Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди посилаючись на те, що 20.09.2013 року ним у останнього було придбано автомобіль [NUMBER] за 13000 грн. Він передав відповідачу спочатку 10000 грн., а пізніше згодом 3000 грн. про що було складено розписку. 26.09.2014 року до нього приїхали працівники ДАІ з м. Кіровоград та Новоархангельська і повідомили його, що придбаний ним у відповідача автомобіль знаходиться у розшуку як викрадений, і тому автомобіль було вилучено. Фактично відповідач незаконно продав йому викрадений автомобіль, який числився у розшуку та отримав від нього 13000 грн., чим спричинив йому шкоду на зазначену суму. Крім того неправомірними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він є інвалідом ІІ групи (відсутня) нога і автомобіль йому потрібен для свого обслуговування - поїздки в лікарню, в магазин тощо. Будинок в якому він проживає знаходиться на краю селища і йому на одній нозі дуже далеко та важко ходити в центр селища, в зв'язку з тим, що придбаний автомобіль у нього відібрали він переносить моральні страждання, які він оцінює в сумі 10000 грн. Крім того ним було витрачено кошти на складання позовної заяви в сумі 300 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Стягнути з відповідача 13000 грн. завданої матеріальної шкоди, 10000 грн. завданої моральної шкоди та 300 грн. за послуги адвоката. Відповідач позов не визнав, згоден був сплатити позивачу суму 6500 грн., оскільки відповідач протягом року користувався автомобілем. Крім того пояснив, що автомобіль він придбав через Інтернет за 7300 грн., після чого він його полагодив та продав позивачу за 13000 грн. Кошти в повній сумі були отриманні ним у позивача в 2013 році. Страховка була оформлена на нього. Його зупинили працівники міліції та повідомили, що автомобіль, який він продав знаходиться у розшуку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що 20.09.2013 року позивач придбав у відповідача легковий автомобіль [NUMBER] за 13000 грн., які відповідач отримав в повному обсязі в 2013 року, що підтверджується розпискою /а.с.5,35/. Відповідач передав позивачу вищезазначений автомобіль та документи на нього - тимчасовий реєстраційний талон на автомобіль та поліси обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в якому страхувальником зазначений відповідач /а.с.6-7/. На підтвердження укладеного договору купівлі-продажу відповідач надав позивачу розписку про отримання грошей /а.с.5,35/. Автомобіль ВАЗ 2105 д.н.з [NUMBER] був придбаний відповідачем у [PERSON] 21.03.2013 року /а.с.27/. На підставі постанови ст. слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України у Кіровоградській області про проведення процесуальних дій на іншій території від 26.09.2014 року було доручено працівникам Новоархангельського РВ УМВС України в Кіровоградській області: встановити місцезнаходження автомобіля [NUMBER] належний [PERSON]; при встановленні місцезнаходження автомобіля провести огляд та затримання транспортного засобу ВАЗ 2105 д.н.з. [NUMBER]; провести огляд місця події та вилучити вказаний транспортний засіб /а.с.36/. 26.09.20154 року слідчим СВ Новоархангельського РВ УМВС в Кіровоградській області було проведено огляд автомобіля ВАЗ 2105 вишневого кольору з д.н.з. [NUMBER] та доставлено зазначений автомобіль до Кіровоградського МВ УМВС України в області /а.с.37-39/. У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України. Ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частинами 1, 2 та 3 ст. 209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 239 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша ст. 229 ЦК України ), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 9 постанови від 12 квітня 1996 р. N 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», товаром неналежної якості слід вважати такий, що не відповідає вимогам нормативних документів, умовам договору, вимогам, які до нього пред'являються, або наданій щодо нього виготівником чи продавцем інформації. Позивач обґрунтовано в позовній заяві вказав, що у придбаному за договором автомобілі є недоліки, а саме його було вилучено працівниками міліції у зв'язку з викраденням, які стали підставою для його вилучення. Положеннями частин першої та другої ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, судом встановлено, що відповідач навмисно ввів позивача в оману, продавши йому автомобіль, який йому не належав і не маючи права на розпорядження цим автомобілем в результаті чого автомобіль було вилучено у позивача правоохоронними органами. Грошові кошти отримані за автомобіль на час розгляду справи у судді відповідач позивачу не повернув. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступені вини особи, що заподіяла моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а так само з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму ВСУ № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Моральну шкоду позивач оцінив в сумі 10000 грн., суд вважає, що сума моральної шкоди доведена частково враховуючи психологічні переживання позивача, як інваліда ІІ групи /а.с.4/, з приводу вилучення автомобіля і підлягає задоволенню в сумі 1500 грн. Крім того з відповідача на користь держави у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі наведеного, та

Outcome: partial