Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції просив з метою відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів ВАТ «Турбоатом» визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує ділову репутацію інформацію, автором якої є [PERSON], джерелом якої є [PERSON], розміщену ПП «Україна молода» на своєму сайті www.umoloda.kiev.ua (сторінка сайту [INFO])та в щоденній інформаційно-політичній газеті «Україна молода» у виданні [NUMBER] у статті під назвою «[INFO]», а саме: «Бо фінансові зловживання на підприємстві, як свідчать наші джерела, не припиняються!»; «…масштабні зловживання на підприємстві не припинилися»; «Показник абсолютно дутий!... Реально завод заробив близько 300 млн…»; «…завод продав замовникові у Російській Федерації дві турбіни. «Ринкова вартість такої турбіни-«мільйонника» становить 157 млн. доларів…Але пан [PERSON] вирішив їх продати чомусь по 90 мільйонів за кожну!»; «…сторони домовилися про банальний «відкат». Завод при цьому зазнав збитків на 134 мільйони доларів.»; «Нині на «Турбоатомі» готується чергова, не менш геніальна оборудка: продаж двох «нових» турбін-«мільйонників»; «Усього ж до 1 березня «під ніж» скорочення потраплять 1, 5 тис. висококваліфікованих працівників»; «…вчинок нашого керівництва, коли в серпні нинішнього року, саме перед днем народження [PERSON], перерахували 28 мільйонів гривень Артемівському заводу «Цвєтмет»?...саме через клюєвські структури відбулися, принаймні на перших порах, організація та фінансування квазіреспубліки «ДНР»; «На «Турбоатомі» переконані: мільярдні крадіжки на підприємстві - це лише квіточки. А ягідки - це цілеспрямована діяльність зi знищення заводу.», зобов'язати відповідачів не пізніше десяти днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати розповсюджену (опубліковану) ними [INFO] року недостовірну та негативну інформацію про ВАТ «Турбоатом», яка міститься в статті під назвою «[INFO]» на сайті www.umoloda.kiev.ua та в щоденній інформаційно-політичній газеті «Україна молода» у виданні [NUMBER] в такий самий спосіб, шляхом розміщення на тому ж саме Інтернет сайті та друкованому виданні (газеті) статті відповідного змісту під заголовком «[INFO]», зазначивши, що така інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, а також просить стягнути солідарно з відповідачів завдану моральну шкоду у розмірі 30000 гривень та судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [INFO] року в мережі Інтернет та у щоденній інформаційно-політичній газеті «Україна молода» у виданні [NUMBER] була опублікована вищевказана стаття, в якій були викладені фактичні дані, які не відповідають дійсності, знижують престиж та підривають довіру до господарської діяльності підприємства, автором вказаної статті був [PERSON] під псевдонімом [PERSON], який посилався на слова [PERSON] Зазначає, що вищевказана інформація є негативною, неправдивою та не підтвердженою жодними об'єктивними підставами, такою, що принижує ділову репутацію, дискредитує та завдає шкоди ВАТ «Турбоатом» як розробника та виробника унікального турбінного обладнання, включеного до переліку підприємств, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, імідж та ділова репутація якого є складовою міжнародного іміджу України, на теперішній час є підприємством стабільно працюючим та таким, що постійно збільшує обсяги виробництва, своєчасно здійснює бюджетні платежі, платежі до пенсійного та інших позабюджетних фондів, виплату заробітної плати та девидендів. Однак, колишній перший заступник генерального директора ВАТ «Турбоатом» [PERSON] та інші особи намагаються дестабілізувати роботу підприємства шляхом подання до ЗМІ, зокрема ПП «Україна молода», народних депутатів, правоохоронних та інших контролюючих державних органів заяв і звернень з викладенням обставин, які не відповідають дійсності. Таким чином позивач вважає відомості, розповсюджені відповідачем [PERSON] щодо діяльності ВАТ «Турбоатом» такими, що завдають шкоди його діловій репутації, а також честі та гідності керівництву і підпадають під поняття недостовірної інформації. Представник позивача Вязьонов Д.С., який діє на підставі довіреності у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, пояснив про обставини, викладені вище. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судові засідання неодноразово повторно не з'являлись, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи маються відповідні підтвердження, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Представник відповідача ПП «Україна молода» Шмарьова Т.О., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, на адресу суду надала письмові заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що вважає його безпредметним, оскільки позивач не довів порушення, невизнання або оспорювання відповідачами свого права (права на повагу до ділової репутації) за захистом якого звернувся до суду та не надав відповідних доказів, зокрема: обрахування гудвілу, зниження його показників, причинно-наслідкового зв'язку між опублікуванням оспорюваної статті і зниженням вартісних показників гудвілу. Крім того зазначила, що позивачем є юридична особа, а тому щодо неї неможливо порушити принцип презумпції невинуватості, позивач не навів доказів, що поширена інформація ганьбить його ділову репутацію і що він на момент подачі позовної заяви зазнав репутаційних втрат, які б виразилися у матеріальних збитках, натомість поширена інформація стала підставою для відкриття кримінального провадження, яке на сьогодні не тільки не закрите, але й активно розслідується. Посилання позивача на норму ч. 4 ст. 32 Конституції України в обґрунтування позову представник відповідача вважає юридично некоректним. Зазначає, що оспорюваний фрагмент статті «Але пан [PERSON] вирішив їх продати чомусь по 90 мільйонів за кожну!» не зважаючи на роз'яснення, які містяться в постанові Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», взагалі не стосується позивача ВАТ «Турбоатом» як юридичної особи, при цьому представником позивача також не доведено, що позивач як юридична особа має спільні зі своїм керівництвом немайнові права, охоронювані законом і начебто порушені відповідачами, що інформація про керівництво позивача є інформацією про самого позивача, що позивач є законним представником свого керівництва, що шкода діловій репутації керівництву позивача, яка нібито мала місце, безпосередньо наносить шкоду діловій репутації самого позивача. Щодо фрагменту статті «…сторони домовилися про банальний «відкат». Завод при цьому зазнав збитків на 134 мільйони доларів.» представник відповідача зазначив, що зазначений фрагмент позивачем був розчленований, що призвело до спотворення змісту, це вирваний з контексту уривок, який містить пояснення дивного продажу турбіни не за ціну ринкової вартості - 154 мільйонів доларів США, що є загальновідомою інформацією, а тому відповідач у зазначеному фрагменті наводить гіпотезу, чому продаж відбувся за нижчу ціну, у зв'язку з чим розглядати такий фрагмент тексту як об'єкт для доведення його правдивості і спростування неможливо. У фрагменті тексту «Усього ж до 1 березня «під ніж» скорочення потраплять 1, 5 тис. висококваліфікованих працівників» викладена інформацію про події, які можливо відбудуться у майбутньому, які доведенню і спростуванню також не підлягають. Факт вживання слова «дуті» у фрагменті тексту в переносному значенні говорить про те, що зазначене слово являє собою оціночне судження, яке не підлягає доведенню достовірності по суду і спростуванню, разом з тим представник відповідача готовий довести його під ставність, а також добросовісність при вживанні подібних оціночних виразів. Будучи виробничим підприємством, позивач вдався до заробітку шляхом застосування «інших операційних доходів», що на думку представника відповідача дає підстави говорити, що позивач «знищується» як виробнича структура. Щодо фрагменту тексту «…вчинок нашого керівництва, коли в серпні нинішнього року, саме перед днем народження [PERSON], перерахували 28 мільйонів гривень Артемівському заводу «Цвєтмет»?, він взагалі не підлягає жодному аналізу, адже відповідач не поширював ту інформацію, яку вимагає спростувати відповідач. Крім того, посилання позивача на те, що про нього було поширено «негативну інформацію» не підлягає правовій оцінці, оскільки законодавство України більше не оперує таким поняттям та не встановлює презумпцію недостовірності такої інформації. В своїх заперечення представник відповідача посилається на ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 34 Конституції України та прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Вважає, що оспорювана стаття має під собою достатнє підґрунтя аби вважатися допустимою, зокрема: достовірність і вірогідність поширеної інформації доводять докази, долучені самим позивачем, присутній факт наявності кримінального провадження, відповідачами не було порушено меж допустимого втручання у права позивача при поширенні оспорюваної інформації, так само як відповідачами було забезпечено належний баланс між конституційним правом на свободу вираження поглядів та правом на повагу до ділової репутації інших осіб. Суд, вислухавши пояснення та доводи осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [INFO] року в мережі Інтернет на офіційному сайті ПП «Україна молода» та у щоденній інформаційно-політичній газеті «Україна молода» у виданні [NUMBER] опублікована стаття під назвою «[INFO]». Розміщення зазначеної статті підтверджується наданою позивачем роздруківкою з мережі Інтернет. Як вбачається зі змісту зазначеної статті, її автором є [PERSON]. Постановою Вищого господарського суду України від 17 березня 2009 року по справі за позовом Державного підприємства «Авіаційний науково-технічний комплекс імені О.К.Антонова» до редакції газети «Україна молода», ПП «Україна молода» про спростування недостовірної інформації, особою зазначеною під псевдонімом «[PERSON]» є [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідачами не надано заперечень проти вищезазначених обставин, крім того представник відповідача ПП «Україна молода» в своїх запереченнях не спростовує також вищевказані обставини. Зі змісту вищевказаної спірної статті вбачається, що джерелом викладеної в ній інформації є у тому числі колишній генеральний директор заводу [PERSON], вислови якого викладені в статті прямою мовою. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону України «Про пресу» редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Таким чином, з огляду на те, що у вищевказаній статті йдеться посилання на [PERSON] як на джерело інформації, він на рівні з засновником засобу масової інформації та автором статті є належним співвідповідачем. Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно положень ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст.277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця). У відповідності до ст. 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 34 Господарського кодексу України дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних із особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», визначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Враховуючи принцип свободи, думки і слова, вільного вираження своїх поглядів і переконань, закріплений статтею 34 Конституції України, виходячи з тексту статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тлумачень цієї статті Європейським Судом з прав людини, викладених в рішеннях «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1996 року та «Українська прес-група проти України» від 29.03.2005 року, суд розмежовує оціночні судження та твердження про факти. Відносно свободи масової інформації на території України діє ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до ч.1 якої кожна людина має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Разом з тим, у ч.2 цієї статті Конвенції зазначено, що здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або санкцій, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням або злочинам, для охорони здоров'я і моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. При цьому положення даної норми повинні тлумачитися у відповідності з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, що виражена і його рішеннях. Преса не повинна переступати межу, встановлену з метою захисту репутації інших осіб, проте вона повинна повідомляти інформацію та ідеї з політичних питань так само, як і з питань, що становлять громадський інтерес. Не лише преса має завдання повідомляти таку інформацію, але й громадськість має право її отримувати (Рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 року та рішення у справі «Українська прес-група проти України» від 29.03.2005 року). З урахуванням наведеного, особа, яка бере участь в обговоренні питань загального значення, маючи право на певний рівень перебільшення, провокацію чи навіть нестримних висловлювань, все ж таки не повинна переступати межі стосовно поваги до репутації та прав інших. Аналіз поширеної відповідачами інформації в контексті загального змісту вказує на те, що інформація містить не лише оціночне суб'єктивне судження щодо діяльності позивача, а й твердження про чітко висловлені факти. При цьому суд бере до уваги не окремі словесні конструкції, а певний сюжет в цілому, відомості в якому об'єднані загальною змістовною направленістю. Зокрема, у поширеній інформації у висловах «Бо фінансові зловживання на підприємстві, як свідчать наші джерела, не припиняються!»; «…масштабні зловживання на підприємстві не припинилися»; «…завод продав замовникові у Російській Федерації дві турбіни. «Ринкова вартість такої турбіни-«мільйонника» становить 157 млн. доларів…Але пан [PERSON] вирішив їх продати чомусь по 90 мільйонів за кожну!»; «…сторони домовилися про банальний «відкат». Завод при цьому зазнав збитків на 134 мільйони доларів.»; «Нині на «Турбоатомі» готується чергова, не менш геніальна оборудка: продаж двох «нових» турбін-«мільйонників»;«…вчинок нашого керівництва, коли в серпні нинішнього року, саме перед днем народження [PERSON], перерахували 28 мільйонів гривень Артемівському заводу «Цвєтмет»?...