Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, про визнання права власності на ? частку нерухомого майна, набутого подружжям за час шлюбу. Вказала, що 10 вересня 1977 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. 25 серпня 2011 року рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області їхній шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі вони набули наступне майно: житловий будинок, що розташований по [ADDRESS]. Право власності зареєстровано на ім'я відповідача на житловий будинок в цілому, складається із житлового будинку, площею 51,9 кв.м., сараю, гаража, вбиральні, огорожі, криниці. Будинковолодіння розташовано на земельній ділянці площею 0,0772 га на території Ямпільської міської ради Вінницької області, цільове призначення якої для будівництві і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Вказала, що відповідач неодноразово дорікає, що саме він є власником будинку, а їй пропонує знайти інше житло, він створив для неї нестерпні умови для проживання, а тому вона змушена була залишити будинок. Вирішити питання мирним шляхом відповідач не бажає. У зв'язку із вищевикладеними обставинами, вона змушена звернутися до суду та просити суд винести рішення, яким визнати житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0772 га, яка призначена для будівництві та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд їхньою спільною сумісною власністю, набутою за час шлюбу та визнати за нею право власності на ? частину вказаного житлового будинку та земельної ділянки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з клопотанням справу розглянути у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2011 року встановлено, що шлюб між сторонами розірвано (а.с.7). Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 10 вересня 1977 року встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 вересня 1977 року (а.с.8). Із свідоцтва про право власності на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] встановлено, що будинок дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності, в цілому, складається із житлового будинку літ. «А» заг.пл. 99,5кв.м. житловою площею 51,9кв.м., сараю «Б», гаража «В», вбиральні «Г», огорожі 1-4, криниці 5. Свідоцтво видане на підставі рішення Ямпільської міської ради №448 від 12.09.2007 року (а.с.9). Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] встановлено, що замовником технічної інвентаризації є [PERSON] (а.с.10-14). Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] площею 0,0772 га та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка) (а.с.15). Оцінюючи усі докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що житловий будинок із надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS], а також земельна ділянка площею 0,0772 га в межах згідно з планом, розташована по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя - позивача та відповідача. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно зі статтею 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до статей 10, 31 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому у даному випадку в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд має уточнити підстави позову і застосувати таку норму матеріального закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це самого позивача. З урахуванням всього вищенаведеного, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. У відповідності до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі і частки майна є рівними. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте за спільні кошти членів сім'ї є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором. Таким чином встановлено, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, так як будинок був збудований під час перебування сторін у шлюбі, а тому позивач має право на визнання за нею права власності на 1/2 частку вказаного будинку та ? частку вказаної земельної ділянки. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] і має підстави для задоволення позову у повному обсязі. Що стосується вимоги позивача про стягнення із відповідача на її користь понесених нею витрат на правову допомогу адвоката, суд вважає, що у цій частині вимог необхідно відмовити, так як у матеріалах справи присутня тільки квитанція №54 від 28 квітня 2014 року (а.с.6), з якої вбачається, що позивач сплатила адвокату триста гривень за надання правової допомоги, однак не надано доказів того, що [PERSON] витратила саме 300 гривень на надання їй правової допомоги, у матеріалах справи відсутній розрахунок погодинного виконання робіт, відсутній акт виконаних робіт. Тому, суд приходить до висновку, що дана вимога позивача не підтверджується матеріалами справи і не встановлена судом. Тому у цій частині вимог необхідно відмовити. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд має підстави для стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати пов'язані із оплатою судового збору у сумі 973 гривні 30 копійок згідно квитанцій №k26/S/89 від 28 квітня 2014 року.

Outcome: partial