Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

В провадженні судді перебуває вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протягом 15 років 03 місяців [PERSON] працювала у Відповідача на посаді машиніста конвеєра. Тривала робота в умовах впливу шкідливих факторів призвела до виникнення у Позивачки наступних захворювань: -хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої -другої стадії, емфізему легень першої-другої стадії). Група В.ЛН другого ступеня; -радикулопатія попереково-крижова, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом. З вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ першого ступеня) та остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня), з двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФ першого - другого ступеня). За результатами повторного огляду МСЕК від 08 квітня 2021 року ступень стійкої втрати Позивачкою професійної працездатності було визначено у розмірі 65 відсотків, у тому числі 25 % - по радикулопатії та 40 - по ХОЗЛ. безстроково. Водночас Позивачці було встановлено 3 групу інвалідності безстроково. Згідно висновків МСЕК Позивачці протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження. За станом здоров`я Позивачка потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення (корсет), спостереження у сімейного лікаря та невропатолога. Позивачка вважає, що внаслідок професійного захворювання їй завдано істотної моральної шкоди, яка полягає у наступному: У зв`язку з професійним захворюванням Позивачка у значній мірі втратила здоров`я. Внаслідок впливу шкідливих факторів на робочому місці, що призвело до професійного захворювання, Позивачка неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні, крім того неодноразово проходила курси амбулаторного лікування. Незважаючи на тривале лікування стан її здоров`я не покращується, а навпаки має тенденцію на погіршення, про що свідчать результати повторного огляду МСЕК. Позивачку постійно переслідує задишка, напади утрудненого дихання по 2-4 р на добу, які виникають як при фізичному навантаженні так і спонтанно незалежно від часу на добу, кашель сухий приступоподібний,головний біль, підвищення та нестабільність АТ, запаморочення, слабкість та втома, вона постійно відчуває стійкій біль у шийному та попереково - крижовому, відділах хребта, тягучій біль у великих суглобах верхніх та ніжних кінцівках, біль в хребті при фізичному навантаженні, нахилах та ході, судоми пальців кистей та стоп Незважаючи на тривалість лікування, покращення в стані здоров`я не відбувається, позивачці встановлений хронічний характер захворювань, хвороба є невиліковною і такі обставини в сукупності викликають Позивачки відчуття неповноцінності у зв`язку із незворотністю погіршення стану її здоров`я. Отримані професійні захворювання обмежує Позивачку також і у побуті, зокрема за станом здоров`я вона не має можливості виконувати більшість домашніх робіт, пов`язаних навіть з незначним фізичним навантаженням, які, мають робити за неї її родичі та друзі., водночас вона обмежена також у самообслуговуванні. Отже, професійні захворювання вимагають від Позивачки додаткових зусиль для організації її життя та побуту. Внаслідок таких обмежень Позивачка відчуває себе тягарем для своїх близьких та друзів, що завдає їй додаткових моральних страждань.. Стан здоров`я Позивачки не покращується., а навпаки має тенденцію до погіршення, внаслідок чого вона має проходити постійні курси медикаментозного лікування, що змусило її корінним чином змінити свій звичайний уклад життя. Відчуття того, що вона ніколи не буде здоровою людиною, зважаючи на встановлений МСЕК безстроковий характер втрати працездатності, постійно переслідують її, внаслідок чого вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я - 295 100 грн. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Так, у відзиві, поданому представником відповідача, зазначено, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки вина підприємства відсутня, розмір моральної шкоди не обґрунтований, позивач був обізнаний щодо умов праці, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що протягом 15 років 03 місяців [PERSON] (далі - Позивачка) працювала у Відповідача на посаді машиніста конвеєра.(а.с. 8-9) З акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28.02.2020 року встановлено, що позивач отримав професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої -другої стадії, емфізему легень першої-другої стадії). Група В.ЛН другого ступеня; -радикулопатія попереково-крижова L5-S1, шийна С5-С7, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом. З вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ першого ступеня) та остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня), з двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФ першого - другого ступеня). (а.с. 3-7) Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 28.02.2020 року професійні захворювання у Позивачки виникли наслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища і недосконалості технологічного процесу та устаткування робочого місця у зв`язку з чим машиніст конвеєру попадав під вплив пилу , концентрація якого в повітрі робочої зони перевищувала гранично - допустиму концентрацію та фізичного навантаження, що перевищувало нормативні показники. За результатами первинного огляду МСЕК від 19 травня 2020 року ступень стійкої втрати Позивачкою професійної працездатності було визначено у розмірі 40 (сорок ) %, у тому числі 25 % - по радикулопатії та 15 - по ХОЗЛ. За результатами повторного огляду МСЕК від 08 квітня 2021 року ступінь стійкої втрати Позивачкою професійної працездатності було визначено у розмірі 65 (сорок ) відсотків, у тому числі 25 % - по радикулопатії та 40 - по ХОЗЛ. безстроково. Позивачці було встановлено 3 групу інвалідності безстроково. (а.с. 10,11) Згідно висновків МСЕК Позивачці протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження. За станом здоров`я Позивачка потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення (корсет), спостереження у сімейного лікаря та невропатолога. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці",роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так, Актом розслідування хронічного професійного захворювання Форми П-4 від встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача. Виходячи з норм ч.1ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно доч.1ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабістю, втомою, болями. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм, проте вирішуючи питання про достатній розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд погоджується з позицією відповідача щодо того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів щодо обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричинених збитків. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь з відповідача 130 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За вказаних обставин суд доходить до висновку, що вказана вимога підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial