Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

У вересні 2014 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до Андріївської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, треті особи: Вільнянська державна нотаріальна контора Запорізької області; Реєстраційна служба Покровського РУЮ у Дніпропетровській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер її батько - [PERSON], якому на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,645 га., яка розташована на території Андріївської сільської ради Покровського району. На випадок смерті [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 21.12.1999 року секретарем Андріївської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, відповідно до якого своє право на земельну ділянку, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Леніна Покровського району Дніпропетровської області, свій будинок і все своє майно він заповідає [PERSON] і [PERSON] в рівних долях. [PERSON] звернулася у встановленому законом порядку звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. При зверненні позивача до державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області для подання заяви про прийняття спадщини, було виявлено, що у зазначеному заповіті невірно вказано її ім'я - замість «[PERSON]» вказано «[PERSON]». На підставі викладено позивач просить встановити факт, що заповіт [PERSON], посвідчений 21 грудня 1999 року секретарем Андріївської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, та зареєстрований в реєстрі за № 174, у якому одним із спадкоємців зазначена [PERSON], в дійсності належить [PERSON], [INFO]. Визнати за [PERSON], [INFO] право власності на ? частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай № 754) загальною площею 3,645 га, яка знаходиться на території Андріївської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, яка належала [PERSON], померлому [INFO]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просить суд позов задовольнити. Представник відповідача - Андріївської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, направивши до суду заяви про розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи - Вільнянської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, направивши до суду заяви про розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи - реєстраційної служби Покровського РУЮ у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, направивши до суду заяви про розгляд справи у його відсутності, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступні обставини. В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.95 зазначено, що відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 13 вересня 2011 року Виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області /а.с. 6/. Відповідно до свідоцтва про народження, [INFO] народилася [PERSON] (російською мовою), її батьком є [PERSON] (російською мовою) /а.с. 10/. З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області 23.01.2001 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO], на російській мові прізвище, ім'я та по-батькові зазначено, як [PERSON] /а.с. 17/. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 17.07.1979 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (російською мовою) /а.с. 11/. Як слідує зі свідоцтва про укладення шлюбу від 19.01.1980 року, після укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (російською мовою) дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» /а.с. 10/. За життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 21.12.1999 року секретарем Андріївської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, відповідно до якого своє право на земельну ділянку, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Леніна Покровського району Дніпропетровської області, свій будинок і все своє майно він заповідає [PERSON] і [PERSON] в рівних долях /а.с. 9/. Після смерті [PERSON], позивач [PERSON] звернулась у встановлений законом строк 16.02.2012 року до державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась після смерті батька [PERSON] 16.10.2014 року до державної нотаріальної контори звернулася позивач для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак, постановою державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області від 16 жовтня 2014 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нотаріусом встановлено невідповідність: в паспорті СВ 336277, виданому Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області 23.01.2001 року: «[PERSON]», а в заповіті, посвідченому Андріївською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області 21.12.1999 року за р. № 174: «[PERSON]» /а.с. 47/. Згідно з довідкою Виконавчого комітету Андріївської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області від 10.12.2013 року № 1310 вбачається, що в заповіті, посвідченому 21 грудня 1999 року [PERSON] було помилково зазначено «[PERSON]» замість «[PERSON]». Спадкоємець [PERSON] дійсно являється донькою померлого [PERSON] /а.с. 12/. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що у заповіті від 21 грудня 1999 року ім'я «[PERSON]» зазначено помилково. В дійсності повинно бути зазначено «[PERSON]», оскільки [PERSON] дійсно являється донькою померлого [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна, припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, як вбачається п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» перелік фактів, як встановлюються судом, наведений у ЦПК України не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту, що заповіт [PERSON], посвідчений 21 грудня 1999 року секретарем Андріївської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, та зареєстрований в реєстрі за № 174, у якому одним із спадкоємців зазначена [PERSON], в дійсності належить [PERSON], [INFO]. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Питання відмови у вчиненні нотаріальної дії врегульовано ст. 49 цього Закону та згідно з частинами 3 і 4 цієї статті нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову, яка згідно зі ст. 50 цього ж Закону може бути оскаржена до суду особою, прав та інтересів якої вона стосується. Позивач у визначений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Питання отримання свідоцтва про право на спадкове майно має вирішуватися у встановленому законом порядку органом, до повноважень якого відноситься вирішення цього питання, а саме нотаріальної контори. Лише у випадку винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та визнання такої відмови обґрунтованою, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом у судовому порядку є передчасними.

Outcome: partial