саме через клюєвські структури відбулися, принаймні на перших порах, організація та фінансування квазіреспубліки «ДНР» в контексті загального змісту приводиться інформація, яка вказує на вчинення посадовими особами товариства певних дій, які містять ознаки злочину та готування до вчинення таких дій. Аналіз зазначеної інформації вказує на те, що автор статті висловлював не оціночне суб'єктивне судження щодо діяльності позивача, а стверджував про наявність чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними. При цьому відповідачі не надали доказів об'єктивності своєї інформації щодо вини позивача. Надані представником відповідача ПП «Україна молода» листи від 03 березня 2014 року та від 18 листопада 2014 року Генеральної прокуратури України, які містять повідомлення про початок досудового розслідування відносно службових осіб ВАТ «Турбоатом», виходячи з принципу презумпції невинуватості, не можуть бути доказами достовірності інформації, викладеної в оскаржуваній статті. Належних та допустимих доказів достовірності вищезазначеної інформації, у тому числі вироку суду, висновків за результатами перевірок фінансової діяльності позивача відповідними державними органами, відповідачами суду не надано. Щодо вислову «Усього ж до 1 березня «під ніж» скорочення потраплять 1,5 тис. висококваліфікованих працівників», то в контексті загального змісту приводиться інформація щодо певних фактів господарської діяльності підприємства, про які нібито було повідомлено особисто директором підприємства [PERSON], тобто зазначена інформація має безумовне твердження з зазначенням статистичних даних, що також не є суб'єктивним судженням автора статті та його оцінкою діяльності підприємства. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження достовірності вищезазначеної інформації відповідачами не надано. Вищенаведена інформація в цілому сприймається як така, що негативно направлена проти суб'єкта господарювання, на його дискредитацію та формування негативного образу посадових осіб ТОВ «Турбоатом». Таким чином, зазначена інформація не є оціночним судженням автора, а є відвертою неповагою до ділової репутації позивача, при цьому містить фактичне звинувачення посадових осіб позивача у скоєні певних злочинів. Така інформація ганьбить ділову репутацію позивача як суб'єкта господарювання. Доводи позивача щодо того, що поширена відповідачами інформація є негативною підтверджується також висновком спеціаліста дослідження писемного мовлення №3836 від 27 липня 2015 року, виконаного судовим експертом ХНДІСЕ імені проф.. М.С.Бокаріуса, згідно якого у тексті статті «А тепер я покатаюсь», опублікованої у щоденній інформаційно-політичній газеті «Україна молода» [NUMBER] від [INFO] року міститься негативна інформація про відкрите акціонерне товариство «Турбоатом», яка виражена у тому числі у формі тверджень про факти. Виходячи з вищенаведеного, суд не погоджується з доводами представника відповідача ПП «Україна молода», що оскаржувана стаття містить оціночні судження щодо діяльності ТОВ «Турбоатом» в розумінні положень Закону України «Про інформацію». Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Аналогічне положення містив Закон України «Про інформацію» в редакції закону, що діяв на момент публікації статті. Згідно ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків вважається юридична особа, у якій вона працює. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Таким чином, враховуючи, що відповідачем не надано доказів, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, порушене особисте немайнове право позивача підлягає захисту шляхом зобов'язання ПП «Україна молода» спростувати поширену недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. Підстав для покладення обов'язку спростування недостовірної інформації на [PERSON] та [PERSON] судом не встановлено, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Разом з тим, виходячи з вимог ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», яка передбачає, що редакція зобов'язана в строк, що не перевищує одного місяця з дня надходження вимоги, опублікувати спростування та

Outcome: partial