Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», Військової частини [NUMBER] , третя особа: [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 травня 2015 року приблизно о 01 годині 10 хвилин в районі будинку 224 по пр. Леніна в м. Запоріжжі водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ 1102» реєстраційний номер [NUMBER] , скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , в наслідок чого йому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких [INFO] [PERSON] помер. В результаті досудового слідства за кримінальним провадженням № 12015080010000631 від 01.05.2015 року постановою від 08.12.2015 року кримінальне провадження було закрите у зв`язку із відсутністю в діяннях [PERSON] складу кримінального порушення. Підставою для такого рішення були висновки автотехнічних експертиз, згідно яких водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. Між тим, оскільки водій [PERSON] знаходився під час ДТП 01.05.2015 року в стані алкогольного сп`яніння та відмовився від медичного огляду, а також на транспортному засобі під керуванням [PERSON] було встановлено номерний знак, який не належить транспортному засобу «ЗАЗ 1102» реєстраційний номер [NUMBER] , то матеріали щодо вказаних порушень було виділено з кримінального провадження та направлено до ВДАІ для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 130, 121 КоАП України. Позивач [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , а позивач [PERSON] є його дочкою, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] від 27.12.1974 року серія [NUMBER] та свідоцтвом про народження [PERSON] від 04.05.1995 року серія [NUMBER] . На час загибелі [PERSON] його мати [PERSON] вже була пенсіонеркою, що підтверджується пенсійним посвідченням серія [NUMBER] від 18.07.2005 року, а дочка [PERSON] в той час навчалась в Запорізькій державній інженерній академії на денній формі навчання, що підтверджується довідкою № 30 від 07.09.2015 року. Термін її навчання з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року. Тому, 03.05.2015 року позивачі втратили годувальника та головного помічника у житті і мають право на відшкодування шкоди, спричиненої смертю годувальника. Водій [PERSON] під час ДТП 01.05.2015 року перебував на військовій службі у якості заступника командира роти військової частини пп [NUMBER] та знаходився у м. Запоріжжі у відрядженні, що підтверджується посвідченням про відрядження № 239 від 29.04.2015 року. Тому відшкодовувати спричинену [PERSON] шкоду повинна військова частина. Крім того, транспортний засіб, яким керував [PERSON] , був застрахований ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», що підтверджується полісом № АІ/2959577 від 31.05.2014 року, тому в межах встановлених полісом лімітів страхова компанія також повинна відшкодовувати спричинену [PERSON] шкоду. На момент загибелі [PERSON] офіційно не працював. Згідно записів його трудової книжки останнє звільнення відбулося 11.05.2009 року із посади монтажника гідроагрегатів 4 розряду. Крім того, він мав спеціальність зварника кузовів 3 розряду, слюсаря ремонтника 4 розряду, тому на життя заробляв, працюючі у приватних підприємців на ремонті автомобілів. Згідно довідки Головного управління статистики у Запорізькій області від 10.03.2016 року № 14-14/176 середня заробітна плата по економіці та промисловості в Україні у 2015 році становить 4\~195 грн. Вважають за необхідне розраховувати розмір спричиненої внаслідок загибелі годувальника шкоди, виходячи із вказаного розміру середньої заробітної плати. Також вважають, що позивачі мають право на отримання відшкодування у розмірі: а) матеріальної шкоди: [PERSON] по 1000 грн. щомісячно, починаючи з 03.05.2015 року і довічно. На час подання позову з моменту ДТП пройшло 12 місяців, тому розмір відшкодування матеріальної шкоди на час подання позову становить: 12 х 1000 = 12\~000 грн. З моменту смерті [PERSON] позивачці [PERSON] військовою частиною п/п [NUMBER] було відшкодовано витрати на поховання її сина, крім 1300 грн., які були сплачені нею ФОП [PERSON] за поминальний обід після поховання [PERSON] (товарний чек № 23 від 05.05.2015 року). Тому сума 1300 грн. також підлягає відшкодуванню. ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 15.04.2016 року сплатила [PERSON] 14\~616 грн. на спорудження надгробного пам`ятника, в іншій частині від виплати регламентної виплати відмовились до отримання рішення суду. [PERSON] має право на отримання відшкодування у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 03.05.2015 року по 30.06.2017 року 26 місяців х 1000 = 26\~000 грн. б) Розмір моральної шкоди позивачі оцінюють у: [PERSON] у розмірі 50\~000 грн.; [PERSON] у розмірі 50\~000 грн. При визначенні розміру моральної шкоди позивачі врахували тяжкість втрати найближчої людини, яка була головним годувальником, помічником і радником у їх житті. Втрата сина для [PERSON] та батька для [PERSON] спричинила найглибші психоемоційні втрати, які собі можна тільки уявити. Крім того, загибель [PERSON] призвела до суттєвих змін в укладі їх життя, бо вони мешкали з ним разом та були членами однієї родини, що втрачено назавжди. Між відповідачами вказані вище відшкодування повинні бути розподілені наступним чином. У відповідності до лімітів відповідальності страховика, передбачених на час ДТП, за шкоду життю та здоров`ю, ліміт відповідальності складає - 100\~000 грн. Тому на відшкодування матеріальної шкоди страхова компанія повинна сплатити: [PERSON] 12\~000 + 1300 = 13\~300 грн. [PERSON] 26\~000 грн. Згідно ст. 27.3. ЗУ № 1961 страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам та дітям у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, тому розмір відшкодування моральної шкоди страховою компанією становить: 1218 х 12 = 14 614 грн., які повинні бути поділені між позивачами у рівних частках по 7\~308 грн. кожній. 50\~000 7\~308 = 42\~692 грн. кожному з позивачів на відшкодування моральної шкоди повинен сплатити Відповідач 2 - військова частина п/п [NUMBER] . Також військова частина повинна сплачувати позивачу [PERSON] матеріальну шкоду у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 03.05.2016 року і довічно. Позивачі просять суд стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на відшкодування матеріальної шкоди - 13\~300 грн., на відшкодування моральної шкоди 7\~308 грн., а всього 20\~608 грн. Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 26 000 грн., моральної шкоди 7\~308 грн., а всього 33 308 грн. Стягнути з Військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1000 грн. щомісяця, починаючи з 03.05.2016 року і довічно, на відшкодування моральної шкоди 42692 грн. Стягнути з Військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 42\~692 грн. У судовому засіданні, 31..01.2017, представник позивачів уточнила позовні вимоги у зв`язку з тим, що з моменту загибелі сина [PERSON] пройшов 21 місць, просить суд стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 22\~300 грн., моральної шкоди 7\~308 грн., а всього 29\~608 грн. Стягнути з Військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1000 грн. щомісяця, починаючи з 01.02.2017 року і довічно, на відшкодування моральної шкоди 42 692 грн. Решту вимог залишила без змін. Відповідач ПАТ СК «Арсенал Страхування» позов не визнав, подав письмові заперечення, в яких вказав, що 01.05.2015 року сталося ДТП за участю транспортного засоубу ЗАЗ 1102, д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та пішоходів [PERSON] і [PERSON] . Постановою про закриття кримінального провадження слідчим встановлено відсутність вини водія [PERSON] у вчиненому ДТП. Слідчим встановлено, що неконтрольований рух пішохода [PERSON] на смугу руху водія [PERSON] був вимушений та спровокований іншим пішоходом [PERSON] , у відношенні якої внесені відомості в ЄРДР на направлені за підслідністю до Ленінського РВ ГУНП в Запорізькій області. Винною особою у завданні шкоди здоров`ю [PERSON] є інший пішохід [PERSON] , а автомобіль під керуванням водія [PERSON] був лише знаряддям, яке було вибране [PERSON] для завдання шкоди здоров`ю [PERSON] і це є проявом непереборної сили, що звільняє особу, яка керує джерелом підвищеної небезпеки від обов`язку з відшкодування завданої шкоди. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач Військова частина [NUMBER] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день і час судового засідання повідомлений, раніше подав заперечення проти позову, в яких вказав, що з матеріалів кримінального провадження № 12013080010000349 встановлено, що в діях водія [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, неконтрольований рух пішохода [PERSON] на смугу водія [PERSON] був вимушений та спровокований іншим пішоходом [PERSON] . Просить суд у задоволенні позову відмовити. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день і час судового засідання повідомлений, раніше подав заперечення проти позову, в яких вказав, що пішохід [PERSON] знаходився у стані алкогольного сп`яніння і порушив вимоги п.п. «г» п.4.14 правил дорожнього руху, але це не знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП, тому що дії [PERSON] спровокували дану пригоду. Крім того, розрахунок середньої заробітної плати не відповідає дійсності, просив у задоволенні позову відмовити. У відповідності до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Згідно частин 4, 5ст. 82 ЦПК України,обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. 01 травня 2015 року, приблизно о 01 годині 10 хвилин, в районі будинку 224 по пр. Леніна в м. Запоріжжі водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ 1102» реєстраційний номер [NUMBER] , скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , в наслідок чого йому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких [INFO] [PERSON] помер. Постановою від 08.12.2015 року слідчого СВ Ленінського відділу ГУНП в Запорізькій області по кримінальному провадженню № 12015080010000631 від 01.05.2015 року було закрите вказане кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діяннях [PERSON] складу кримінального порушення. Підставою для такого рішення були висновки автотехнічних експертиз, згідно яких водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. З показів свідків на момент ДТП водій [PERSON] перебував в стані алкогольного сп`яніння, але довести або спростувати вказаний факт не надалося можливим, оскільки згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння № 3269 від 01.05.2015р., [PERSON] від проходження огляду відмовився (а.с.11-14). Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в Публічному акціонерному товаристві «Арсенал Страхування», поліс № АІ/2959577 від 30.05.2014р. (а.с.15). Водій [PERSON] під час ДТП 01.05.2015 року перебував на військовій службі у якості заступника командира роти військової частини пп [NUMBER] та знаходився у м. Запоріжжі у відрядженні, що підтверджується посвідченням про відрядження № 239 від 29.04.2015 року (а.с.22). В подальшому, ухвалою судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16.03.2018 року, військову частину пп [NUMBER] було замінено на належного відповідача військову частину п/п [NUMBER] . Постановою судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.09.2015 року [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП і призначено покарання у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на 24 місяці без оплатного вилучення транспортного засобу. Відповідно до\~ст.1200\~Цивільного кодексу\~України (надалі\~ЦК України),\~у відповідності\~до якої\~у разі\~смерті потерпілого\~право на\~відшкодування шкоди\~мають непрацездатні\~особи,\~які були\~на його\~утриманні або\~мали на\~день його\~смерті право\~на одержання\~від нього\~утримання,\~а також\~дитина потерпілого,\~народжена після\~його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Згідно ст.\~1167\~ЦК України: ч. 1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. ч. 2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до положень ст. 1168 ЦК України: ч. 1. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. ч. 2. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Ст. 1172 ч. 1 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. ч. 5 вказаної норми передбачає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Ст. 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім норм Цивільного кодексу України до спірних правовідносин повинні бути застосовані положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961 (надалі ЗУ № 1961). Згідно положень ст. 22 вказаного закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 27 ЗУ № 1961: п.п. 27.1. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. 27.2. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 27.4. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 27.5. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей440 і 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Позивач [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , а позивач [PERSON] є його дочкою, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] від 27.12.1974 року серія [NUMBER] та свідоцтвом про народження [PERSON] від 04.05.1995 року серія [NUMBER] (а.с.16-17). На час загибелі [PERSON] його мати [PERSON] вже була пенсіонеркою, що підтверджується пенсійним посвідченням серія [NUMBER] від 18.07.2005 року (а.с.18), а дочка [PERSON] в той час навчалась в Запорізькій державній інженерній академії на денній формі навчання, що підтверджується довідкою № 30 від 07.09.2015 року (а.с.21). Термін її навчання з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року. На а.с.114 міститься довідка про нарахування пенсії [PERSON] , розмір якої на 01.05.2015 р. становила 1135,00 грн. Згідно довідки про доходи [PERSON] її стипендія складала на той час 730,00 грн.(а.с.9). Тому, 03.05.2015 року позивачі втратили годувальника та головного помічника у житті і мають право на відшкодування шкоди, спричиненої смертю годувальника. Відповідно до п.6 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі в тексті - Постанова) особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. П.25 вказаної постанови вказує, що Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV. При вирішенні спорів про страхове відшкодування у наведених вище випадках суди повинні застосовувати положення Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та враховувати відповідні роз`яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з відповідними змінами та доповненнями). На момент загибелі [PERSON] офіційно не працював. Згідно записів його трудової книжки останнє звільнення відбулося 11.05.2009 року із посади монтажника гідроагрегатів 4 розряду. Крім того, він мав спеціальність зварника кузовів 3 розряду, слюсаря ремонтника 4 розряду, тому на життя заробляв, працюючі у приватних підприємців на ремонті автомобілів. Згідно довідки Головного управління статистики у Запорізькій області від 10.03.2016 року № 14-14/176 середня заробітна плата по економіці та промисловості в Україні у 2015 році становить 4\~195 грн. (а.с.25). Тому, розраховувати розмір спричиненої внаслідок загибелі годувальника шкоди, виходячи із вказаного розміру середньої заробітної плати. Розрахунок проводився з урахуванням вимог абз.3 ч.3 ст.1197 ЦК України: середня заробітна плата в Україні за 2015 рік 4195 грн. податки = 3188,20 грн. 3188,20 грн. : 3 членів родини загиблого, включаючи самого загиблого = 1062,73 грн. Тому, вимога про стягнення на відшкодування шкоди, спричиненої смертю годувальника у розмірі 1000,00 грн. є цілком доречною. [PERSON] по 1000 грн. щомісячно, починаючи з 03.05.2015 року і довічно. [PERSON] має право на отримання відшкодування у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 03.05.2015 року по 30.06.2017 року 26 місяців х 1000 = 26\~000 грн. ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 15.04.2016 року сплатила [PERSON] 14\~616 грн. на спорудження надгробного пам`ятника, в іншій частині від виплати регламентної виплати відмовились. Посилання представника відповідача ПАТ СК «Арсенал страхування» на те, що винною особою у завданні шкоди здоров`ю [PERSON] є інший пішохід [PERSON] , а автомобіль під керуванням водія [PERSON] був лише знаряддям, яке було вибране [PERSON] для завдання шкоди здоров`ю [PERSON] і це є проявом непереборної сили, що звільняє особу, яка керує джерелом підвищеної небезпеки від обов`язку з відшкодування завданої шкоди не найшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки а ні обвинувального вироку суду, а ні постанови суду відносно вини [PERSON] , суду не надані. В постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року, справа № 6-108цс13 визначено, що згідно з нормою ч. 1 ст.\~1172\~ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змісту глави 82\~ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття особа, яка завдала шкоду" та особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст.\~1191\~ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст.\~1172\~ЦК України та\~\~ ч. 2 ст. 1187 ЦК України. У відповідності до лімітів відповідальності страховика, передбачених на час ДТП, за шкоду життю та здоров`ю, ліміт відповідальності складає - 100\~000 грн. Тому на відшкодування матеріальної шкоди страхова компанія повинна сплатити: [PERSON] 21\~000 грн. [PERSON] 26\~000 грн. Також військова частина повинна сплачувати позивачу [PERSON] матеріальну шкоду у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 31.01.2017 року і довічно. Згідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає в душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової ) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Заявлена сума моральної шкоди в розмірі по 50 000 грн. є значно завищеною, з урахуванням глибини та ступеню моральних страждань позивачів, обставин справи - перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння, інші обставини справи, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, заявлена позивачем сума підлягає зменшенню по 20 000 грн. кожній потерпілій. Згідно ст. 27.3. ЗУ № 1961 страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам та дітям у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, тому розмір відшкодування моральної шкоди страховою компанією становить: 1218 х 12 = 14 614 грн., які повинні бути поділені між позивачами у рівних частках по 7\~308 грн. кожній. 20\~000 7\~308 = 12\~692 грн. кожному з позивачів на відшкодування моральної шкоди повинен сплатити Відповідач 2 - військова частина [NUMBER] . В ході судового розгляду представник позивачів визнала, що 1300 грн., які були сплачені [PERSON] ФОП [PERSON] за поминальний обід після поховання [PERSON] (товарний чек № 23 від 05.05.2015 року) відшкодовані страховою компанією, тому сума 1300 грн. не підлягає відшкодуванню. Відповідно до п.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та Військової частини [NUMBER] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн. з кожного.

Outcome: partial