Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2017 року звернулась до суду із позовною заявою до відповідача департаменту гуманітарної політики Дніпропетровської міської ради, в якій, із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02 лютого 2018 року, прохає визнати контракт від 20 серпня 2013 року, укладений між нею та управлінням освіти та науки Дніпропетровської міської ради таким, що укладений на невизначений строк; поновити її на посаді директора КЗО «Середня загальноосвітня школа № 123»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2017 року по 01 листопада 2017 року та з 03 листопада 2018 року по день винесення рішення. Судові витрати у справі становлять 704 гривні 80 копійок (а.с. 39). Свої позовні вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Рішенням Бабушкінського районного суду від 22 травня 2017 року її позов задоволено; її поновлено на посаді директора КЗО «Середня загальноосвітня школа № 123» та стягнуто з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період часу з 07 жовтня 2016 року по 22 травня 2017 року. Однак вказане судове рішення набрало законної сили лише 01 листопада 2017 року. Тому за період часу з 23 травня 2017 року по 01 листопада 2017 року з відповідача має бути стягнуто заробітну плату за час її вимушеного прогулу. 03 листопада 2017 року її знову звільнено наказом відповідача № 1/209-1-к/тр у звязку із закінченням дії контракту відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України. Вона не погоджується зі звільненням з цих підстав, оскільки вважає, що контракт від 20 серпня 2013 року, дія якого була продовжена додатковою угодою від 20 червня 2014 року до 19 серпня 2017 року, є таким, що укладений на невизначений строк. Крім того, строк контракту сплив 19 серпня 2017 року, а наказ про її звільнення виданий більше ніж через два місяці після закінчення цього строку. У звязку з тим, що на момент закінчення строку контракту в суді розглядався позов про поновлення її на роботі, а від відповідача не надходило повідомлень про припинення дії контракту, це свідчить про те, що контракт є продовженим, внаслідок чого на день звільнення вона вже працювала у школі на постійній основі. Таким чином, відповідач не мав права звільняти її на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Тому є підстави для поновлення її на роботі на посаді директора школи та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу (а.с.30), головуючим у справі призначено суддю Женеску Е.В.; ухвалою суду від 07 лютого 2018 року відкрито провадження у справі (а.с. 42). Ухвалою суду від 07 лютого 2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 46-47). Ухвалою суду від 12 квітня 2018 року заяву представника відповідача про відвід судді Женеску Е.В. залишено без задоволення (а.с. 64). Ухвалою суду від 10 травня 2018 року задоволено самовідвід судді Женеску Е.В., справу передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу (а.с.67-69). Протоколом повторного автоматизованого розподілу між суддями головуючим у справі визначено суддю Литвиненка І.Ю. (а.с. 70); ухвалою суду справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання на 23 серпня 2018 року (а.с. 71). 23 серпня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 79-81), в якій представник відповідача не погоджується з доводами позивача та прохає відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Позивач працювала на посаді директора КЗО «Середня загальноосвітня школа № 123» на підставі укладеного між нею та управлінням освіти та науки Дніпропетровської міської ради контракту від 20 серпня 2013 року та додаткової угоди до цього контракту від 20 серпня 2014 року, якою термін дії контракту було продовжено до 19 серпня 2017 року. На момент набрання чинності рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2017 року, яким позивача поновлено на роботі, станом на 01 листопада 2017 року термін дії контракту вже закінчився і 03 листопада 2017 року вона була звільнена у звязку із закінченням строку дії контракту. А тому, твердження позивача про те, що вона на день звільнення вже була постійним працівником школи, є безпідставними. Вважає твердження позивача про те, що контракт вважається таким, який укладено на невизначений строк, необґрунтованим відповідно до розяснень, які зазначено у науково-практичному коментарі до ст. 39-1 КЗпП України. У частині другій цієї статті, сформульоване правило, що передбачає набуття строковим трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк, за умови переукладення строкового трудового договору один чи декілька разів. Оскільки це правило не поширюється на випадки, передбачені ч. 2 ст. 23 КЗпП України, то воно, відповідно до чинного законодавства, не має предмета правового регулювання, оскільки ч. 2 ст. 23 КЗпП України містить вичерпний перелік випадків, коли допускається укладення строкового трудового договору. Переукладання строкового трудового договору у випадках, що встановлені нормою ч. 2 ст. 23 КЗпП України, не тягне набуття трудовим договором характеру безстрокового, тобто не є таким, який укладено на невизначений строк. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали частково, з урахуванням відомостей, зазначених у трудовій книжці про призначення позивача з 17 вересня 2018 року на іншу посаду. Прохали задовольнити. Додатково пояснили, що внаслідок відсутності у позивача коштів для підтримання своєї життєдіяльності, вона була вимушена з 17 вересня 2018 року працевлаштуватися. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та прохала відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Послалася на обставини, зазначені у відзиві на позов. Додатково наполягала на тому, що вимога позивача щодо поновлення її на посаді директора школи не підлягає задоволенню, оскільки наразі позивач влаштувалася на іншу роботу. Вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи наданими ними письмовими доказами, суд вважає за можливе задовольнити позов частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 серпня 2013 року між позивачем та управлінням освіти та науки Дніпропетровської міської ради укладено контракт про призначення позивача на посаду директора КЗО «Середня загальноосвітня школа № 123» (а.с. 6-10); додатковою угодою від 20 серпня 2014 року термін дії контракту від 20 серпня 2013 року продовжено до 19 серпня 2017 року (а.с. 11). Наказом департаменту гуманітарної політики Дніпропетровської міської ради від 07 жовтня 2016 року трудові відносини із позивачем були припинені, що вона оскаржила до суду. Рішенням Бабушкінського районного суду від 22 травня 2017 року її позов задоволено: її поновлено на посаді директора КЗО «Середня загальноосвітня школа № 123» та стягнуто з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період часу з 07 жовтня 2016 року по 22 травня 2017 року. Судове рішення набрало законної сили 01 листопада 2017 року (а.с. 12-16). Наказом департаменту гуманітарної політики Дніпропетровської міської ради від 02 листопада 2017 року № 1/208-1-к/тр позивача поновлено на посаді директора КЗО «Середня загальноосвітня школа № 123» (а.с. 21). Наказом департаменту гуманітарної політики Дніпропетровської міської ради від 03 листопада 2017 року № 1/209-1-к/тр позивача звільнено з посади директора КЗО «Середня загальноосвітня школа № 123» у звязку із закінченням строку дії контракту, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 22). Відповідно до довідки департаменту гуманітарної політики Дніпропетровської міської ради від 01 листопада 2018 року № 13/1-104, середня заробітна плата [PERSON] станом на 03 листопада 2017 року складала 4800 гривень (а.с. 98). Згідно із записом у трудовій книжці [PERSON] БТ-ІІ № 5082454, 17 вересня 2018 року вона призначена на посаду головного спеціаліста сектору позашкільної освіти та виховної роботи управління дошкільної, позашкільної та загальної середньої освіти департаменту освіти і науки облдержадміністрації (а.с. 105). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 3 ст. 21 КЗпП України встановлено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, підставами припинення\~трудового договору\~є закінчення строку (пункти 2\~і\~3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з\~сторін не\~поставила вимогу\~про їх\~припинення.\~Відповідно до\~вимог ст.\~39-1\~КЗпП України,\~якщо після\~закінчення строку\~трудового договору\~(пункти\~2\~і 3\~статті 23)\~трудові відносини\~фактично тривають\~і жодна\~із сторін\~не вимагає\~їх припинення,\~дія цього\~договору вважається\~продовженою на\~невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Згідно з вимогами ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про\~запобігання корупції"\~іншою особою,\~працівник повинен\~бути поновлений\~на попередній\~роботі органом,\~який розглядає\~трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З наведених норм чинного цивільного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. [PERSON] на підставі контракту, укладеного із управлінням освіти та науки Дніпропетровської міської ради 20 серпня 2013 року, працювала на посаді директора КЗО «Середня загальноосвітня школа № 123». Термін дії контракту продовжено додатковою угодою до нього від 20 серпня 2014 року, до 19 серпня 2017 року включно. 07 жовтня 2017 року [PERSON] звільнено із посади директора у звязку з порушенням нею вимог чинного законодавства. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2017 року, яким її поновлено на роботі, та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, набрало законної сили 01 листопада 2017 року. Наказом департаменту гуманітарної політики Дніпропетровської міської ради від 02 листопада 2017 року на підставі цього судового рішення її поновлено на роботі. Висновок суду про те, що звільнення позивача з підстав порушення нею вимог чинного законодавства України відповідачем, яке набрало законної сили, здійснено незаконно, свідчить про те, що вона і далі мала право працювати на посаді директора школи. Ні позивач, ні відповідач, на момент закінчення дії контракту 19 серпня 2017 року, не звернулися один до одного із письмовими заявами як про припинення трудових відносин, так і їх продовження, внаслідок чого контракт слід вважати таким, який укладено на невизначений строк, тобто безстроковим. Однак, наказом департаменту гуманітарної політики Дніпропетровської міської ради від 03 листопада 2017 року позивача звільнено з посади директора школи з підстав припинення терміну дії контракту. З цим висновком суд не може погодитися, оскільки, як видно з наведеного вище, цей контракт став безстроковим. Отже, звільняти позивача з цих підстав відповідач права не мав. Оскільки право позивача на працю на підставі безстрокового контракту порушено, вона має право на його захист, що і зробила, звернувшись до суду із позовом про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Разом з тим, 17 вересня 2018 року позивач змушена була влаштуватися на іншу роботу, оскільки більше не мала засобів для існування, а тому її вимога щодо поновлення її на посаді директора школи задоволенню не підлягає. Відтак, стягненню підлягає її середній заробіток лише до дати влаштування її на іншу роботу, а саме: до 17 вересня 2018 року. Виходячи з того, що станом на день звільнення: 01 листопада 2017 року розмір її середньомісячної заробітної плати становить 4800 гривень, розмір її середнього заробітку за період часу 23 травня 2017 року по 01 листопада 2017 року складає 25898 гривень 18 копійок, а за період часу з 03 листопада 2017 року по 17 вересня 2018 року 49963 гривень 60 копійок. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial