Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що вона являється власницею житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 20.10.2017р., посвідченого Жашківською державною нотаріальною конторою. Відповідач у справі [PERSON] доводиться позивачці батьком та зареєстрований у її житловому будинку, але фактично з 2016 року у ньому не проживає. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням про добровільне зняття з реєстраційного обліку з належного їй будинку, але останній відмовляється. Оскільки місце проживання відповідача й надалі зареєстроване у будинку позивачки, вона позбавлена можливості розраховувати на належну реалізацію своїх повноважень як власника житлового будинку. За вказаних обставин [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться по [ADDRESS] , та зобов`язати Тетерівську сільську раду Жашківського району Черкаської області зняти його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвоката Диба І.Я. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що він час від часу поживає у будинку дочки, йому не має куди «приписатися». У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Тетерівської сільської ради Жашківського району Черкаської області Козюбра В .О. послався на розсуд суду. У судовому засіданні допитана в якості свідка позивачка [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її батьком. Спочатку з ним були нормальні стосунки, а потім зіпсувалися. З 2016 року відповідач живе з [PERSON] по [ADDRESS] . У них двоє дітей. Їй відомо, що [PERSON] веде господарство, вирощує свиней і продає на ринку. Неодноразово звертався за допомогою до [PERSON] і її чоловіка. І вони допомагали. [PERSON] хотіла отримати субсидію і звернулася до відповідача, щоб той виписався. Відповідач відмовився і сказав, що буде там жити. Ніколи не було такого, щоб поставили нові двері чи міняли замки. Ключі [PERSON] ніколи не просив. Після прохання виписатися відповідач почав приходити у нетверезому стані, погрожувати, викликати поліцію, так як хоче жити у хаті [PERSON] У 2017 році [PERSON] разом з матір`ю зробила ремонт, садили город. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На підставі ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №101014262 від 20.10.2017р. вбачається, що [PERSON] згідно договору дарування від 20.10.2017р. являється власницею житлового будинку, що розташований на приватизованій земельній ділянці по [ADDRESS] . З акту обстеження від 07.10.2019р. вбачається, що [PERSON] проживає у власному житловому будинку, який був подарований [PERSON] . [PERSON] зареєстрований у будинку, але не проживає в ньому. Проживає без реєстрації в будинку дружини. Мати - [PERSON] теж зареєстрована у будинку, але проживає у м. Київ. На підставі ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позивач має право вимагати визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Статтею ст.71 ЖК України передбачено, що якщо особа не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин, така особа за рішенням суду може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщення. У відповідності до ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі повного і всебічного з`ясування обставин, на які посилалися позивачка та відповідач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в ході судового розгляду, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно п.3.1 Розділу ІІІ Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого 18.12.2012р., зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Тетерівської сільської ради Жашківського району Черкаської області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial