Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за час прострочення грошового зобов'язання, просив суд стягнути з [PERSON] на його користь кошти в розмірі 2009,75 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10.06.2013 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення і не виконання рішення суду - задоволено частково. 29.07.2013 року позивач отримав виконавчий лист, який пред'явив до виконання до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. 27.06.2014 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом та на час подання позову виконавче провадження знаходиться на стадії примусового виконання. Вказане вище рішення суду виконано не всіма боржниками, а лише [PERSON], який ухиляється від виконання рішення. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, при цьому зазначив, що відповідачем будь-яких дій по сплаті заборгованості не приймаються, наявна заборгованість не сплачена. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити в позові в повному обсязі, при цьому зазначив, що не ухиляється від виконання рішення суду, йому не було відомо про відкриття виконавчого провадження, крім того при сплаті боргу, виявилось, що платіжні реквізити вказані позивачем недійсні. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10.06.2013 року, яке набрало законної сили 27.06.2013 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 2239,99 грн., 3 % річних в розмірі 596,16 грн., всього на загальну суму 2836,15 грн. та 71,53 грн. судового збору (а.с. 7-8) Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що на примусовому виконання Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції м. Києва знаходяться два виконавчі листи від 29.07.2013 року № 2607/3762/12 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 2836,15 грн. та 71,53 грн. (а.с. 37-38, 47-48) 27.06.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві винесено поставу про відкриття виконавчого провадження ВП № 43827653 за виконавчим листом № 2607/3762/12 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 2836,15 грн. та ВП 43828005 за виконавчим листом № 2607/3762/12 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 71,53 грн. (а.с. 35,45) Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), ці підстави зазначені в статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, за відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» заборгована відповідачем сума має бути сплачена з урахуванням положень ч. 1 ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та за приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються на підставах встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язань передбачені ст. ст. 599 - 609 ЦК України. Діючим законодавством не передбачено припинення зобов'язання на підставі постановлення судового рішення про задоволення вимог кредитора. Оскільки рішення суду не виконано, відповідачем заборгованість перед позивачем не погашення, суд приходить до висновку, що на теперішній час у відповідача наявні перед позивачем боргові зобов'язання та [PERSON] прострочив виконання грошового зобов'язання після спливу строку наданого боржнику для самостійного виконання зобов'язання, який згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 43827653 встановлений до 04.07.2014 року. Суд вважає необхідним визнати строк прострочення грошового зобов'язання з 04.07.2014 року по день пред'явлення позову до суду, а саме по 08.07.2015 року. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) у відповідності до положень постанови Вищого господарського суду України від 05.04.2011 року № 23/466 та листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97 р. Три відсотки річних від 2907,68 грн. за період з 04.07.2014 по 08.07.2015 становить 88,17 грн. Розрахунок втрат від інфляції проводиться судом з врахуванням наступних даних: Місяць року за період розрахунку Індекс інфляції, % липень місяць 2014 100.4 серпень місяць 2014 100.8 вересень місяць 2014 102.9 жовтень місяць 2014 102.4 листопад місяць 2014 101.9 грудень місяць 2014 103.0 січень місяць 2015 103.1 лютий місяць 2015 105.3 березень місяць 2015 110.8 квітень місяць 2015 114.0 травень місяць 2015 102.2 червень місяць 2015 100.4 липень місяць 2015 99.0 Отже, інфляційне збільшення боргу за період з 04.07.2014 по 08.07.2015 становить 1625,29 грн. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі зібрані і досліджені судом докази у справі, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію інфляційних втрат у розмірі 1625,29 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 88,17 грн. за період з 04.07.2014 року по 08.07.2015 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с. 2, 15)

Outcome: partial