Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] предявив позов до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на будівельні матеріали. Свої вимоги мотивував тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] в період з липня 1995 року по листопад 2014 року. За час перебування у шлюбі ними було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 20 жовтня 1999 року житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Ракоці, 197 в с. Бене Берегівського району. На початку 2014 року даний житловий будинок було знесено, оскільки він перебував в аварійному стані та проживати в ньому було небезпечно. У 2001-2002 роках сторони почали будувати новий житловий будинок на тій же самій земельній ділянці, який на даний час перебуває у стані часткової готовності (60%). У звязку з цим позивач просить визнати даний житловий будинок спільним сумісним майном подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, що були використані в процесі будівництва цього незавершеного житлового будинку. Рішенням Берегівського районного суду від 27 вересня 2016 року позов задоволено. Визнано спільним сумісним майном подружжя незавершений будівництвом (60 % готовності) житловий будинок по вул. Ракоці, 197, в с. Бене Берегівського району. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, що були використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку по вул. Ракоці, 197, в с. Бене Берегівського району. На це рішення адвокат [PERSON], що діє в інтересах відповідача [PERSON], подав апеляційну скаргу. Зазначає, що місцевий суд не вправі був визнавати спільною сумісною власністю подружжя будинок, що є обєктом незавершеного будівництва. Цей будинок скаржниця будує за свої кошти, а позивач вже багато років знаходиться за кордоном, де працює та має стосунки з іншою жінкою. При вирішенні питання про визнання майна спільною сумісною власністю, на думку скаржниці, зясуванню підлягають як підстави та час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання. Належність майна подружжю визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й джерелами такого набуття: спільні кошти та спільна праця. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові (а.с.88-92). У судовому засіданні в апеляційній інстанції позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] проти скарги заперечили та просили її відхилити. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, викликаного експерта [PERSON], дослідивши матеріали цієї справи та матеріали витребуваних справ № 297/596/15 та № 297/2247/15, а також матеріали інвентарної справи № 12554, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). У відповідності до ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 року N 7 суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. З матеріалів справи слідує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з липня 1995 року по листопад 2014 року. За час перебування у шлюбі ними було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 20 жовтня 1999 року житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Ракоці, 197 в с. Бене Берегівського району. На початку 2014 року даний житловий будинок було знесено, оскільки він перебував в аварійному стані та проживати в ньому було небезпечно. Сторони почали будувати новий житловий будинок на тій же самій земельній ділянці. Для визначення ступеня готовності будинку, вартості виконаних робіт, переліку використаних будівельних матеріалів при будівництві житлового будинку ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 28 березня 2017 року було призначено у даній справі судову будівельно-технічну експертизу. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи від 16 червня 2017 року № 0009/2017 визначено: перелік та обєм виконаних робіт; перелік та вартість використаних будівельних матеріалів під час будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку; орієновну кошторисну вартість будівництва в розмірі 499\~708 грн.; орієнтовну загальну вартість витрачених ресурсів в розмірі 414\~411, 63 грн. (а.с.177-210). 05 жовтня 2017 року судовий експерт [PERSON] надав додатковий висновок по даній цивільній справі, в якому відповів на питання щодо ступінню готовності будівництва станом на день предявлення позову (11.03.2016 року) 60 %. У судовому засіданні в апеляційній інстанції судовий експерт [PERSON] свій висновок підтримав та пояснив, що спірний будинок частково придатний до проживання. Ця обставина також підтверджується фототаблицями, доданими до висновку експерта (а.с.207-210). Апеляційним судом досліджено матеріали справи № 297/596/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Встановлено, що предметом поділу у цій справі був будинок по вул. Ракоці, 197, в с. Бене Берегівського району, який у звязку з аварійним станом було ліквідовано. З цієї причини [PERSON] звернувся до суду з новим позовом про поділ недобудованого будинку. У справі № 297/596/15 судом було встановлено, що за тією ж адресою (вул. Ракоці, 197, с. Бене Берегівського району) побудовано інший будинок, який наразі незавершений будівництвом 60 % готовності. Рішенням Берегівського районного суду від 22 липня 2015 року в задоволенні позову, що стосувався раніше знесеного будинку, було відмовлено (справа № 297/596/15, а.с.88-89). Це рішення набрало законної сили. Апеляційним судом також було досліджено матеріали справи № 297/2247/15 за позовом [PERSON] до виконкому Бенянської сільської ради про визнання за нею права власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку по вул. Ракоці, 197, в с. Бене Берегівського району. Рішенням Берегівського районного суду від 7 жовтня 2015 року позов було задоволено та визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку по вул. Ракоці, 197, в с. Бене Берегівського району. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 1 липня 2016 року рішення місцевого суду скасовано, в задоволенні позову було відмовлено. Це рішення набрало законної сили. При цьому апеляційним судом в цій справі встановлено, що предявляючи позов [PERSON] в якості відповідача зазначила виконком Бенянської сільської ради, який не є належним відповідачем у справі. Належним відповідачем суд визнав [PERSON], з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 1995 року по 11 листопада 2014 року (справа № 297/2247/15, а.с. 60-63). Апеляційним судом встановлено, що будівництво спірного недобудованого будинку було розпочато в 2001 році, що вказують обидві сторони: позивач [PERSON] у позовній заяві та інших документах у цій справі та відповідачка [PERSON] у позовній заяві в справі № 297/2247/15 (а.с.2-3). Тобто збудований будинок до 60 % готовності був побудований протягом шлюбу за спільні кошти подружжя. За цих обставин колегія прийшла до висновку, що позовні вимоги в частині визнання спільним майном подружжя незавершеного будівництвом (60% готовності) житлового будинку є доведені та задоволені обґрунтовано. В той же час, в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів слід відмовити, оскільки задоволення цієї вимоги виключає задоволення першої, а сама вимога щодо будівельних матеріалів неконкретизована. Враховуючи викладене,

Outcome: partial