Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідачки, мотивуючи тим, що відповідачка з 09 лютого 2014 року перешкоджає йому брати участь у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON]. Мирно вирішити спір сторони не змогли. Позивач декілька разів приходив за адресою проживання відповідачки та сина з метою побачитись з сином та поспілкуватись з ним, але відповідачка не допускає його до дитини. Позивач звернувся до Комісії з питань захисту прав дитини при Коломийській райдержадміністрації. 16 травня 2014 року комісія вирішила та визначила день зустрічей позивача з малолітнім сином - кожної неділі з 12 до 17 години у присутності матері дитини. Однак, відповідачка не зважаючи на рішення комісії не дає позивачу можливості спілкуватись з сином та займатись його вихованням. Свідками таких неправомірних дій були [PERSON], [PERSON], [PERSON] Такими своїми діями відповідачка завдає шкоди дитині. В судовому засіданні 03 грудня 2014 року позивач уточнив свої вимоги та просив також визначити місце побаче6нь з сином та зобов'язати відповідачку повідомляти про зміну місця знаходження сина за день до побачення, оскільки з 07.09.2014 по 02.11.2014 року відповідачка самовільно змінила місце проживання сина та не повідомила про це позивача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити та зобов'язати відповідачку не чинити перешкод у побаченнях з сином та встановити дні та години побачень з сином з можливістю забирати сина до свого місця проживання. Відповідачка та її адвокат в судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечували. Відповідачка суду пояснила, що позивач не має бажання бачитись з сином, ніяких перешкод у побаченнях вином відповідачка позивачу не чинила та не чинить. Батько сам не хоче відвідувати сина, про що стверджували свідки. Відповідачка просила встановити час зустрічей позивача з сином кожної неділі з 17 до 18 години у присутності відповідачки та тільки на подвір'ї будинку в селі Іванівці. Також відповідачка додатково суду пояснила, що до 16 травня 2014 року вона не чинила перешкод у спілкуванні батька з сином. Рішення комісії позивачка виконувала з 16 травня 2014 року до 14 липня 2014 року. З 14 липня 2014 року відповідачка не виконує рішення комісії бо позивач звернувся до суду із даним позовом. З 07 вересня 2014 року до 02 листопада 2014 року відповідачка перебувала із сином в м. Івано-Франківську, позивач про це повідомлений не був. Відповідачка вказала, що з 07 вересня 2014 року до теперішнього часу рішення комісії не виконує. Просила в задоволенні позову відмовити та зобов'язується надалі виконувати рішення Комісії. Представник Комісія з питань захисту прав дитини при Коломийській райдержадміністрації в судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що 25 травня 2014 року дружина позивача відмовила позивачу у побаченні сином. Ворота на подвір'я відповідачки були зачинені. Позивач подзвонив до відповідачки, вона сказала, що син спить, це було коло обіду. В цей день був скандал між позивачем та матір'ю відповідачки, яка звинувачувала позивача у хворобі відповідачки. Позивач та свідок з 13.30 год. до 17 години сиділи за столиком поруч з подвір'ям відповідачки чекали коли дитина поспить. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що 01 червня 2014 року позивач попросив підвезти його в село Іванівці. Біля 14 год. 45 хв. Позивач дзвонив до відповідачки, однак вона не відповідала. Вийшов батько відповідачки та сказав, що дитина спить. В 17 год. 10 хв. Подзвонила відповідачка та сказала що свідок і позивач можуть зайти до хати. Через пів години відповідачка вчинила скандал, в неї почалась істерика та вона вигнала позивача з хати. Павло на звинувачення відповідачки не відповідав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що якоїсь неділі місця він та позивач приїхали до відповідачки щоб позивач побачився із сином. Відповідачка чинила моральні та фізичні перешкоди позивачу у спілкуванні з сином. Відповідачка вдарила позивача при сині, морально принижувала та називала злодієм. Свідок та позивач приїхали із запізненням десь в 17 год. 10 хв., відповідачка показувала папери та казала що час побачень тільки до 17 год. Свідок попросив відповідачку щоб вона все таки дала можливість позивачу побачитись із сином. Відповідачка погодилась та винесла сина на подвір'я, бо позивач не хотів заходити до хати. Коли позивач хотів сфотографуватись із сином, то відповідачка вдарила його по обличчі, в цей час у неї на руках була дитина. Почався скандал, всі почали кричати, батько відповідачки це все знімав на мобільний телефон. Свідок попросив позивач все таки зайти до хати, але [PERSON] не витримав моральних знущань та через п'ять хвилин вийшов. Коли [PERSON] хотів вийти з хати, то відповідачка не випускала його, [PERSON] доторкнувся до відповідачки, а вона почала кричати, що він її вщипнув. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що 31 серпня 2014 року відповідачка не давала позивачу бачитись із сином. Свідок, позивач, мати позивача та брат приїхали до відповідачки в 12 год. 30 хв., погода в той день була погана. Павло хотів сісти з дитиною в машину, але [PERSON] почала витягувати дитину за ногу з машини, [PERSON] відпустив дитину. Поспілкуватись з сином відповідачка не дала та почала звинувачувати позивача в тому, що він хотів викрасти дитину. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 12 травня 2014 року. Син [PERSON] [INFO] року проживає з матір'ю [PERSON] в селі Іванівці Коломийського району Івано-Франківської області. Зареєстрована відповідачка у [ADDRESS] Відповідачка вказує, що на даний час вона проживає в батьків в селі, однак з 07 вересня 2014 року по 02 листопада 2014 року перебувала в м. Івано-Франківську, про що позивача не повідомила. Як вбачається із пояснень сторін та з поведінки сторін в судовому засіданні, відносини між сторонами вкрай негативні. Відповідачка звинувачує позивача у психологічному тиску на неї. Позивач також звинувачує відповідачку у моральних та психологічних знущаннях. Відповідачка визнала, а також вказаний факт підтверджується показами свідка [PERSON], що вона вдарила позивача у присутності їх малолітнього сина, що суд вважає не допустимим та вкрай негативним для психологічного розвитку дитини. Як вбачається із витягу з протоколу засідання Комісії з питань захисту прав дитини від 16 травня 2014 року, позивачу встановлено час та місце зустрічей з сином [PERSON] - кожної неділі з 12 до 17 год. в присутності матері (а.с.6). Відповідачка подавала заяву про зміну часу зустрічей [PERSON] з сином [PERSON] один раз на місяць у неділю з 17 до 18 год., у задоволенні такої заяви відповідачці було відмовлено (а.с.7). Відповідачка визнала, а тому згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, той факт, що з липня місяця вона чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, бо він звернувся з позовом до суду. Отже, підлягає до задоволення вимога позивача про зобов'язання [PERSON], [INFO], зареєстровану за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер - [NUMBER] не чинити [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер - [NUMBER], перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON], [INFO]. Відповідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Під час вирішення спору береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). Статтями 15, 16 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд бере до уваги те, що хлопчик проживає з відповідачкою, яка його виховує, однак свого батька хлопчик майже знає, оскільки відповідачка не хоче посприяти більш тісному контакту сина з батьком та всяко цьому перешкоджає, що підтверджується тим, що відповідачка вважає, що одна година в неділю достатня для нормального спілкування батька та сина. Суд вважає, що цього часу не достатньо для того щоб син пізнав батька, а батько міг поспілкуватись з сином та хоча б якось вплинути на його виховання. Відповідачка стверджує, що позивач не знає, що любить його син, коли він спить, що їсть, та позивач і не може цього знати, бо він не спілкується з сином через поведінку відповідачки, що підтверджується показами свідків та самими поясненнями відповідачки. Для того щоб син та батько нормально спілкувались та щоб позивач міг брати участь у вихованні сина суд вважає за можливе та необхідне збільшити час спілкування позивача із сином, а саме: кожної неділі з 09 год. 30 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері [PERSON] з правом забирати дитину на прогулянку в с. Іванівці Коломийського р-ну Івано-Франківської області, в м. Івано-Франківську, в смт. Отинія Коломийського р-ну Івано-Франківської області (місце проживання [PERSON]) та обов'язкового повернення до постійного місця проживання дитини. Суд вражає за можливе проводити такі зустрічі без матері, оскільки стосунки між батьками є вкрай негативним, що може негативно вплинути на дитину, якщо батьки будуть сваритись між собою у присутності дитини. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач працює у дошкільному навчальному закладі, має диплом лікаря за спеціальністю педіатрія (а.с.75), а тому може потурбуватись про сина. Відповідачка змінює місце проживання сина не повідомляючи про це позивача, тому суд вважає за можливе визначити місця зустрічі батька з сином як в місці теперішнього проживання відповідачки так і за місцем її реєстрації, крім того, позивач має право брати сина до свого місця проживання для його спілкування з бабусею та іншими родичами. Одночасно, суд вважає за неможливе дозволити позивачу залишати сина на ніч у себе, оскільки дитина звикла спати у своєму ліжку та засинати з відповідачкою, таке буде суперечити інтересам малолітньої дитини. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 141, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60 61 ЦПК України,

Outcome: partial