Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначає, що 01.02.1998 року помер [PERSON] після його смерті відкрилась спадщина. Вона в установленому законом порядку прийняла спадщину. Проте, коли звернулася до приватного нотаріуса Сумського РНО щодо оформлення спадкових прав, то їй було відмовлено у звязку з тим, що є розбіжності в написанні прізвища, імя та по батькові спадкодавця [PERSON]. А тому просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт належності [PERSON], який помер 01.02.1998 року сертифікату на право на земельну частку (пай), серія СМ № 019058, встановити, що заповіт від 08.04.1997 року складено від імені [PERSON] та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування після померлого [PERSON] на земельну частку (пай), розміром 4,90 умовних кадастрових гектари із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» в порядку спадкування після померлого [PERSON] В судове засідання позивач та її представники не з'явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник відповідача по справі Яструбинської сільської ради Сумської області у судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньо досліджених наявні у справі докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер 01 лютого 1998 року, про що виконавчим комітетом Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області внесено актовий запис № 03 від 02 лютого 1998 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі й на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря», розміром 4,90 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 10). В даному сертифікаті СМ № 019058 від 12 квітня 1996 року вказано, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільського господарського підприємства «Зоря» площею 4,90 умовних кадастрові гектари (а.с. 10). За життя, а саме 08 квітня 1997 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого належну йому частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» він заповідав [PERSON]П, позивачці по справі. Даний заповіт зареєстровано в реєстрі за № 4-1093 та посвідчено державним нотаріусом [PERSON] (а.с. 9). Але в даному заповіті прізвище імя та по батькові спадкодавця помилково вказано «Заболотній Іван Ягорович», що на даний час є однією з перешкод у оформленні спадкового майна. Як вбачається з листа приватного нотаріуса [PERSON] та витягу зі спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. При звернені до приватного нотаріуса Сумського РНО [PERSON] представником позивача було отримано лист-розяснення з якого вбачається що перепоною в оформленні спадкових прав буде те, що в наданих документах для оформлення спадщини, а саме в свідоцтві про смерть, заповіті та сертифікаті, прізвище та по батькові спадкодавця зазначено по різному «Заболотний» «Єгорович», [PERSON]», «Ягорович», «Егорович» (а.с. 15). Відповідно до пункту 3.1. [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а саме: заповіту на належне майно та сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] необхідне для прийняття позивачкою спадщини за заповітом. Таким чином, суд вважає за необхідне заяву [PERSON] в цій частині задовольнити і встановити факт належності [PERSON], який помер 01 лютого 1998 року, сертифікату на право на земельну частку (пай) серія СМ № 019058, розміром 4,90 в умовних кадастрових гектарах, виданого на підставі рішення Сумської районної державної адміністрації від 08 квітня 1996 року № 111 та зареєстрованого 16 квітня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 445 та встановити факт того, що заповіт від 08 квітня 1997 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4-1093, відповідно до якого спадкоємцем частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» Сумського району, Сумської області, розміром 4,90 умовних кадастрових гектари призначено [PERSON], складено від імені [PERSON]. При цьому суд звертає увагу позивача, що за положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року. Передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Статтею 551 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Стаття 525 ЦК Української РСР 1963 року, визначає, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК Української РСР 1963 року, передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. В матеріалах справи відсутні будь які відомості про прийняття позивачкою спадщини, а тому позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно є передчасними .

Outcome: partial