Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з своїм вищезгаданим позовом. В позові вказує, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісяця до повноліття дитини. В судове засідання сторони не явилися, позивач просила справу розглядати без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В силу ст. 224 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу заочно. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення. У роз'ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст. 182 СК Українизазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження названої дитини, де батьком дитини вказаний відповідач по справі. Дитина сторін мешкає з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується поясненнями позивача, які узгоджуються із довідкою з місця її проживання. Задовольняючи позов та стягуючи на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі, суд виходить з того, що відповідач не має регулярного прибутку, а тому аліменти слід стягнути відповідно до положень статті 184 СК України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними, але при визначені їх розміру суд враховує матеріальне становище, стан здоров'я працездатних сторін, їх дитини (усі не є інвалідами, доказів перебування когось на лікарському обліку чи наявності захворювань суду надано не було), а тому вважає за необхідне позов задовольнити частково, зважаючи на рівний обов'язок батьків щодо їх участі в утриманні дитини, на достатність, на думку суду, вказаного розміру та й на встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму. На підставі викладеного,

Outcome: partial