов»язання. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON], на момент укладення іпотечного договору, був зареєстрований в будинку [ADDRESS]. З пояснень сторін та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] , які відповідно до положень ст.. 57 ч.1, ст..58 ЦПК України є належними доказами у справі, за вказаною адресою на момент укладення договору іпотеки, тобто у 2008 році, проживали і [PERSON], дружина відповідача та їх малолітня дочка [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються також і випискою з історії розвитку дитини від 14.05.2010 року та обмінною картою [NUMBER] згідно якої [PERSON] була виписана за адресою проживання в будинку [ADDRESS], а також довідкою дошкільного навчального закладу № 313, згідно, якої вона з 01.09.2010 року по 30.05.2013 відвідувала дошкільний навчальний захід та значилася як проживаюча за адресою в будинку [ADDRESS]. Тобто суд приходить до висновку, що малолітня [PERSON] на момент укладення оспорюваного правочину користувалася жилою площею в будинку [ADDRESS]. Відтак, батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування розпоряджатися майновими правами дітей. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що місцем проживання малолітньої [PERSON] на момент укладення іпотечного договору було місце проживання її батьків, а саме в будинку [ADDRESS]. За таких обставин суд приходить до висновку, що договір іпотеки № 3.08012165 від 30.01.2008р. в частині укладення його між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] був укладений з порушенням прав малолітньої [PERSON] на користування житлом, що має наслідком визнання цього правочину недійсним. При цьому суд поділяє позицію Банку щодо відсутності його вини у недотриманні вимог законодавства при укладення договору іпотеки, проте дана обставина не може бути підставою для відмови у захисті порушених прав малолітньої [PERSON] , в інтересах якої заявлений позов. Разом з тим, ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання вимог про те, що зміст правочину, не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, як зазначено у частині 6 статті 203 ЦК України, у протилежному випадку такий правочин є нікчемним. Згідно зі статтею 32 ЦК України, статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до п. 44 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь - які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про визнання недійсним договору іпотеки № 3.08012165 від 30.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. в частині його укладення між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] Що стосується визнання недійсним договору іпотеки № 3.08012165 від 30.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. в частині його укладення між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] слід зазначити наступне. Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Права, свободи та інтереси фізичних осіб захищаються у спосіб, визначений законами України. Так, позивач посилається на ту обставину, що договір є недійсним і в частині його укладення між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] з тих же підстав, пояснюючи це тим, що долі у власності не виділені, та малолітня, виходячи з цього має право користування всім будинком. Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку, що вони спростовують твердження позивача, що іпотечний договір в частині укладення його між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] порушує права малолітньої особи, яка проживає у будинку [ADDRESS], оскільки на момент укладання спірного договору долі в будинку були виділені та в цій частині укладення договору згоди органу опіки та піклування не потрібно.

Outcome: partial