Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в якому просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 10 120,05 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником квартири [ADDRESS] , яку придбав під час реалізації державним виконавцем предмета іпотеки. На вищезазначену квартиру отримав свідоцтво про право власності від 28.12.2010р., яке було зареєстровано 30.12.2010р. в КП МБТІ та РОН за № 135 в книзі 749 пр-167. Раніше відповідна квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.03.2001р. З 30.12.2010р. і по теперішній час [PERSON] залишається проживати у квартирі, яка їй не належить, добровільно не залишає квартиру, не знімається з реєстраційного обліку та продовжує в ній проживати останні 8 років. Використовуючи квартиру, відповідач споживає природній газ, користується комунальними послугами, отримує тепло, не заперечує проти їх отримання і не оплачує жодної послуги. У липні 2017р. його транспортний засіб був затриманий співробітником ДАІ ДПС « Два Стовпа » на підставі виконавчого провадження № 50215778 у Малиновському відділі державної виконавчої служби міста Одеса головного територіального управління юстиції в Одеській області, яке було відкрито на підставі наказу від 07.12.2015р. за № 521/7739/15-ц, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 8987,34 грн. та судового збору у розмірі 121,80 грн. у квартирі [ADDRESS] , у зв`язку із чим змушений був сплатити грошові кошти в розмірі 10120,05 грн., оскільки не міг залишитися без свого автомобіля. Станом на 01.01.2018р. борг по сплаті комунальних послуг становить 24 742,30 грн. За даних обставин позивач вважає, що [PERSON] повинна у порядку регресу сплатити на його користь грошову суму у розмірі 8987,34 грн. за спожиту теплову енергію та судовий збір у розмірі 121,80 грн., які були сплачені позивачем. Крім того, відповідач на абсолютно вигаданих підставах ініціювала два цивільних позови, неодноразово не з`являлася в судові засідання, чим виключила законну можливість виселити її з квартири, яка їй не належить, чим завдала моральну шкоду, яка полягає в тому, що із-за несплати комунальних послуг позивач був позбавлений свого транспортного засобу, не міг повноцінно привозити свого сина інваліда на процедури, та повноцінно пересуватися містом. Здійснював пошук грошових коштів для погашення заборгованості за теплову енергію, яка виникла з вини відповідача, як споживача відповідних послуг. Зазначені обставини слугували причиною звернення до суду з позовом. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити відповідні вимоги. Відповідач в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог про що надала письмовий відзив, в якому зазначала, що квартира [ADDRESS] належить їй та її чоловіку на підставі договору купівлі-продажу від 05.03.2001р. В 2006р. року квартира була передана в іпотеку строком до 2017р. В 2010р. по виконавчому напису нотаріуса квартира реалізована на прилюдних торгах, де покупцем був [PERSON] .. У спірній квартирі зареєстрована її неповнолітня донька, яку вона захищає та має право із нею проживати. Крім того стверджує, що за послуги, що їй надані, вона сплачує платежі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 28.12.2010р., яке було зареєстровано 30.12.2010р. в КП МБТІ та РОН за № 135 в книзі 749 пр-167 [PERSON] , являється власником квартири [ADDRESS] . На виконанні у Малиновському відділі державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходилося виконавче провадження № 50215778 з примусового виконання судового наказу від 07.12.2015р. за № 521/7739/15-ц виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 8987,34 грн. та судового збору у розмірі 121,80 грн. з [PERSON] на користь КП «Теплопостачання міста Одеси», в рамках якого накладено було арешт на транспортний засіб, що належить боржнику [PERSON] (а.с. 6) Згідно квитанції № ПН719 від 21.07.2017р. [PERSON] на рахунок Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області внесено 10120,05 грн., що достатньо для погашення боргу, погашення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Постановою Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 21.07.2017р. припинено чинність арешту, що накладено постановою пр. арешт майна боржника на все майно [PERSON] та розшук автотранспортного засобу, який належить [PERSON] припинено у зв`язку з погашенням боргу. У відповідності до довідки (виписки із домової книги про склад сім`ї і реєстрації) № 351 від 20.03.2014 року відповідальним наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] , який зареєстрований в квартирі з 07.12.2011р. Крім того, за вказаною адресою, зареєстрований відповідач по справі [PERSON] на підставі ухвали суду від 07.11.2012р., та її неповнолітня донька [PERSON] , 2002 року народження, на підставі ухвали суду від 07.11.2012р. (а.с. 71) Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з моменту набуття права власності на відповідну квартиру та відповідної реєстрації в ній, жодного дня в ній не проживав, оскільки [PERSON] , проживає у належній йому квартирі, що сторонами не заперечується. Відповідно до копії заяви про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON] на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 8987,34 грн., вбачається, що заборгованість у відповідному розмірі утворилася станом на 01.04.2015р. Крім того, згідно розрахунку до заяви про видачу судового наказу КП «Теплопостачання м.Одеси» про стягнення заборгованості з [PERSON] вбачається , що станом на січень 2011 року по цій квартирі вже існувала заборгованість в розмірі 7753,87грн. Таким чином суд встановив, що борг за теплову енергію у квартирі [ADDRESS] виникла ще за період, коли власником квартири була [PERSON] .. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п. 5. ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й інші послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно зі статтею 68 ЖК України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , хоч і не був користувачем послуг теплопостачання, оскільки в квартирі не проживав, а проживала [PERSON] , яка і користувалася наданими їй послугами, здійснив сплату заборгованості, яка виникла за користування теплоенергією [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються дублікатом квитанції № ПН719 від 21.07.2017р. на суму 10120,05 грн., яку було надано представником позивача та долучено до матеріалів справи. У відповідності до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у відповідній частині. Що стосується позовних вимог, щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В обґрунтування завданої моральної шкоди, позивач вказує, що протиправні дії відповідача завдали перешкоди в повноцінному існуванні, через несплату відповідачем комунальних послуг був позбавлений свого транспортного засобу, не міг возити свого сина інваліда на необхідні йому медичні процедури, а тому оцінює завдану йому відповідачем моральну шкоду в розмірі 20000 грн., однак жодних доказів позивачем надано не було. Крім того, заподіяну позивачу моральну шкоду він також пов`язує з тим, що відповідач звернулася до суду з двома позовами, розгляд яких тривав вісім років у зв`язку з неявкою відповідача в судові засідання. Суд критично ставиться до зазначеного, оскільки кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). На вимогу ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає враховуючи характер правопорушення, за оцінкою обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи глибину та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Таким чином вимоги позивача щодо стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 20000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів заподіяння йому такої шкоди. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Крім того, виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційні до частини задоволених позовних вимог, а саме судовий збір в розмірі 101,20 грн.

Outcome: partial