Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

В листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду до із позовом до відповідача про позбавлення його батьківських відносно [PERSON] ; просив призначити [PERSON] [INFO] його піклувальником. В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідач є його батько. [INFO] померла його мати [PERSON] . З часу його народження та до смерті матері проживав з нею в [ADDRESS] . Батько з ними ніколи не мешкав. Після смерті матері він проживає разом з його рідною тіткою [PERSON] батько його життям, здоров`ям та благополуччям не цікавиться, допомоги на утримання не надає. Усі питання щодо його освіти, лікування, оздоровлення, фінансового забезпечення вирішує тітка, у зв`язку з чим просить її призначити його піклувальником. Ухвалою від 05.11.2020 року прийнято до розгляду справу та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення на офіційному сайті суду. Представник третьої особи надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №2185. [INFO] [PERSON] померла. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №1389. 21.09.2020 року [PERSON] звернулася в Службу у справах дітей ММР з заявою про призначення її піклувальником. Відповідно до Довідки Миколаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів №7 №225 від 13.10.2020 року , [PERSON] є учнем 9 А класу з 20.08.2020 р. був переведений з Миколаївської ЗОШ №30, переводом дитини займалася [PERSON] , його тітка з боку батька. Батько дитини [PERSON] переводом сина до закладу не займався, в закладі не з`являвся. Згідно Характеристики від 13.10.2020 р., за свідченням сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з червня 2020 року разом з нею фактично проживає її племінник [PERSON] . [PERSON] приймає активну участь у вихованні племінника, має теплі відносини з мамою, підтримує доброзичливі відносини з сусідами, приймає участь у громадських справах двору. Відповідно до Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 05.08.2019 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] засвідчили факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] починаючи з 01.09.2012 року. [PERSON] на території України станом на 26.06.2020 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується копією довідки серії ААА №0899394 МВС України. Згідно висновку про стан здоров`я від 26.06.2020 р., [PERSON] за станом здоров`я може бути опікуном. Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] від 13.01.2021 р., орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків, свідомо не виконують свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст.81 ч.І ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Таким чином, суд, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає доведеним той факт, що відповідач не піклується про свого сина, ухиляється від своїх обов`язків по його вихованню, а тому підлягає позбавленню батьківських прав. Що стосується позовної вимоги про призначення [PERSON] піклувальником [PERSON] , то у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. За нормами ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ч.3 ст.63 ЦК України, фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Оскільки позивачем не залучено [PERSON] як учасника процесу та в матеріалах справи відсутні як її письмова заява про призначення її піклувальником, так і подання органу опіки та піклування про доцільність призначення піклувальника, що є обов`язковою вимогою відповідно до положень ч. 3 ст. 60 ЦК України - то таке позбавляє суд можливості вирішити вказані вимоги позову, що тягне за собою відмову у їх задоволені. Проте наведене не позбавляє позивача чи [PERSON] звернутися у встановленому законом порядку безпосередньо до органу опіки та піклування із заявою про призначення її піклувальником на неповнолітнім . За такого, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Відповідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial