Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, ФОП [PERSON], про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення майнової і моральної шкоди, мотивуючи слідуючими підставами. В квітні 2014 року позивач вирішив придбати шість металопластикових вікон для свого будинку. З цією метою 22 квітня 2014 року в м. Чернігові він уклав договір купівлі-продажу № 4/3 з фізичною особою-підприємцем [PERSON]. Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов'язувався передати у власність покупцю, тобто позивачу, а покупець прийняти та оплатити металопластикові конструкції в кількості, формі, розмірі, кольорі згідно Специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору. Вартість товару відповідно до п. 1.2 Договору складає 8360 (вісім тисяч триста шістдесят) гривень. У відповідності до п. 2.1 Договору відповідач зобов'язаний був передати йому товар не пізніше 30. 12.2014 року за умови проведення ним попередньої оплати згідно п. 3.2 Договору, тобто 100% передоплати вартості товару. 18.12.2014 року позивачем були передані гроші за товар в сумі 8360 гривень працівнику ФОП [PERSON] - [PERSON], що підтверджується розпискою, написаною останнім та переданою позивачу. На розписці мається печатка ФОП [PERSON]. До цього часу умови Договору відповідачем не виконані, відповідач не виготовив та не передав замовлені вікна. Позивач неодноразово телефонував відповідачу про необхідність виконання договору, але останній тільки обіцяє, що замовлення буде виконано, але не виконує його. На думку позивача під час укладання та виконання договору купівлі-продажу відповідачем були порушені приписи Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів». Виходячи з встановленого кола суб'єктів правовідносин, позивач, як фізична особа, що замовила продукцію для особистих побутових потреб, відноситься до такої категорії як споживач. Відповідно до ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України у разі відмови продавця передати проданий товар, покупець має право відмовитись від договору купівлі-продажу. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 Цивільного кодексу України визначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язань, доказується позивачем. Цей розмір визначений на підставі розписки про отримання грошових коштів відповідачем з зазначенням призначення грошей - за металопластикові вікна. Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. На теперішній час у зв'язку зі збільшенням курсу долара США до гривні порівняно з квітнем 2014 року, вартість шести вікон тієї ж фірми та конструкції, які мені мав поставити відповідач, складає 11557 гривень. Якщо в квітні 2014 року за 8360 гривень позивач міг придбати шість вікон, то на даний час за ці ж гроші шість вікон позивач вже не купить, так як вони коштують на багато більше. Таким чином, щоб зараз придбати шість вікон позивач має ще понести додаткові витрати в сумі 3197 гривень, тобто різницю між ціною в квітні 2014 року та в грудні 2014 року. В зв'язку з цим відповідач має відшкодувати позивачу додаткові витрати, які він має понести, у вигляді різниці в ціні вікон в сумі 3197 гривень. У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п. 6.2 Договору в разі порушення договору продавцем по строку передачі товару, останній сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від ціни недопоставленого товару. Відповідач повинен сплатити пеню за період з 31.12.2014 року по 22.01.2015 року в розмірі 147,50 гривень. Внаслідок порушення відповідачем прав позивача, йому заподіяно моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього. Зокрема це виразилося в щоденних переживаннях, поганому сні. Через даремне витрачання коштів у сумі більше 8000 гривень він щодня чує багато дорікань від своїх рідних, друзів, через що він не може вільно спілкуватися з ними, оскільки в розмовах завжди зачіпається вищевказана тема. Ця історія з замовленням вікон приносить багато незручностей в його житті через те, що в нього зараз немає ані вікон, ані грошей, тим більше, що сума у 8360 гривень є дуже значною для позивача. Моральну шкоду, заподіяну позивачу, він оцінює в 10000 гривень. У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та додатково показав, що Договір був складений 22 квітня 2014 року, кошти за вікна він передав 18 грудня 2014 року, але у зазначений строк, а саме до 30 грудня 2014 року, та навіть до даного часу відповідач не виконав умови договору, не передав товар - вікна металопластикові. Як вказав, позивач у своїх додаткових поясненнях, моральна шкода обумовлюється тим, що у період з квітня 2014 року по січень 2015 року, він душевно страждав, йому доводилось їздити до міста Чернігова та вимагати у відповідача кошти, який обіцяв, але не виконував вимоги договору. Такі поїздки несуть грошові витрати. У нього неспокійний сон. Як зазначено у