Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та додаткових витрат на дитину. Позивач вказує, що між нею та відповідачем зареєстровано шлюб 01.10.2003 року. [INFO] у них з відповідачем народилася донька [PERSON] . 18.07.2012 року між нею та відповідачем розірвано шлюб. З моменту народження і по теперішній час дитина проживає з позивачкою, відповідач фактично не виконує своїх батьківських обов`язків, а з лютого місяця 2020 року взагалі припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач вказує, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, на скільки їй відомо працює не офіційно за кордоном. Враховуючи, що відповідач отримує не офіційні доходи, просить суд призначити аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2318 грн. щомісячно. Крім цього, вважає що батько зобов`язаний приймати участь в додаткових витратах. Зокрема, позивач вказала, що їх спільна з відповідачем донька в цьому році зарахована навчання до Коледжу Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича. Згідно договору про надання освітніх послуг» від 03.08.2020 року №К5/20 укладеним між Чернвіецьким національним університетом ім.Ю.Федьковича та позивачем, плата за навчання за надання освітніх послуг, за весь період навчання - складає 46 000 грн. Строк навчання складає три роки. Таким чином, місяць навчання коштує 1280 грн. Крім цього, позивач зазначає, що їх з відповідачем донька згідно договору «Про надання послуг із забезпечення фізичного комфорту» від 01.03.2020 року укладеного між позивачем та ФОП [PERSON] відвідує заняття з фітнесу в клубі «Fit Curves», згідно умов договору місяць занять коштує 460 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 2318 грн. щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду і до закінчення нею навчання, а також стягнути додаткові витрати у розмірі 1740 грн. щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду і до закінчення нею навчання. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у даній справі і відповідачу наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву (а.с.17). 21 вересня 2020 року відповідач на електронну адресу суду спрямував відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнає частково, згідний сплачувати аліменти в розмірі 1159 грн. щомісячно. Вказав, що постійно надавав кошти на утримання доньки, а також регулярно дарував дорогі подарунки. На початку 2020 року його матеріальне становище значно погіршилось, що вплинуло на утримання доньки. Також у нього на утриманні є малолітній син від другого шлюбу. Крім цього, зазначив, що позивач вказує що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі 4058 грн. при цьому жодних доказів не надала. У зв`язку з тяжким матеріальним становищем та тим що у нього на утриманні є ще одна дитина від другого шлюбу, згідний сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1159 грн. Щодо додаткових витрат на навчання доньки, зазначив, що позивачка не зверталась до нього з приводу погодження питання навчання їх спільної доньки у школі чи вищому навчальному закладі, та щодо вибору спеціальності. Щодо надання послуг фізичного комфорту у фітнес-залі, позивачка також з ним не радилась, жодного пояснення щодо особливих обставин, через які необхідно здійснювати витрати на отримання донькою послуг фізичного комфорту у фітнес-залі, позивачка у позовній заяві не зазначила. У матеріалах справи відсутні докази, що договір від 01.03.2020 року був діючим на момент подання позовної заяви до суду та є діючим на даний момент, а також згоди на укладання такого договору він не надавав. Вважає, що зазначені позивачкою суми додаткових витрат не є додатковими витрати в розумінні ст.185 СК України і в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Позивач в судове засідання не з`явилась, до початку розгляду справи спрямувала на адресу суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити (а.с.20). Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Вказав, що відповідач дійсно 10 місяців не надавав допомогу на утримання доньки, оскільки на останній зустрічі виник конфлікт. На даний час відповідач працює за кордоном. Також зауважив на тому, що у відповідача є на утриманні ще одна дитина від другого шлюбу. Не заперечував щодо задоволення позовних вимог на суму 1159 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до часткового задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01.10.2003 року, який розірвано 18.07.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.9). Від шлюбу у сторін [PERSON] та [PERSON] є донька [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7) Донька сторін зареєстрована та проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.8). Відповідно до Договору №К5/20 від 03.08.2020 року укладеного між Чернівецьким національним університетом імені Юрія Федьковича в особі ректора [PERSON] та [PERSON] для [PERSON] , остання зарахована на навчання до Коледжу Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Молодший спеціаліст» за денною формою навчання Підприємство торгівля та біржова діяльність на три роки. Згідно договору про надання освітніх послуг» №К5/20 від 03.08.2020 року, загальна вартість за надання освітніх послуг, за весь період навчання - складає 46 000 грн. (а.с.10). Відповідно до Договору про надання послуг із забезпечення фізичного комфорту від 01.03.2020 року, де замовник [PERSON] , підписаного в її інтересах матір`ю [PERSON] з виконавцем ФОП [PERSON] , [PERSON] відвідує заняття з фітнесу в клубі «Fit Curves», вартість занять по договору за чотири місяці становить 1840 грн. (а.с.11-14). Як вбачається з копії квитанції №200 від 20.08.2020 року, позивач [PERSON] внесла за навчання [PERSON] в Коледжі Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Молодший спеціаліст» за денною формою навчання Підприємство торгівля та біржова діяльність, курс перший - кошти в сумі 7000 грн. (а.с.21). Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками щодо цього обов`язку, кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. На даний час мінімальний розмір аліментів у зв`язку зі змінами у законодавстві не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», 50% від прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 років до 18 років становить з 1 липня 2020 року - 1159 грн. з 1 грудня - 1197,50 грн., З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, зокрема те, що позивач просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі. Виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1ст.141 СК України), враховуючи, що значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, у випадку захворювання на ліки, а також враховуючи вік дитини, а саме те, що дитині [PERSON] скоро виповниться 16-ть років, а також те, що у відповідача є на утриманні ще одна дитина від другого шлюбу [PERSON] , 2014 року народження, суд вважає доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на утримання спільної дитини аліментів у розмірі 1800 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів в даному розмірі, суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Визначений судом розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дитини. Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). На підставі частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У абз.1 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №761/6933/17. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Відповідно до положень цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними та достатніми є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи і які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. П. а ч. 1 ст. 29 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН, ратифікованої 27.02.1991 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р. держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі. Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з Договору №К5/20 від 03.08.2020 року укладеного між Чернівецьким національним університетом імені Юрія Федьковича в особі ректора [PERSON] та [PERSON] для [PERSON] , остання зарахована на навчання до Коледжу Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Молодший спеціаліст» за денною формою навчання Підприємство торгівля та біржова діяльність на три роки. Згідно договору про надання освітніх послуг» №К5/20 від 03.08.2020 року, загальна вартість за надання освітніх послуг, за весь період навчання - складає 46 000 грн. Отже, у відповідності до вимог ст. 185 СК України передбачувані додаткові витрати складають 46 000 грн., що будуть понесені позивачкою незалежно від сплати відповідачем аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Таким чином, суд приходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у цій частині, відповідач повинен нести в рівних частках із позивачкою додаткові витрати на спільну дитину, а також відповідачем не надано в порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказів на підтвердження неможливості сплати додаткових витрат, він є особою молодого віку, в ході розгляду справи не встановлено наявності у нього обмежень в його працездатності, отже він спроможний працювати та отримувати заробіток (дохід), а тому з відповідача слід стягнути 50% передбачуваних додаткових витрат на навчання доньки до її повноліття. Розрахунок передбачуваних витрат складає: 46000грн. : 36 місяців (три роки) = 1277,77 грн. : 2 = 639 грн. щомісячно. Окрім цього, посилання відповідача про те, що до спірних правовідносин не застосовуються норми ст. 185 СК України, а застосовуються норми ст. 199 СК України є помилковими, оскільки витрати на оплату навчання буде здійснено до повноліття дитини сторін, такі витрати носять характер саме додаткових витрат, пов`язаних із розвитком особливих здібностей дитини (її навчання) і яка на час виникнення спірних правовідносин є неповнолітньою. Крім цього, суд вважає доводи відповідача необгрунтованими в частині не узгодження з ним навчання дитини в школі чи вступу до Коледжу, а також посилання на те, що вибір навчального закладу з ним не узгоджувався, оскільки представник відповідача в судовому засіданні підтвердив той факт, що протягом десяти місців відповідач не спілкувався з позивачкою та донькою і будь якої допомоги не надавав. Також, на підтвердження фактично понесених витрат, позивачем прилучений до матеріалів справи договір від 01.03.2020 року, згідно якого позивачем понесені додаткові витрати в сумі 1840 грн. і такі витрати зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на розвиток фізичних здібностей дитини [PERSON] , спрямовані на її оздоровлення, а тому слід дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині і половина понесених витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (1840грн. : 2 = 920 грн.). На підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 05 серпня 2020 року. На підставі викладеного, суд вважає виходячи з обставин справи, матеріального становища сторін, слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки, в розмірі 1800 грн. - щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідною до вимог закону. А також стягнути з відповідача на користь позивача передбачувані додаткові витрати на дитину в розмірі 639,00 гривень щомісячно з 05 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття та понесені додаткові витрати на дитину в розмірі 920, 00 гривень. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, необхідно стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір в розмірі 840 гривні 80 коп. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial