Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-06 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 29 липня 2005 р. вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинскього районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 728. Спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та зловживання ним алкогольними напоями. Постійні сварки та суперечки, свідком яких нерідко стають їхні неповнолітні доньки, в подальшому можуть негативно вплинути на їх психологічний стан. Відповідач не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин; не утримує сім'ю на належному матеріальному рівні. Сторони разом проживають, мають спільне господарство, однак з серпня 2015 року не підтримують шлюбні стосунки. Від цього шлюбу у сторін народилися доньки - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ними повноліття, оскільки відповідач добровільно належну матеріальну допомогу на їх утримання не надає. В ході розгляду справи позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просила суд шлюб між сторонами розірвати, так як подальше збереження шлюбних відносин неможливе. Основною причиною розірвання шлюбу позивач зазначає зловживання чоловіком алкогольними напоями та неналежне утримання сім»ї. Крім того, [PERSON] просила суд щомісячно стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їхніх спільних неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] до досягнення ними повноліття у розмірі прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісяця, оскільки питання щодо їх утримання між нею та відповідачем не узгоджено; отримуваних нею доходів не достатньо не лише для утримання двох дітей, а й для її особистого проживання. Відповідач в судове засідання не з»явився, надавши клопотання про визнання позовних вимог про розірвання шлюбу в повному обсязі та слухання справи за його відсутності. Вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який 29 липня 2005 року зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції, про що складено актовий запис № 728. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO].. На час розгляду судом справи неповнолітні діти проживають з батьками. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з серпня 2015 року, хоча вони і проживають спільно. Зазначені обставини були встановлені при розгляді справи в судовому засіданні. Ухвалою суду від 11 грудня 2015 року сторонам було надано строк для примирення тривалістю два місяці. Після закінчення строку для примирення шлюбні стосунки між сторонами не відновились, взаємовідносини не покращились. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Як зазначалось судом вище, сторони заперечували подальше існування сім»ї в зв»язку з відсутністю спільного бажання на її збереження. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше існування сім»ї впливає на права обох сторін, і позбавить їх можливості влаштувати інше сімейне життя, в зв»язку з чим вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, в ході розгляду справи було встановлено, що питання щодо утримання неповнолітніх дітей між позивачем та відповідачем не узгоджено. Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує матеріальне станов ище платника, який офіційно працює, не має інших аліментних зобов»язань, а також те, що на його утриманні не перебувають інші особи. Також суд приймає до уваги розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця для забезпечення її харчування і придбання предметів першої необхідності. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік», з 01 січня 2016 р. прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 1 455 гривень. Однак, суд бере до уваги, що відповідно до вимог чинного законодавства утримувати неповнолітню дитину є обов»язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Оскільки суду не надано документів про стан здоров»я сторін та їхніх дітей, суд не досліджує зазначені обставини справи. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей в частці від доходу, оскільки відповідач має постійне місце роботи і дохід, в розмірі 1\\3 частка від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в доход держави.

Outcome: partial