позовній заяві, йому доводиться слухати дорікання від своїх рідних, друзів, через що він не може вільно спілкуватись з ними, оскільки в розмовах завжди зачіпається вищевказана тема. Просить стягнути також сплачені кошти за публікацію оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» 420 гривень. Відповідач фізична особа - підприємець [PERSON] у судове засідання не з'явилась, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання шляхом публікації оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий кур'єр» від 03 квітня 2015 року № 61 (5435), заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не подала, причини своєї неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково, враховуючи слідуючі підстави. По справі доведено, що позовні вимоги позивача у частині стягнення сплачених коштів за шість металопластикових вікон на суму 8360 гривень, ґрунтуються на вимогах закону та слідуючих доказах, а саме : · даними паспорту позивача по справі, згідно яких [PERSON] народився [INFO], зареєстрований [ADDRESS] (а. с. 3); · даними картки фізичної особи - платника податків ДПІ у Семенівському районі, згідно якої [PERSON] одержав ідентифікаційний номер - [NUMBER]; (а.с.4); · даними розписки від 18.12.2014 року, згідно якої [PERSON] отримав кошти в сумі 8360 гривень від [PERSON] за металопластикові вікна для передачі [PERSON] (а.с.5); · даними договору купівлі - продажу №4/3 від 22 квітня 2014 року з фізичною особою-підприємцем [PERSON], з додатком до нього (а.с.6-14); Вимоги позивача про стягнення ще додатково 3197 гривень, на його думку за різницю між ціною у квітні 2014 року та в грудні 2014 року не заслуговують на увагу враховуючи, що за вартість вікон позивач сплатив не у квітні 2014 року, а у грудні 2014 року, і саме це підтверджено даними письмової розписки , згідно яких 18 грудня 2014 року позивач передав через [PERSON] гроші у сумі 8360 гривень для ФОП [PERSON]. Це не заперечує позивач. Окрім того, такі зобов'язання не передбачені вимогами Договору між сторонами і не ґрунтуються на вимогах закону. Позивач ставить у позові вимоги про стягнення з відповідача пені (неустойки) у сумі 147 гривень 50 копійок, мотивуючи тим, що така вимога передбачена пунктом 6.2 Договору. Суд вважає за необхідне звернути увагу на слідуюче. Частиною 5 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. На думку суду, позивач помилково вважає, що має право на таку вимогу, адже у зазначеному пункті Договору вказано, що «в разі порушення Договору Продавцем по строку передачі Товару, останній сплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від ціни недоставленого Товару.» (а.с.6); Тобто, аналіз вищенаведеної норми та пункту Договору свідчить, що виконавцем сплачується неустойка (пеня) в разі невиконання, прострочення виконання зобов'язання, що не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Закон не передбачає сплату покупцеві неустойки на його вимогу при розірванні Договору. У Договірі укладений між сторонами, такий вид відповідальності також не передбачений. Вирішуючи позовні вимоги у частині стягнення, на думку позивача, завданої йому моральної (немайнової) шкоди на суму 10 000 гривень, суд вважає за необхідне відмовити у цій частині позову, з огляду на таке. Згідно постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) шкоди» спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції, у випадках, передбачених нормами цивільного законодавства та іншими законодавчими актами, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону № 3390-УІ від 19 травня 2011 року, який набрав чинності з 16 вересня 2011 року) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Позивачем не доведено, що моральну шкоду завдано внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), яка у зазначений період реалізована відповідачем та яку позивач у цей період придбав, замовив або якою користувався для задоволення своїх особистих потреб. В даному випадку суть спірних позовних вимог зводиться до повернення грошової вартості замовленої продукції, а не повернення, чи придбання самої продукції у відповідача. Окрім того, аналізуючи чим саме позивач обумовлює завдання моральної шкоди - душевні страждання з протиправною поведінкою, поганому сні, дорікання рідних, друзів, витрати на поїздки до міста Чернігова, суд дійшов висновку, що таке обґрунтування завдання моральної (немайнової) шкоди не ґрунтуються на законі і не може вважатись моральною (немайновою) шкодою у розумінні вимог закону ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; Позивачем сплачені кошти за оголошення про судовий виклик відповідача у судове засідання у газеті «Урядовий кур'єр», що підтверджується даними квитанції про сплату 420 гривень. Тому суд вважає за необхідне задовільнити вимоги позивача. Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial