Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON], діючи в інтересах неповнолітнього внука [PERSON], в травні 2016 року звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Борщівської районної державної адміністрації, про позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Вказав, що з літа 2004 року його внук, а син відповідачів [PERSON] проживає у його сім»ї. Привів дитину до них старший син відповідачки [PERSON]. Тоді вони з дружиною довідалися, що їх син [PERSON] та дружина останнього [PERSON], з якими вони, батьки, не підтримували стосунків, поїхали в Москву на роботу. За цей час відповідач [PERSON] лише кілька разів телефонував до нього, цікавився здоров'ям його та матері, а також один раз приїжджав у 2008 році, побув тиждень і повернувся в Москву. Мати дитини не приїжджала і не телефонувала ні до них, ні до дитини. Жодної матеріальної допомоги на утримання сина батьки не надавали, не цікавилися життям дитини, здоров»ям, навчанням, вихованням. Мати дитини [PERSON] повернулася додому весною 2015 року, однак до сина так і не приходила. Саме він та його дружина опікуються онуком, його здоров»ям, матеріально утримують, виховують. Оскільки неповнолітній [PERSON] фактично позбавлений батьківського піклування, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає за необхідне позбавити відповідачів батьківських прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити позов з підстав наведених у позовній заяві та пояснив, що з після одруження сина [PERSON] із відповідачкою [PERSON], стосунки між ними не склалися. На той час він знав зі слів сина, що той з дружиною вирішили поїхати на роботу у Москву. Влітку 2004 року до них додому прийшов старший син [PERSON] та привів до них їхнього онука [PERSON] та залишив його. Тоді вони довідались, що його син та невістка поїхали в Москву, а сина [PERSON] залишили у них. Саме з літа 2004 року і по сьогодні онук проживає з ними, він з дружиною займаються вихованням дитини, матеріально забезпечують, піклуються про здоров»я та належне навчання онука. Жодного слова з боку батьків дитина за цей час не почула, не отримував [PERSON] від батьків елементарного матеріального забезпечення, подарунків, кишенькових коштів. Дитина позбавлена батьківського піклування. На даний час хлопчик закінчив 9 класів загальноосвітньої школи, має намір навчатися у вищому навчальному закладі, а тому, для захисту інтересів дитини, він просить позбавити батьків дитини батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що свого сина любить, опікується ним і в майбутньому зобов»язується піклуватися про його здоров»я, навчання, матеріально утримувати. Не заперечує того, що неналежно поставилася до виховання сина, не змогла належно піклуватися про дитину. Так склалося в житті, що вимушена була поїхати в місто Москву на роботу. Меншого сина залишила на утримання батьків чоловіка, а старший син від першого шлюбу виховувався у родині її батьків. З часом, коли заробіток став приносити дохід, передавали кошти на утримання дітей своїй матері, однак позивач відмовлявся від неї брати кошти. Її мати вишукували моменти, щоб в супереч волі позивача, передати її сину кошти та речі. Оскільки вона з батьками бувшого чоловіка [PERSON] перебувала в неприязних стосунках, вона на вимогу позивача не мала права телефонувати до сина на домашній телефон, розмовляла з сином лише тоді, коли він приходив до її матері. В 2015 році вона повернулася додому. Стосунки із дитиною налагодила відразу. Однак, з часу подачі позову до суду поведінка сина змінилася, син став уникати зустріч з нею. Вона впевнена, що це вплив позивача, який ставиться до неї неприязно. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, причин неявки не повідомив. Представник органу опіки та піклування - служби в справах дітей Борщівської районної державної адміністрації [PERSON] вважає, що позов підлягає до задоволення з тих підстав, що відповідачі впродовж 12 років не приймали участі у вихованні дитини без поважної на те причини і батько дитини не має наміру в подальшому цього робити. В судовому засіданні встановлено наступні обставини. [PERSON] та [PERSON] з 03 травня 2001 року перебували у шлюбі (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]), який, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 10 травня 2012 року, актовий запис № 19, розірваний [PERSON] та [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] є, відповідно, батьком та матір'ю [PERSON], [INFO]. За даними довідки, виданої Вовковецькою сільською радою 25 квітня 2016 року №181/02-12, та даними акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 22 квітня 2016 року, дитина [PERSON] з 2004 року проживає у сім'ї дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON], впродовж 12-ти років, дідусь і бабуся займаються вихованням та утриманням внука. Батько і мати [PERSON] відсутні у житті дитини, не займаються вихованням сина, не піклуються про нього. [PERSON] за останні 12 років був у селі в 2012 році, виготовляв паспорт. [PERSON] повернулась додому лише в 2015 році, участі у вихованні та утриманні сина не бере. З довідки, виданої 26 квітня 2016 року вих..№ 23 Вовковецькою загальноосвітньою школою І-ІІ ст., вихованням [PERSON] займаються дідусь з бабусею, останні дбають про матеріальне забезпечення онука, цікавляться його навчанням, постійно були присутніми на батьківських зборах. Мати й батько хлопчика за період навчання сина жодного разу не відвідували школу, не цікавилися його справами, станом здоров'я, не були присутніми на шкільних святах, лінійках, в яких [PERSON] брав участь. Батьки ні в письмовому, ні в телефонному режимі не цікавилися життям, навчанням та здоров'ям сина [PERSON]. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], учителі [PERSON] та сусіди позивача, в судовому засіданні одностайно підтвердили той факт, що батьки дитини [PERSON] за останні 12 років не брали жодної участі у вихованні сина. [PERSON], зокрема показала, що хлопчик з часу приїзду матері додому спілкується з останньою, отримав від матері подарунки, мати купила одяг. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги до задоволення підлягають частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ч.3 ст.51 Конституції України дитинство в Україні охороняється державою. Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України). Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Згідно вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення в інтересах дитини. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавленя батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Судом встановлено, що [PERSON] з 2004 по 2015 роки не належно виконувала свої материнські обов»язки щодо виховання сина, не в повній мірі цікавилася його духовним та фізичним розвитком, не в повній мірі піклувалася про дитину, а тому є формальні підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. Однак, враховуючи характер винної поведінки [PERSON], яка в 2004 році вимушено виїхала на роботу до іншої держави, особу матері, яка категорично заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, з часу приїзду додому намагається налагодити стосунки із сином, розуміє необхідність матеріального забезпечення дитини, виховання сина та піклування про нього, запевняє, що має можливість на належному рівні забезпечити добробут дитини, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав, попередивши останню про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням матір»ю батьківських обов'язків. Щодо відповідача [PERSON], судом встановлено, що останній з 2004 року до сьогодення не належно виконує батьківські обов»язки, не піклується про сина, не цікавиться його навчанням, добробутом, здоров»ям. З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно сина [PERSON]. Згідно ч.ч.2, 3 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За таких обставин, суд вважає, що на відповідача [PERSON] слід покласти обов»язок сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування аліментів на особовий рахунок дитини, обов'язок відкриття якого у відділенні Державного ощадного банку України за місцем проживання дитини покласти на позивача. Судові витрати по справі слід покласти на відповідача [PERSON]. На підставі ст.ст.11,12,35 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ із змінами та доповненнями, ст.ст.150,164,165,166 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial