Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП « ВК «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 14.012003 року по 30.10.2019 рік він працював в ДП « ВК «Краснолиманська» на центральній збагачувальній фабриці «Краснолиманська». 30.10.2019 року він був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Оскільки відповідач в день звільнення не провів з ним остаточного розрахунку, розрахувався лише 15.04.2020 року, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2019 року по 15.04.2020 рік в сумі 64450,42 грн., та понесені судові витрати. Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 2003 року по 2019 рік. Наказом № 2961/к від 30.10.2019 року [PERSON] був звільнений за ст. 38 ч. 1 КЗпП України з посади електрослюсаря чергового з ремонту обладнання. На виконання наказу позивач в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні було нараховано 17548,72 грн. ( за винятком обов`язкових утримань- 13962,24 грн.), які на дату звернення до суду були сплачені позивачу в повному обсязі. Позивачем не заявлялись вимоги про проведення з ним остаточного розрахунку. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність.( а.с. 2). Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а.с. 22). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 14.01.2003 року по 30.10.2019 рік. ( а.с. 4-5). Наказом № 2961/к від 30.10.2019 року [PERSON] був звільнений за ст. 38 ч. 1 КЗпП України з посади електрослюсаря чергового з ремонту обладнання ( а.с. 5). Як вбачається з матеріалів справи, останній день перерахування заборгованості по заробітній платі 15.04.2020 року ( а. с. 25). \~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~Відповідно до положень\~ст. 115 КЗпП України,\~ст. 24 Закону України "Про оплату праці"\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~116\~КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, підставою відповідальності власника відповідно до ст.. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факта: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг\~своїх вимог\~лише на\~момент припинення\~такого правопорушення,\~яким є\~день фактичного\~розрахунку,\~що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі № 1-5/2012. У зв`язку з невиплатою позивачу на день звільнення заборгованості по заробітній платі, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що в день звільнення відповідач не провів з ним всі розрахунки по заробітній платі. Відповідачем в обґрунтування заперечень зазначено, що позивач не звертався з питанням щодо проведення розрахунку в день отримання трудової книжки, проте відповідач не надав жодного доказу на підтвердження останнього дня роботи позивача. З розрахункового листка та довідки від 25.05.2020 року вбачається, що позивач в жовтні працював.( а. с. 10- 25). Згідно довідки № 842 від 25.05.2020 року останній платіж щодо заборгованості по заробітній платі було перераховано відповідачем 15.04.2020 року. ( а. с. 25). Оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо останнього дня роботи позивача, а матеріали справи вказують на той факт, що останній працював в жовтні 2019 року, суд приходить до висновку про те, що відповідачем не спростовано останній день праці позивача- 30.10.2019 року і саме з цієї дати до дня остаточної виплати- 15.04.2020 року повинно бути нарахований середній заробіток за час вимушеного прогулу. \~ \~ \~ Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Позивача фактично було звільнено в жовтні 2019 року, тому під час розрахунку середнього заробітку суд має виходити з виплат за серпень, вересень 2019 р. Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» середньоденний заробіток розрахований згідно Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. та становить 524,78 грн ( а. с. 20). За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30.10.2019 року по 15.04.2020 рік в сумі: 524,78 х 116= 60874,48 грн. Згідно із п. 164.2.1, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані ( виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору ( контракту), включаються до складу загального місячного ( річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168 .1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу. Отже, заробітна плата, яка підлягає стягненню з відповідача є сумою, з якою під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори. \~ \~ Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За таких обставин, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податків та зборів. Всього з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~за період\~з 30.10.2019\~року по\~15.04.2020\~рік в\~сумі 60874,48\~грн., з утриманням в подальшому з цієї суми середнього заробітку обов`язкових податків та зборів, що відповідає вищезазначеним нормам права. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. \~ \~ \~ \~ \~ На\~підставі викладеного,\~

Outcome: partial