Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернувся\~до Новопсковського\~районного суду\~Луганської області\~з позовом\~до відповідача,\~в якому\~просить стягнути\~з останнього\~на свою\~користь заборгованість\~за кредитним\~договором №б/н\~від 09.07.2009\~у розмірі\~100294,95\~грн., яка складається з: 1276,96 грн. заборгованість за кредитом, 88165,85 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафи 500 грн. (фіксована частина), 4752,14 грн. (процентна складова). Підставою свого позову позивач зазначає неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору №б/н від 09.07.2009. Зазначена цивільна справа перебувала в провадженні судді Новопсковського районного суду Луганської області Стеценко О.С. У зв'язку із закінченням терміну повноважень судді Стеценко О.С. із здійснення правосуддя 18.10.2018, на підставі розпорядження керівника апарату Новопсковського районного суду Луганської області від 18.10.2018 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2018, матеріали цивільної справи передані на розгляд судді Проньки В.В. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 22.10.2018 цивільна справа була прийнята до провадження судді Проньки В.В. та призначена до судового розгляду по суті з викликом сторін. 06 листопада 2018 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки позивачем не надано жодних доказів щодо кінцевого строку виконання зобовязання, хоча такий строк встановлений договором, а з дійсним позовом позивач звернувся до суду тільки 20.06.2018. Крім того, посилався на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту укладення спірного кредитного договору, а також доказів отримання ним грошових коштів у сумі 29000,00 грн. 20 листопада 2018 року представник позивача надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.07.2009 відповідач отримав кредит у розмірі 29000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Протягом дії вказаного кредитного договору відбувалася сплата щомісячних платежів по кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості. Оскільки питання щодо підписання відповідачем договору не відносяться до предмету заявленого позову, наявність тверджень відповідача про те, що підпис виконаний не ним, а іншою особою, не мають правового значення по даній справі. Доводи відповідача про те, що договір ним не укладався, можуть бути підставою для визнання його судом недійсним, однак позов про визнання кредитного договору недійсним відповідачем не заявлявся і предметом судового розгляду не був. Таким чином, вважає, що відсутні підстави для з'ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним у зв'язку із не підписанням договору, невідповідності даних у анкеті-заяві та встановлення будь-яких висновків з приводу їх існування при вирішенні спору про стягнення заборгованості. Позивач надав суду докази щодо наявності заборгованості за договором, відповідач, в свою чергу, не спростував докази надані банком щодо цього факту. Відповідачем також не доведено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа. Стосовно отримання відповідачем кредитних коштів та картки представником позивача надано до суду фото клієнта з картою, виписку по картрахунку, які, на її думку, є підтвердженням того, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Щодо строків позовної давності представник позивача зазначила, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 12.2016 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 12.06.2018 року до спливу строку позовної давності. У зв'язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності при зверненні до суду позивачем дотримано. Посилаючись на вказані обставини, просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позові, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов, в задоволенні позову просив відмовити повністю. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Заслухавши пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 09.07.2009 відповідач [PERSON] (далі відповідач, позичальник) отримав у ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого було ПАТ КБ «Приватбанк», на даний час правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» (далі позивач, банк), кредит у розмірі 29000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі - Умови), «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій містяться тарифи банку, підписана відповідачем 09.07.2009. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» за вих. № 30.1.0.0/2-20180613/752 від 20.11.2018, відповідач згідно кредитного договору № б/н від 09.07.2009 отримав картки №5577212906638344, №5577212909913223, № 5211537425921421, № 5211537343694613, остання з яких мала термін дії до останнього дня місяця 12.2016 року. Існування кредитних правовідносин між банком та відповідачем також підтверджується фактичними діями з боку позичальника, оскільки згідно виписки з банківського рахунку, відкритого на імя відповідача, починаючи з 09 липня 2009 року останній періодично користувався кредитними коштами. У зв'язку з цим не заслуговують на увагу наведені відповідачем та його представником доводи про те, що договір на отримання кредиту відповідач не укладав. Положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Отже, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Належних та допустимих доказів, що відповідач кредит не отримував, доказів того, що підписи в заяві від 09.07.2009 про видачу кредиту не його, а також доказів отримання кредитних коштів та використання кредитної картки всупереч волі відповідача іншими особами, суду не надано, спірний договір від 09.07.2009, укладений між сторонами, відповідачем не оспорювався і не визнавався у судовому порядку недійсним. Таким чином, в судовому засіданні підтверджені обставини щодо існування між банком та відповідачем кредитних взаємовідносин, що виникли на підставі договору від 09.07.2009, в якому сторони погодили істотні умови щодо розміру ліміту кредитної лінії, строку дії картки, процентну ставку за користування кредитною лінією і порядок погашення кредитної заборгованості. Відповідно до приписів п. п. 3.2, 3.3 Умов клієнт (відповідач) дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт; підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно п. 6.5 Умов відповідач зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 4.6 Умов передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Згідно п.6.6 Умов у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу позивача відповідач повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди позивачу. Згідно п. 8.6. Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якою відповідач ознайомлений, що підтверджується його підписом, розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитними коштами в звітному періоді) складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, та строк внесення платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 30.04.2018 утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 100294,95 грн., яка складається з: 1276,96 грн. - заборгованість за кредитом, 88165,85 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5600,00 грн. заборгованість по пені та комісії, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4752,14 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість зі сплати кредиту в сумі 1276,96 грн. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В пункті 5.5 Умов передбачено, що за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» за договором, в якій містяться тарифи банку, та яка підписана 09.07.2009 відповідачем, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 2,5%. В заяві зазначено, що процентна ставка за кредитом становить 2,5 % на місяць на залишок заборгованості. Отже, виходячи із тарифів банку та відсоткової ставки, зазначеної в заяві, відсоткова ставка на рік за укладеним сторонами договором складає 30,00 % річних. Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Враховуючи те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, виходячи із зазначених банком вихідних даних, погоджується з нарахованою банком сумою процентів за користування кредитом на заборгованість станом на 31.08.2014 в загальному розмірі 1155,52 грн. (згідно розрахунку). Разом з тим, із матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості, вбачається, що позивачем нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами здійснюється, виходячи із ставки 34,80 % річних, починаючи з 01 вересня 2014 року, та 43,20 % річних, починаючи з 01 квітня 2015 року. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких саме з 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року позивачем змінена відсоткова ставка за договором, укладеним з відповідачем з 30 % річних на 34,80 % річних та в подальшому на 43,20 % річних, не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки. У пункті 5.3 Умов зазначено, що банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк зобов'язаний не пізніше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримає повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Згідно п. 4.9. Умов не рідше одного разу в місяць, способом зазначеним у заяві, банк зобовязаний надавати держателю виписки про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції по картрахунках. При підключенні держателя до системи Приват24 надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплекту Моbile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень. У заяві, яка міститься в матеріалах справи, не визначено у який спосіб позивачем надаються виписки про стан картрахунків. За правилами ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16. Матеріалами справи не підтверджено, що вищезазначені вимоги законодавства були належним чином виконані позивачем - відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений належним чином про зміну з вересня 2014 року та з квітня 2015 року процентної ставки та погодив таку зміну. Зазначені вище обставини свідчать про те, що банк неправомірно збільшив відсоткову ставку по кредиту в односторонньому порядку, тому такі дії позивача є незаконними і не можуть бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у підвищеному розмірі. Крім того, матеріалами справи встановлено, що за кредитним договором № б/н від 09.07.2009 відповідач отримав кредитні картки №5577212906638344, №5577212909913223, №5211537425921421, № 5211537343694613, остання з яких мала термін дії до останнього дня місяця 12.2016 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» № 30.1.0.0/2-20180613/752 від 20.11.2018. Пунктом 3.1.1. Правил користування платіжною карткою визначено, що строк дії картки зазначений на лицевій стороні картки (місяць та рік). Карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно висновків [PERSON] Верховного Суду, викладених в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач при укладанні договору з відповідачем визначилися, що банк надає [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тому суд приходить до переконання, що позивач має право вимагати повернення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 31 грудня 2016 року - кінець терміну дії договору (кредитної картки). Враховуючи вищевикладене, проценти за користування кредитом відповідачем в період з 01.09.2014 по 31.12.2016 мають нараховуватися в розмірі 30,00 % річних та за формулою : N*M/360*Y = Z, де N - поточне або прострочене тіло кредиту, М - процентна ставка; 360 - кількість днів у році відповідно до п. 5.5 Умов; Y - кількість днів, за які здійснюється нарахування; Z - сума нарахованих процентів. Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) та беручи до уваги визначені банком періоди та суми поточної і простроченої заборгованості, розмір відсоткової ставки 30,00% та надану формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 по 31 грудня 2016 року розраховується наступним чином: 1276,96 грн. (заборгованість за кредитом) х 30,00% / 360 днів х 852 днів = 906,64 грн. Всього сума процентів за користування кредитом за весь період, що підлягає стягненню станом на 31 грудня 2016 року складає 2062,16 грн. (1155,52 грн. - заборгованість, яка виникла станом на 31.08.2014, згідно наданого позивачем розрахунку + 906,64 грн. - заборгованість за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2016 року). За таких обставин, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за процентами в сумі 2062,16 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів, пені та комісії, суд виходить з наступного. Згідно ст.546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобовязання є неустойка. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з матеріалів справи, зареєстроване місце проживання відповідача вул. Магістральна ([PERSON]), 270А/3, смт. Новопсков Новопсковського району Луганської області. Згідно розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 2 грудня 2015 р. № 1275-р смт. Новопсков Новопсковського району Луганської області, віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, відповідач [PERSON] є субєктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно якого відповідно до ст. 2 зазначеного Закону, встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобовязань. Крім того, суд звертає увагу на те, що комерційним банкам Національним Банком України надані розяснення у листі № 18-112/62138 від 27.10.2014, відповідно до яких банки зобовязані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Згідно наведеного у позові розрахунку штрафні санкції позивачем нараховані станом на 30.04.2018, фактично після 14.04.2014 дати, коли згідно з Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» банківським установам заборонено нарахування таких санкцій. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по сплаті пені та комісії у розмірі 5600,00 грн., а також штрафів 500 грн. та 4752,14 грн., а всього 10852,14 грн. При цьому суд зазначає, що позивачем не зазначено, яку частку у 5600,00 грн. складає пеня, а яку комісія, тому суд позбавлений можливості визначити розмір комісії окремо від пені, та перевірити правильність її нарахування. Позиція відповідача та його представника щодо застосування строку позовної давності спростовується наступним. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В судовому засіданні встановлено та підтверджується довідкою, що згідно кредитного договору б/н від 09.07.2009 відповідач отримав кредитні картки №5577212906638344, №5577212909913223, №5211537425921421, № 5211537343694613, остання з яких мала термін дії до останнього дня місяця 12.2016 року. Відповідно до п. 3.1.1. Правил користування платіжною карткою карта діє до останнього календарного дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні карти.

Outcome: partial