Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, який в подальшому уточнив та просив суд зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином [PERSON]. Визначити наступні способи його участі у вихованні сина [PERSON], [INFO] побачення раз на місяць тривалістю не менше тижня за постійним місцем проживання батька (з середи по середу), спільний відпочинок не менше двох тижнів на рік (останній тиждень липня та перший тиждень серпня), необмежене спілкування з сином [PERSON], [INFO] особисто, іншими засобами зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали на підставах, зазначених в позові та просили позов задовольнити. Проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечували. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї не явки до суду не повідомила, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Разом з тим, відповідач [PERSON] направила до суду свої письмові заперечення, відповідно до яких позов не визнала, просила суд відмовити в його задоволені, посилаючись на те, що вона ніколи не чинила перешкоди у спілкуванні дитини та батька, а тому вважає його вимоги необґрунтованими. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської міської ради - Дубіна Н.Ю. позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону та дійсним обставинам по справі. Представник третьої особи Служба у справах дітей райдержадміністрації Олешківського району Херсонської області в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій просив позов розглянути за їх відсутності, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], дала суду покази згідно яких [PERSON] - це її рідний онук. Дитина зараз проживає разом з матір'ю в Херсонській області. 4 серпня 2016 року вона особисто бачила дитину востаннє. Після того вона, дідусь та батько дитини в листопаді 2016 року приїжджали на день її народження, але їм вже не вдалося побачити дитину, їм сказали, що вдома її немає. Позивач [PERSON] зразу звернувся в органи піклування, в органи поліції, були складені відповідні заяви з вимогою зустрічатися з дитиною, але відповідач відмовила в телефонному режимі. На день народження був приготований торт, і куплені різні смакощі, цукерки, і одяг був закуплений на 1500 грн. (на осіннє-зимовий період). Однак, оскільки дитину побачити не вдалось, то сладощі були передані батькам відповідача, а одяг було вирішено не передавати. Крім цього, пояснила, що приблизно з 1 року дитина спокійно могла залишатися без присутності матері, і у батька [PERSON] ніколи не виникало проблем із спілкуванням з дитиною. Відповідач залишала і дитину від першого шлюбу, вона довіряла, знала, що про дітей піклувалися. Ставлення дитини до батька було дуже приязне. Позивач може забезпечити дитині належне утримання, увагу та турботу, якщо дитина буде відвідувати його за постійним місцем проживання. Коли [PERSON] приїжджав до місця проживання дитини, відповідач та її родичі закривали ворота та висловлювали йому погрози про застосування фізичної сили, до дитини його фактично не допускали. Вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Частина 1 ст. 15 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, неповнолітній [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2013 року по 11.08.2016 року. Дитина на даний час проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. 27.11.2013 року КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Орджонікідзе Дніпропетровської області» надано Виписний епікриз з історії хвороби № 6507. За цим документом, на підставі даних анамнезу, суб'єктивного статусу дитини виставлений діагноз: «Вроджена вада серця» та рекомендовано обстеження в обласному діагностичному центрі, а також консультація дитячого кардіолога та кардіохірурга. Того ж дня, завідувачем акушерсько-гінекологічного відділення та лікарем-неонатологом надано відповідне направлення. 27.11.2013 позивач разом з відповідачем було здійснено обстеження дитини згідно з направленням у Дніпропетровському обласному клінічному центрі кардіології та кардіохірургії Дніпропетровської обласної ради. Згідно з наданим там висновком ехокардіографії малолітньому [PERSON] встановлено діагноз: дефект міжпередсердної перегородки вторинний, відкрита артеріальна протока. За результатом консультації лікаря-кардіолога встановлено рекомендації: нагляд кардиолога за місцем проживання, контроль черепного тиску, частоти серцевих скорочень, профілактика респіраторних захворювань, контроль ЕХО-КГ за місцем проживання. Оскільки відповідач проживає в сільській місцевості, територіально-віддаленій від спеціалізованих медичних закладів, позивач не може бути впевнений в тому, що рекомендації лікаря-кардіолога постійно виконуються, що за станом здоров'я сина здійснюється належний догляд. На його прямі запитання про стан здоров'я дитини відповідач від відповіді ухиляється. В свою чергу, позивач самостійно намагався з'ясувати інформацію про стан здоров'я сина. Так, заявою від 22.11.2016 позивач звернувся до Цюрупинського центру первинної медико-санітарної допомоги з проханням надати інформацію про перебування сина на обліку у лікаря із зазначенням персональних даних лікаря-педіатра (прізвище, ім'я та по-батькові, контактний телефон), періодичність огляду лікарем сина, виявлені захворювання, кількість проведених щеплень та причину, з яких вони не проведені. Проте, письмово йому було відмовлено в наданні такої інформації в зв'язку з тим, що він не надав оригіналу свідоцтва про народження дитини. Однак, він не має змоги надати цей документ, оскільки в нього в наявності лише копія, а оригінал зберігається у матері дитини. Таким чином, самостійно з'ясувати інформацію він не має можливості. Відповідно до ч.ч. 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений нормами СК України. Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України. Статтями 11,15 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Отже, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України). Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому із батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є законні та обґрунтовані. В судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя, більш того, природні стосунки не припиняються від того, що дитина взята на державне піклування. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною. Приймаючи рішення у справі, судом враховано, що позивач [PERSON] намагається приймати активну участь у житті дитини, має можливість для створення усіх умов для спілкування з дитиною, тому відсутні підстави для позбавлення його права на спілкування з дитиною. Визначаючи періодичність та час зустрічей, суд з урахуванням позиції Органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради, з огляду на вік дитини, часу спілкування й виховання з батьком, вважає за необхідне встановити побачення наступним чином: раз на два місяці тривалістю не менше двох тижнів за постійним місцем проживання батька в м. Покров Дніпропетровської області, спільний відпочинок не менше двох тижнів на рік з урахуванням можливості самої дитини та за попередньою домовленістю із матір'ю дитини, оскільки на думку суду саме такий спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітнього [PERSON] є допустимими та такими, що відповідає інтересам малолітньої дитини. В іншій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, у зв'язку із їх необґрунтованістю та фактичною неможливістю виконання цих вимог в подальшому під час виконання рішення суду. Отже, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов позивача підлягає частковому задоволенню, оскільки позивач, як батько дитини, має гарантоване законом рівне з матір'ю дитини право на спілкування зі своїм сином, а відповідач не вправі перешкоджати йому в цьому. Спілкування батька з сином не створюватиме перешкод у нормальному розвитку дитини, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial