Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, стягнення пені та зміну способу стягнення аліментів. Вимоги позову обґрунтовано наступним. Із відповідачем в справі - [PERSON] зареєстрували шлюб 22 липня 2005 року. Від спільного подружнього життя у нас народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на її утриманні і вихованні. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року шлюб з [PERSON] розірваний. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року в справі № 754/5786/18 стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки - [PERSON] . [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., щомісячно, починаючи з 05 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що Відповідач сплачує аліменти на утримання доньки - [PERSON] нерегулярно і не в повному розмірі, унаслідок чого за період з 05 травня 2018 року по 25 вересня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 22906,00 грн. На її неодноразові звернення на адресу відповідача про погашення боргу зі сплати аліментів, [PERSON] відмовився сплачувати борг, зважаючи, що заборгованості зі сплати аліментів в нього немає, на його думку, він надає матеріальну допомогу на утримання дитини в достатньому розмірі. Вказує, що з огляду на те, що відповідач не визнає боргу зі сплати аліментів, спір може бути вирішений тільки в судовому порядку. Крім того, Позивач просить суд стягнути з Відповідача пеню, яка складає 61248,12 грн., однак вказує, що оскільки пеня не може бути більше 100% заборгованості, то просить суд стягнути пеню у розмірі 22906,00 грн. В обґрунтування позовних вимог, Позивач також зазначає, що донька - [PERSON] творча дитина, додатково займається танцями, приймає активну участь в житті школи і класу, відвідує платні екскурсії, тому виникають додаткові витрати, що спрямовуються на розвиток дитини, за останній час витрати на утримання дитини суттєво збільшились. У зв`язку з цим, необхідно змінити спосіб стягнення аліментів з відповідачана її користь, з стягнення у твердій грошовій сумі на стягнення частки від відходів відповідача. Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд: 1.Відкрити судове провадження в справі й постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 22906,00 грн., пеню від несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 01 червня 2018 року по 01 жовтня 2019 року у розмірі 22906,00 грн., а разом у розмірі 45812,00 грн. 2.Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються згідно заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року в справі № 754/5786/18 з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) на мою користь (РНОКПП: [NUMBER] ) на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми у розмірі 2000,00 грн. щомісячно на ј частину усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом і до повноліття дитини. 3.Допустити негайне стягнення суми платежу в межах розміру за один місяць. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, стягнення пені та зміну способу стягнення аліментів. Призначено підготовче засідання по названій справі. Позивач в підготовчому судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач до судового засідання не з`явився. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Поштова кореспонденція, надіслана відповідачу в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року закрито підготовче судове засідання в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, стягнення пені та зміну способу стягнення аліментів. Призначено справу до судового розгляду. Позивач до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явився. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Поштова кореспонденція, надіслана відповідачу в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до п.11 ч.1 ст.2, п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У відповідності зі ст. 223 ч. 3 п. 1 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що сторони будучи повідомлені належним чином про день та час судового засідання, не з`являлись в судове засідання, враховуючи тривалість розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 22 липня 2005 року перебували у шлюбних відносинах. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року, шлюб зареєстрований 22.07.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а/з №914) між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] є батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 гривень, щомісячно, починаючи з 05 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві (ВП №58265669/10) - згідно виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва №754/5786/18 від 14.12.2018 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки 2000 грн. починаючи з 05.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, загальний розмір заборгованості станом на 25.09.2019 року становить 22906 грн. Розмір зазначеної заборгованості відповідачем не спростовано, та доказів на підтвердження належної та вчасної сплати аліментів у визначеному судом розмірі, матеріали справи не містять. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України). Позивач посилається на те, що відповідач не виконує рішення суду по сплаті аліментів. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. ( ч.ч.2, 4ст.194 СК України). Стосовно стягнення пені за прострочення сплати аліментного зобов`язання суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Разом з тим, відповідач в судове засідання не з`явився, доказів в порядку ст.ст. 76 - 81 ЦПК України про те, що заборгованість по аліментах утворилась з незалежних від нього причин, суду не надав, доводів позивачки не спростував. А відтак, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на стягнення пені за прострочення сплати відповідачем аліментів. Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Такий правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року та у справі № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року. Згідно розрахунку Позивача від суми несплачених аліментів за період з 01.06.2018 року по 01.10.2019 року - розмір пені становить 61248,12 грн. При розрахунку пені за заборгованістю за аліментами необхідно виходити із положень, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не погоджується з розрахунком позивачки щодо визначення пені за прострочення сплати аліментів та робить свій розрахунок, згідно якого розмір неустойки (пені) по аліментах необхідно розраховувати наступним чином (сума заборгованості * 1% * в місяці): за травень 2018 року розмір неустойки (пені) становить - 520 грн. (2000 грн. сума заборгованості * 26 кількість днів* 1%); за червень 2018 року розмір неустойки (пені) становить - 600 грн. (2000 грн. сума заборгованості * 30 кількість днів * 1%); за липень 2018 року розмір неустойки (пені) становить - 620 грн. (2000 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за серпень 2018 року розмір неустойки (пені) становить - 620 грн. (2000 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за вересень 2018 року розмір неустойки (пені) становить - 600 грн. (2000 грн. сума заборгованості * 30 кількість днів* 1%); за жовтень 2018 року розмір неустойки (пені) становить - 310 грн. (1000 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за листопад 2018 року розмір неустойки (пені) становить - 300 грн. (1000 грн. сума заборгованості * 30 кількість днів* 1%); за грудень 2018 року розмір неустойки (пені) становить -310,62 грн. (1002 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); Разом за 2018 рік розмір неустойки (пені) становить 3880,62 грн. за січень 2019 року розмір неустойки (пені) становить - 341 грн. (1100 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за лютий 2019 року розмір неустойки (пені) становить - 280 грн. (1000 грн. сума заборгованості * 28 кількість днів * 1%); за березень 2019 року розмір неустойки (пені) становить - 310 грн. (1000 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за квітень 2019 року розмір неустойки (пені) становить - 270,60 грн. (902 грн. сума заборгованості * 30 кількість днів* 1%); за травень 2019 року розмір неустойки (пені) становить - -31 грн. (-100 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за червень 2019 року розмір неустойки (пені) становить - 600 грн. (2000 грн. сума заборгованості * 30 кількість днів * 1%); за липень 2019 року розмір неустойки (пені) становить - 310,62 грн. (1002 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за серпень 2019 року розмір неустойки (пені) становить - 620 грн. (2000 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за вересень 2019 року розмір неустойки (пені) становить - 250 грн. (1000 грн. сума заборгованості * 25 кількість днів* 1%); Разом за 2019 рік розмір неустойки (пені) становить 2951,22 грн. Отже, загальна сума пені за порушення [PERSON] аліментних зобов`язань за період з 05 травня 2018 року по 25 вересня 2019 року становить 6 831,84 грн. Суд, здійснивши розрахунок пені, дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеню) від суми несплачених аліментів за період з 05 травня 2018 року по 25 вересня 2019 року в розмірі6 831,84 грн. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Також суд враховує правову позицію Верховного суду України у справі за № 143 цс 13, відповідно до якою з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року 2218 гривень, з 1 липня 2318 гривень, з 1 грудня 2395 гривень. При цьому,в силуч.3ст.181СК України саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів(у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів) і саме вона має право на подання позову про зміну способу стягнення аліментів. За таких обставин суд вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття, та вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів, бере до уваги, що відповідач є працездатним, інших утриманців не має, при цьому позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, покращать їх матеріальне становище і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону, тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Враховуючи встановлені у справі обставини і зазначені норми права, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в частині зміни способу стягнення аліментів. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів після зміни способу їх стягнення, починаючи від дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 191СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тобто, в даному випадку законодавець визначив, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, присудженні за рішенням суду аліменти стягуються від дня пред`явлення позову. В той же час, чинний Сімейний кодекс України не визначає день пред`явлення позову про зміну способу стягнення аліментів до суду як початок стягнення аліментів після зміни способу їх стягнення. Частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. За змістомч.ч.1,2ст.273ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Системний аналіз зазначених норм права дає підстави зробити висновок, що стягнення аліментів після зміни способу їх стягнення можливе лише починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду про зміну способу стягнення аліментів. Також суд враховує, що згідно забз.4п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від15травня 2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. При цьому, зміна способу стягнення аліментів у цій справи призведе і до зміни розміру аліментів. За таких обставин суд вважає, що стягнення аліментів після зміни способу їх стягнення у цій справі повинно розпочатися з дня набрання законної сили рішенням у справі, а не з моменту звернення до суду, як просить позивач. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, ст.ст.7, 20, 180, 192, 196 СК України,

Outcome: partial