Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 листопада 2017 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Жмеринське підприємство «Експрес» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, який мотивовано тим, що він працював у цьому товаристві слюсарем по ремонту рухового складу з 18 травня 2016 року. 30 червня 2017 року був звільнений на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. Причиною звільнення стало те, що 21 січня 2017 року із ним стався нещасний випадок на виробництві. Внаслідок отриманих травм він вимушений був проходити курс лікування у Жмеринській ЦРЛ та лікарні ім. М.І. Пирогова. Після лікування рішенням МСЕК від 30 травня 2017 року йому встановлено третю групу інвалідності та визначено ступінь втрати працездатності у 25%. Через отримані травми він вимушений періодично знаходитися на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Заподіяна йому моральна шкода випливає із трудових правовідносин і вважає, що має бути відшкодована роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Полягає ця шкода у фізичному болі, стражданнях, які він зазнав під час травмування, в період лікування та в теперішній час. Перебуваючи на лікуванні, він не міг вести повноцінний спосіб життя, відчував фізичний біль та страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Все це постійно позначалося на його душевному стані. Його життя після отримання травми зазнало суттєвих змін, він був звільнений з роботи у звязку із неможливістю за станом здоровя продовжувати дану роботу, яка була його єдиним джерелом існування. Його постійно турбує біль у травмованій руці, через що він вимушений періодично звертатися до лікарів, проходити відповідне лікування. Оскільки на його утриманні перебуває сімя, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вважає, що зазначені обставини дають йому підстави стверджувати, що відповідачем заподіяно йому моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 250000 гривень. Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач виходить із того, що до досягнення пенсійного віку він не зможе фізично працювати і отримувати навіть мінімальну заробітну плату, а тому просить стягнути із відповідача у відшкодування завданої йому моральної шкоди 250000 гривень (а.с.1-4). Відповідачем ТОВ «Жмеринське підприємство «Експрес» 27 листопада 2017 року подано заперечення на позов [PERSON], відповідно до яких представник товариства вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки підприємство будь-якої шкоди позивачу не завдавало, тому відсутня вина за завдання такої шкоди. Зокрема: відповідно до акту про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом, [PERSON] форми Н-1 від 9 лютого 2017 року нещасний випадок стався з вини позивача, який порушив пункт 2.1 Інструкції по охороні праці для слюсаря рухомого складу №44-01 від 4 листопада 2016 року та норми Закону України «Про охорону праці»; також після проходження лікування позивач приступив до виконання своїх функціональних обовязків, в подальшому на підставі власної заяви вибув у щорічну відпустку з 6 червня 2017 року по 30 червня 2017 року. Вийшовши з відпустки, позивач подав заяву про звільнення з підприємства за угодою сторін. Тобто, підставою для звільнення стало бажання самого позивача, а не виробнича травма на підприємстві. А тому представник відповідача вважає, що підприємство не чинило перешкоди щодо подальшої трудової діяльності цього працівника, тому підприємством не були порушені права позивача; також позивачем не було надано доказів того, що він до досягнення пенсійного віку не може працювати і отримувати мінімальну заробітну плату. Хоча встановлена йому третя група інвалідності надана лише на один рік та ця група інвалідності є робочою; також вважає, що позивачем не надано доказів його моральних страждань та які він прикладає додаткові зусилля для організації свого життя, не надано доказів наявності у позивача сімї, яка перебуває на його утриманні. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 40-42). Ухвалою суду від 14 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 20 грудня 2017 року продовжено судовий розгляд по суті за правилами ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року. Підготовче судове засідання проведено 20 грудня 2017 року, справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав позов за викладених у ньому обставин, зазначивши, що в позові допущено описку щодо дати, коли з ним стався нещасний випадок на виробництві, оскільки подія відбулася 27 січня 2017 року, а не 21 січня 2017 року, як вказано у позовній заяві. Підтвердив, що нещасний випадок стався з ним за обставин, викладених у акті форми Н-1 про нещасний випадок під час оббивання льоду кувалдою з люків піввагону, коли він послизнувся, і кувалда випала з його руки на безіменний палець правої руки. Актами Н-1 та Н-5 даний випадок визнано виробничою травмою. Спричинена йому моральна шкода полягає у тому, що він не може як раніше працювати, заробляти гроші, утримувати себе та сімю. За своїми посадовими обовязками він не має збивати лід з вагонів, а виконував цю роботу, так як отримав наказ від бригадира та майстра на виконання робіт. Після отримання травми він чотири місяці носив гіпс. Після лікування пройшов МСЕК та йому було встановлено 3 групу інвалідності на один рік. Спеціальність у нього робітнича, спеціальної освіти він немає, а після такої травми йому заборонено працювати на робітничих посадах. Через отриману травму у нього розпалася сімя, оскільки не було можливості заробляти кошти на її утримання, робота була його єдиним джерелом доходу. Також зазначив, що він отримав кошти від Фонду по втраті працездатності приблизно 5600 грн. Окрім того, щомісячно від Фонду він отримує 900 грн та від Пенсійного фонду 1450 грн пенсії по інвалідності. Від відповідача жодних коштів він не отримував. Підставою його звільнення з роботи стало те, що на його прохання його не було переведено на легшу роботу, а повернули на ту саму роботу, внаслідок чого він вимушений був звільнитися. А оскільки він юридично необізнаний, тому написав заяву про звільнення за власним бажанням. Представник позивача [PERSON] також підтримав позов, додатково зазначивши, що відповідальність за створення безпечних умов праці законодавством покладено на роботодавця. Однак роботодавець не забезпечив належні умови праці, і вина роботодавця доведена проведеним внутрішнім розслідуванням, внаслідок чого були складені відповідні акти. Тому вважає, що адміністрацією підприємства було порушено трудові права працівника позивача, оскільки недотримання норм трудового законодавства стало причинним звязком між неправомірними діями роботодавця та нещасним випадком і отриманням позивачем травми. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] підтримали раніше подані заперечення. Додатково представник відповідача [PERSON] пояснив, що в актах, крім визнання вини самого позивача, визнано вину і майстра в тому, що той не вслідкував за дотриманням позивачем норм з охорони праці. Однак у майстра у підпорядкування багато працівників, і він фізично не може стежити за кожним з них. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. У судовому засіданні установлено, що позивач [PERSON] станом на 27 січня 2017 року працював слюсарем по ремонту рухомого складу «ТОВ Жмеринське підприємство «Експрес» ВВЦ та мав стаж роботи за професією 10 місяців 2 дні, загальний стаж 23 роки 7 місяців, що підтверджується копією повідомлення про нещасний випадок №123 від 31 січня 2017 року. Відповідно до цього повідомлення щодо стислого опису обставин і ймовірних причин нещасного випадку зазначено, що 27 січня 2017 року біля 11-30 год слюсар ВВЦ [PERSON] при вибиті люка піввагона отримав травму у виді багатосколкового перелому основної фаланги четвертого пальця. Причиною нещасного випадку зазначено як особисту необережність (а.с. 7). Позивачем [PERSON], газорізчиком [PERSON], начальником ВВЦ «Жмеринське підприємство «Експрес» [PERSON], бригадиром ВВЦ [PERSON] були надані письмові пояснення з приводу отримання слюсарем [PERSON] 27 січня 2017 року виробничої травми на ТОВ «Жмеринське підприємство «Експрес» (а.с. 25, 26, 27, 28, 29). Із копії висновку про важкість виробничої травми від 31 січня 2017 року за №203, виданого КУ «Жмеринська центральна районна лікарня» вбачається, що [PERSON] 27 січня 2017 року поступив до поліклінічного відділення даного медичного закладу із діагнозом багатосколковий перелом основної фаланги IV пальця (а.с.12).. Відповідно до копії протоколу №2 зустрічі членів комісії з розслідування нещасного випадку з потерпілим від 1 лютого 2017 року голова комісії [PERSON] повідомив, що наказом директора ТОВ «Жмеринське підприємство «Експрес» №17 від 1 лютого 2017 року було створено комісію з розслідування нещасного випадку зі слюсарем [PERSON] 27 січня 2017 року (а.