Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

У жовтні 2018 року позивачка звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми із позовом до [PERSON] про стягнення боргу про стягнення боргу, який складається з витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця- [PERSON] , який помер [INFO] . В позові зазначає, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08.12.2014 року [PERSON] визнаний недієздатний, який є батьком відповідача і догляд та його похованням займалася особисто, без допомоги відповідача, У заяві-пропозиції від 02.10.2018 року позивачка просила, оскільки [PERSON] є їх боржником, прийняти та зареєструвати заяву-претензію. Цією заявою позивачка стверджувала, що тільки вона протягом тривалого часу доглядали за [PERSON] , витрачала особисті кошти для придбання йому ліків та інших медичних заходів для його оздоровлення, купували продукти харчування, необхідні предмети побуту та позичила гроші у кредит у банках ЗАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «ПУМБ», щоб належним чином надавати необхідну допомогу та лікування чоловіка. А також, тільки вона займалася організацією поховання [PERSON] та усіх поминів за особисті кошти. Тому, позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця в розмірі 63\~623, 16 грн. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 листопада 2018 року прийнята позовна заява до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили позов задовольнити. Представник позивача у перших судових засідання заперечувала проти позовних вимог і в заяві від 01.08.2019 року просила розгляд справи проводити без її участі та застосувати строки позовної давності. Заслухавши позивачку та її представника, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що\~\~ [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 21 червня 1980 року (а.с.11) та свідоцтвом про його смерть (а.с.9). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2014 року [PERSON] визнано недієздатним і встановлено над ним опіку та призначено опікуном [PERSON] (а.с.6). Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року у задоволенні позові [PERSON] про усунення від права спадкування [PERSON] відмовлено і колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року рішення апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року залишено без змін. З даних рішень слідує, що [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] Ствердження представника відповідача про спливу строку позовної давності не підлягає уваги, оскільки саме рішення апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року стало підставою для звернення до суду з даним позовом, з позовом позивачка звернулася у жовтні 2018 року, а тому строк позовної давності не сплинув. На підставі статей 12,81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимогст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Відповідно до вимогст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Наведене однозначно свідчить про те, що церемонія поминання не відноситься до поховання. Більше того, зі змісту правових норм статті другої Закону України "Про поховання та похоронну справу" випливає, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними правовими поняттями. Аналогічну позицію висловив і Верховний Суд в своїй постанові від 19.03.2018 р. по справі № 554/1793/15-ц, в якій зокрема вказав, що витрати на поминальні обіди НЕ входять до витрат на поховання. У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» роз`яснено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Свідки [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що догляд за померлим проводила позивачка, його лікування та поховання. Їм було відомо, що позивачка позичала у кредитних установах кошти, брала у борг, а син померлого не відвідував батька і на похованням батька не займався. На поховання [PERSON] позивачка витратила 3\~653,16 грн., що підтверджується копією договіром-замовлення від 15.05.2015 на суму 366,66 грн. та копією квітанції на придбання товарів на поховання від 15.05.2015 на суму 3286,50 грн. (а.с. 17-18). В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1245 ЦК України визначено, що частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Згідно до ч. 1ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 1ст. 1232 ЦК України, спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Суд стягує з конкретної сторони (фізичної особи) конкретну суму. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 березня 2018 року по справі № 554/1793/15-ц, провадження № 61-6381 св 18). Аналізуючи зазначені норми права, практику Верховного суду, що регулюють виниклі правовідносини, слід дійти висновку про те, що спадкоємці які звернулися із заявами про прийняття спадщини, вважаються такими, що прийняли її. В даному випадку чинне законодавство не встановлює обов`язку для спадкоємців, які прийняли спадщину відшкодовувати витрати на поховання спадкодавця в залежності від частки (обсягу, вартості, тощо) прийнятої спадщини. У судовому достовірно встановлено та надані докази про витрати позивачкою для проведення поховання померлого, інших доказів для відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням, доглядом, кредитними зобов`язаннями, позивачкою не надано, а тому і відсутні підстави для їх задоволення. Відтак, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути доведену у судовому засіданні і документально підтверджені витрати, а саме затрачені на поховання [PERSON] , що підтверджується договором замовлення та квітанцією в сумі 1826,58 грн. (3286,50 :2).

Outcome: partial