с.11). Відповідно до копії протоколу №1 оперативної наради на ТОВ «Жмеринське підприємство «Експрес» від 3 лютого 2017 року з приводу випадку виробничого травмування слюсаря по ремонту рухомого складу [PERSON], який стався 27 січня 2017 року біля 11-30 год, за результатами оперативної наради постановлено оголосити догану майстру ВВЦ [PERSON] за недостатній контроль за безпечним виконанням робіт по ремонту люків піввагонів, чим порушено посадову інструкцію №01/34 від 1 червня 2016 року; щодо слюсаря [PERSON] : по виходу на роботу розглянути питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за порушення Інструкції з охорони праці для слюсаря по ремонту рухомого складу №44-01 від 4 листопада 2016 року; начальникам цехів, дільниць, майстрам встановити постійний контроль за безпечним виконанням виробничих завдань різних видів робіт, провести позаплановий інструктаж з охорони праці по випадку травмування слюсаря по ремонту рухомого складу [PERSON], вказавши на обставини та причини випадку травмування; службам підприємства постійно і вчасно забезпечити цехи, відділи нормативною документацією, інструкціями всіх видів, наказів, правил, положень та інше, які потрібні для виконання посадових обовязків (а.с.8-10). Відповідно до копії акту про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за формою Н-1 та затверджений директором ТОВ «Жмеринське підприємство «Експрес» 9 лютого 2017 року, 27 січня 2017 року об 11 годині 30 хвилин під час виконання робіт по відбиттю льоду з піввагонів на 14 залізничній колії збірного цеху на виконання наказу бригадира [PERSON] із слюсарем [PERSON] стався нещасний випадок під час відбивання льоду з люків піввагонів кусок льоду попав під ноги [PERSON] і він прослизнувся та впав, при цьому кувалда випала з рук і впала на праву руку. [PERSON] отримав травму. Причинами нещасного випадку зазначено невиконання посадових обовязків та невиконання вимог Інструкції з охорони праці. Також даним актом зазначено, що майстром [PERSON] та [PERSON] було допущено порушення посадових інструкцій щодо охорони праці та законодавства про охорону праці (а.с.13-16). Відповідно до копії акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) за формою Н-5 та затверджений директором ТОВ «Жмеринське підприємство «Експрес» 9 лютого 2017 року, за результатами розслідування комісія прийшла до наступного висновку: нещасний випадок зі слюсарем по ремонту рухомого складу 2-го розряду ТОВ «Жмеринське підприємство «Експрес» [PERSON] визнано пов'язаний з виробництвом, як такий, що стався під час виконання виробничих обовязків в робочий час на території підприємства. Також комісія прийшла до висновку, що неналежний контроль за безпечним виконанням робіт по відкриттю, ремонту люків піввагонів майстром ВВЦ [PERSON] призвели до нещасного випадку. Також до нещасного випадку призвело порушення самим [PERSON] Інструкції з охорони праці для слюсаря по ремонту рухомого складу (а.с.17-21). Відповідно до копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за рішенням обласної ЛКК від 16 травня 2017 року [PERSON] рекомендовано направити на МСЕК (а.с.22). Із копії виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 30 травня 2017 року [PERSON] визначено 25% втрати професійної працездатності, причина втрати професійної працездатності зазначено травма на підприємстві; встановлена третя група інвалідності (а.с. 23). 3 жовтня 2017 року позивачу [PERSON] було видано направлення до Вінницької обласної лікарні до лікаря ортопеда для вирішення питання оперативного лікування ушкодженого багатосколкового перелому основної фаланги 4 пальця правої кисті (а.с. 24). Відповідно до копії наказу №ESP00000062-0000000404 про надання відпустки слюсарю ВСЦ [PERSON] на підставі його заяви надано щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарні дні з 6 червня 2017 року по 30 червня 2017 року (а.с.43-44). Відповідно до копії наказу № ESP00000180-0000000404 від 30 червня 2017 року слюсаря ВСЦ [PERSON] звільнено з підприємства за пунктом 1 статті 36 КЗпП України на підставі його заяви (а.с. 45-46). З копії обхідного листа працівника, який звільняється з підприємства від 30 червня 2017 року [PERSON] розрахувався із усіма службами підприємства та не має перед підприємством заборгованості (а.с.47). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Водночас суд відхиляє як доказ копію протоколу огляду місця, де стався нещасний випадок від 1 лютого 2017 року зі слюсарем ВВЦ «Жмеринське підприємство «Експрес» [PERSON], (огляд проведено 1 лютого 2017 року, місце травмування знаходиться на території підприємства по 14 залізничній колії збірного цеху підприємства. На момент огляду провести детальний огляд місця події неможливо у звязку із тим, що плановий потік вагонів на позиції змінено, але територія підлоги на 14 колії біля вагону рівна та чиста, підхід до вагону вільний), оскільки огляд місця події проведено не у день, коли стався нещасний випадок, а згодом, і не підтверджено, що погодні умови та інші умови були аналогічні тим, що були у день, коли стався нещасний випадок, тобто 27 січня 2017 року (а.с.6). Суд також не приймає до уваги надане суду позивачем в день винесення рішення Повідомлення підприємству про результати огляду медико-соціальною експертною комісією, в якому вказано, що позивачу рекомендоване працевлаштування за новою професією охоронник, сторож, комірник, оскільки це повідомлення виписане 30 травня 2017 року, має рекомендаційний, а не застережний характер. При цьому, на думку суду, робота охоронника чи сторожа не може вважатись роботою з полегшеними умовами праці (а.с.63). Копія рішення суду про розірвання шлюбу позивача з його дружиною не може бути одним з доказів заподіяння йому моральної шкоди у звязку з отриманням травми на виробництві, оскільки це рішення винесене 23 січня 2017 року до отримання ним такої травми, а може свідчити про тривалий характер спірних сімейних стосунків (а.с.57). Відповідно до вимог статей 1, 3, частини четвертої статті 43, частин першої та другої статті 46 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Згідно з частинами першої та другої статті 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено частиною третьою статті 153 КЗпП України. Аналогічне положення міститься і в статті 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якого роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці. Згідно зі статтею 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 237-1 цього ж Кодексу відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За правилами, передбаченими частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною першою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. На аналогічні норми права посилається і позивач. Нещасний випадок з позивачем [PERSON]С стався 27 січня 2017 року при виконання ним трудових обовязків, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 237-1 КЗпП України. Дослідженні судом докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіяло йому моральні та фізичні страждання. Суд вважає, що пошкодження пальця руки при падінні на нього кувалди призвело до різкого фізичного болю, що вже є моральною шкодою в контексті статті 23 ЦК України. Подальші події тривале лікування та інвалідність також є наслідком отриманої травми і також призвело до моральних страждань. І з цих же підстав суд не бере до уваги підстави, з яких представники відповідача заперечували щодо даного позову з мотивів не доведення позивачем факту заподіяння моральної шкоди та відсутності вини підприємства. Разом з цим, факт обмеження позивача можливості вести активний спосіб життя та втрати нормальних звязків і вимагання у звязку з цим додаткових зусиль для організації свого життя суд вважає недоведеним, оскільки він розірвав шлюб до отримання травми, звільнився з роботи за власним бажанням, а не у звязку з неможливістю надалі виконувати ту ж роботу, що підтверджується його заявою про звільнення за власним бажанням та наказом про його звільнення за пунктом 1 статті 36 КЗпП України. При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги також ступінь вини підприємства та позивача у настанні нещасного випадку, яку суд вважає обопільною; ступінь втрати [PERSON] професійної працездатності - 25%, що 3 група інвалідності є так званою «робочою» групою і не перешкоджає позивачу працевлаштуватись та отримувати грошову винагороду за свою роботу. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з положень статті 23 ЦК України та роз'яснень, які містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» : розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд враховує, що позивач тривалий час лікувався, зазнав фізичних страждань у звязку з отриманням травми та фізичного болю, не втратив заробіток у звязку з втратою працездатності, а також відсутність відомостей на день розгляду справи щодо можливості відновлення працездатності з урахуванням встановлення інвалідності не безстроково. Тому, виходячи з принципів виваженості, розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. При цьому суд не погоджується із доводами позивача щодо неможливості ним працювати та отримувати навіть мінімальну заробітну плату, як на обґрунтування заявленої ним до відшкодування суми моральної шкоди в розмірі 250000 гривень, оскільки доказів цьому позивачем суду не представлено, а із виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 30 травня 2017 року не вбачається заборони або обмеження трудової діяльності, а датою переогляду визначено 1 червня 2018 року (а.с.23). Згідно з вимогами частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати по сплаті судового збору на суму 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від його сплати при подачі цього позову до суду.

Outcome: partial