Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Заступник прокурора Київського району м. Одеси (прокурор) звернувся з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи - Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, Управління Державного агентства земельних ресурсів у м. Одесі Одеської області, [PERSON], [PERSON], в якому з урахуванням уточнень (а.с. 151-162) просив суд визнати недійсним державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,1000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 вересня 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., зареєстрований в реєстрі за № 8763; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 вересня 2008 року укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., зареєстрований в реєстрі за № 8765; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 вересня 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., зареєстрований в реєстрі за № 8767; визнати недійсним державний акт серії [NUMBER] на право власності земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0300 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,03 га від 20.05.2014 року № 13181410; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0300 га, видане реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області серія [NUMBER], індексний номер 21894008, [PERSON]; визнати недійсним державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0200 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0300 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]; витребувати у [PERSON] земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0300 га розташовану за адресою: [ADDRESS] на користь територіальної громади міста Одеси; витребувати у [PERSON] земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0200 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] на користь територіальної громади міста Одеси; витребувати у [PERSON] земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0200 га розташовану за адресою: [ADDRESS] на користь територіальної громади міста Одеси; визначити порядок виконання судового рішення, вказавши що воно є підставою для скасування Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції реєстрації права власності [PERSON] на земельні ділянки площею 0,0200 га та площею 0,0200 га, розташовані за адресою: [ADDRESS], [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0300 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] та для внесення Управлінням Державного агентства земельних ресурсів у м. Одесі Одеської області відповідних змін у Поземельну книгу. Ухвалою суду від 11.03.2015 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено Одеське міське управління юстиції в особі Реєстраційної служби та державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Привалову Є.Є. (а.с. 262). Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 01.08.2008 року по справі № 2-а-497/2008 задоволені позовні вимоги [PERSON] до Одеської міської ради, ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії, Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], а саме: визнано незаконними дії Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради про відмову безоплатно передати у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1 га за вищевказаною адресою; визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для ведення індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; зобов'язано ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії, зареєструвати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1 га за вищевказаною адресою; зобов'язано Управління земельних ресурсів м. Одеси видати та підписати [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.1 га за вищевказаною адресою. Прокурор також вказує, що на підставі вищевказаного судового рішення [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку від 1 1.09.2008 серії [NUMBER]. Даний державний акт було зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та па право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010850501228. 19 вересня 2008 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. зареєстрованого в реєстрі за № 8763, [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0300 га (згідно Схеми розподілу земельної ділянки, що є невід'ємною частиною договору) із земельної ділянки площею 0,1000, розташованої за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку від 23.10.2008 року серії [NUMBER]. В подальшому [PERSON] згідно договору дарування № 1413 від 08.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко, подарувала, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку, площею 0,0300 га, що знаходиться за вказаною адресою. Прокурор зазначає, що згідно інформації управління Держземагенства в м. Одесі, Одеської області на даний час [PERSON], згідно вищевказаного договору дарування, є власником земельної ділянки (про що є відмітка на Державному акті серії [NUMBER]) площею 0,0300 га (згідно Схеми розподілу земельної ділянки, що є невід'ємною частиною договору) із земельної ділянки загальною площею 1000 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Прокурор також вказує, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна, а саме розділу «Актуальна інформація про держану реєстрацію права власності» вбачається, що [PERSON] для отримання свідоцтва про право власності на вищевказану земельну ділянку були подані наступні документи: Довідка з Адресного реєстру міста Одеси про відповідність об'єкта нерухомого майна, серія та номер 358882/3, видана 30.04.2014 року; Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 23.10.2008 року; Договір дарування № 1413 від 08.10.2009 року. На підставі вищевказаних документів та згідно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 13181410 від 20.05.2014 [PERSON] 20.05.2014 отримано свідоцтво про право власності індексний помер 21894008, серія [NUMBER], на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], що відповідає згідно Довідки з Адресного реєстру міста Одеси адресі - [ADDRESS]. Крім того, 19 вересня 2008 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 8765, [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0200 га, (згідно схеми розподілу земельної ділянки, що є невід'ємною частиною договору) із земельної ділянки площею 0,1000 розташованої за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 24.10.2008 року серії [NUMBER]. Згідно інформації управління Держземагенства в м. Одесі Одеської області на даний час [PERSON] згідно вищевказаного договору купівлі-продажу є власником земельної ділянки площею 0,0200 га, (згідно схеми розподілу земельної ділянки, що є невід'ємною частиною договору) з земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Окрім викладеного, 19 вересня 2008 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 8767, [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0200 га (згідно схеми розподілу земельної ділянки, що є невід'ємною частиною договору) із земельної ділянки площею 0,1000 розташовану за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 24.10.2008 серії [NUMBER]. У наступному, [PERSON] згідно договору дарування № 578 від 13.04.2009 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М., подарував, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку, площею 0,0200 га. що знаходиться за вищевказаною адресою. Згідно інформації управління Держземагенства в м. Одесі Одеської області на даний час [PERSON] згідно вищевказаного договору дарування є власником земельної ділянки (про що мається відмітка на державному акті серії [NUMBER]) площею 0,0200 га, (згідно схеми розподілу земельної ділянки, що є невід'ємною частиною договору) із земельної ділянки площею 0,1000, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Прокурор також зазначає, що Одеським міським управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради та Одеською міською радою було внесено апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, яка постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2011 року була задоволена. Постанову Київського районного суду м. Одеси від 01.08.2008 року скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Одеської міської ради, ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії, Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] - відмовлено. Провадження у справі в частині визнання права власності на земельну ділянку - закрито. Прокурор вказує, що на теперішній час скасована постанова суду, яка стала підставою для незаконного відчуження спірної земельної ділянки з власності територіальної громади міста Одеси та видачі державного акта на право власності на вказану земельну ділянку [PERSON] З посиланням на положення ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст.ст. 321, 328, 373, 388, 655, 658, 717 ЦК України, ст.ст. 78, 90, 125, 126, 152, 153 ЗК України, ст. 3, 8, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», ст.ст. 1, 18, 25 Закону України «Про державний земельний кадастр», а також низку підзаконних нормативно-правових актів прокурор у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник позивача Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позов прокурора підтримав у повному обсязі, справу просив розглянути за його відсутності (а.с. 232). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, її представник надав суду заяву, в якій позов визнав повністю, справу просив розглядати без участі [PERSON] та її представника (а.с. 196). У наданих суду письмових поясненнях зазначав, що [PERSON] є малограмотною особою похилого віку, яку її родич ввів в оману, привіз до нотаріуса в Одесу, де вона підписала документи невідомого їй змісту (а.с. 101-102, 199-200). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, неодноразово належним чином сповіщався судом про дату, час та місце слухання справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про вручення йому судових повісток. Представник [PERSON] у судове засідання з'явився, позов не визнав, у наданому суду письмовому запереченні посилався на пропуск строку звернення до суду, на відсутність факту порушення інтересів держави, оскільки Одеська міська рада є органом місцевого самоврядування, а не органом державної влади. Вказував на чинність судового рішення про визнання за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянки на час укладання та нотаріального посвідчення усіх оспорюваних правочинів, а також на те, що відповідачі є добросовісними набувачами (а.с. 170-173). Представник Одеського міського управління юстиції в особі Реєстраційної служби у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином (а.с. 265, 269). Державний реєстратор Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Привалова Є.Є. у судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом належним чином (а.с. 268). Згідно листа начальника Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Привалову Є.Є. 26.07.2014 року було звільнено з роботи (а.с. 276). Треті особи Управління Державного агентства земельних ресурсів у м. Одесі Одеської області, [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином (а.с. 270, 271). [PERSON] надав суду заяву про слухання справи за його відсутності (а.с. 198). Вислухавши пояснення прокурора та представника відповідача [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні постановою Київського районного суду м. Одеси від 01.08.2008 року по справі № 2-а-497/2008 задоволені позовні вимоги [PERSON] до Одеської міської ради, ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії, Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], а саме: визнано незаконними дії Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради про відмову безоплатно передати у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1 га за вищевказаною адресою; визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для ведення індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; зобов'язано ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії, зареєструвати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1 га за вищевказаною адресою; зобов'язано Управління земельних ресурсів м. Одеси видати та підписати [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.1 га за вищевказаною адресою (а.с. 14-15). На підставі вищевказаного судового рішення [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку від 1 1.09.2008 серії [NUMBER]. Даний державний акт було зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та па право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010850501228 (а.с. 13). 19 вересня 2008 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. зареєстрованого в реєстрі за № 8763, [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0300 га (згідно Схеми розподілу земельної ділянки, що є невід'ємною частиною договору) із земельної ділянки площею 0,1000, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку від 23.10.2008 року серії [NUMBER] (а.с. 19). В подальшому [PERSON] згідно договору дарування № 1413 від 08.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко, подарувала, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку, площею 0,0300 га, що знаходиться за вказаною адресою (а.с. 23). Згідно інформації управління Держземагенства в м. Одесі, Одеської області на даний час [PERSON], згідно вищевказаного договору дарування, є власником земельної ділянки (про що є відмітка на Державному акті серії [NUMBER]) площею 0,0300 га (згідно Схеми розподілу земельної ділянки, що є невід'ємною частиною договору) із земельної ділянки загальною площею 1000 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22 на звороті, 31, 32). Зі змісту витребуваної судом реєстраційної справи № 12.7-42 вбачається, що [PERSON] було отримано свідоцтво про право власності на вищевказану земельну ділянку та для цього були подані до Реєстраційної служби наступні документи: довідка з Адресного реєстру міста Одеси про відповідність об'єкта нерухомого майна, серія та номер 358882/3, видана 30.04.2014 року; державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 23.10.2008 року; договір дарування № 1413 від 08.10.2009 року. На підставі вищевказаних документів та згідно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 13181410 від 20.05.2014 [PERSON] 20.05.2014 отримано свідоцтво про право власності індексний помер 21894008, серія [NUMBER], на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], що відповідає згідно Довідки з Адресного реєстру міста Одеси адресі - [ADDRESS] (а.с.240-262). Судом також встановлено, що 19 вересня 2008 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 8765, [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0200 га, (згідно схеми розподілу земельної ділянки, що є невід'ємною частиною договору) із земельної ділянки площею 0,1000 розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 24.10.2008 року серії [NUMBER] (а.с. 16). Згідно інформації управління Держземагенства в м. Одесі Одеської області на даний час [PERSON] згідно вищевказаного договору купівлі-продажу є власником земельної ділянки площею 0,0200 га, (згідно схеми розподілу земельної ділянки, що є невід'ємною частиною договору) з земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] (а.с. 31-32). Окрім викладеного, 19 вересня 2008 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 8767, [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0200 га (згідно схеми розподілу земельної ділянки, що є невід'ємною частиною договору) із земельної ділянки площею 0,1000 розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25-26). На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 24.10.2008 серії [NUMBER] (а.с. 24). У наступному, [PERSON] згідно договору дарування № 578 від 13.04.2009 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М., подарував, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку, площею 0,0200 га. що знаходиться за вищевказаною адресою (а.с.28). Згідно інформації управління Держземагенства в м. Одесі Одеської області на даний час [PERSON] згідно вищевказаного договору дарування є власником земельної ділянки (про що мається відмітка на державному акті серії [NUMBER] площею 0,0200 га, (згідно схеми розподілу земельної ділянки, що є невід'ємною частиною договору) із земельної ділянки площею 0,1000, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31-32). Судом встановлено, що Одеським міським управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради та Одеською міською радою було подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, яка постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2011 року була задоволена. Постанову Київського районного суду м. Одеси від 01.08.2008 року скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Одеської міської ради, ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії, Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] - відмовлено. Провадження у справі в частині визнання права власності на земельну ділянку - закрито (а.с. 29-30). Таким чином, на момент розгляду судом даної справи скасована постанова суду, яка стала підставою для незаконного відчуження спірної земельної ділянки з власності територіальної громади міста Одеси та видачі державного акта на право власності на вказану земельну ділянку [PERSON] Відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку. Згідно п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, яка була чинною на момент оформлення оспорюваних державних актів, технічна документація з користування земельною ділянкою включає виписку з рішення відповідної ради або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Окрім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. При цьому, відповідно до вимог ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Згідно ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судовим розглядом встановлено, що право власності на земельну ділянку [PERSON] набуто незаконно, оскільки у Державному акті на право власності на земельну ділянку підставою його видання вказано скасована постанова Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-497/2008. Відповідно [PERSON] не мала права здійснювати подальше відчуження частин спірної земельної ділянки. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 373 ЦК України, що регламентує право власності на земельну ділянку, містить аналогічну по суті норму згідно якої право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють міські ради. Таким чином, власником земельної ділянки до моменту її незаконного відчуження була Одеська міська рада як орган, що уповноважений по закону розпоряджатися землями комунальної власності, чиї інтереси в даному випадку порушені. Отже, передачею земельної ділянки постановою суду у власність [PERSON], та всіма подальшими відчуженнями її частин порушено права та інтереси держави в особі Одеської міської ради, яка встановлює єдиний порядок для громадян та юридичних осіб по реєстрації, перереєстрації земельних ділянок зміну їх цільового призначення, нерухомого майна, а також отримання у власність земельних ділянок і отримання державних актів на них. Відповідно до ст. 121 Конституції України представництво інтересів держави у суді покладається на органи прокуратури України. Згідно до ч. 5 ст. 36-1 Закону України підставою для представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних політичних та інших інтересів внаслідок протиправних дій фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Таким чином прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення. Державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України. Так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі державних інтересів є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на охорону землі як національного багатства. Статтею 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-1\\99 від 8 квітня 1999 року державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі державних інтересів є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на охорону землі, як національного багатства. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України). Аналіз абз. 1 п. 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України з урахуванням ч. 2 ст. 19 Конституції України дає підстави для висновку про те, що й державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом, який не мав на це законних повноважень, визнається недійсним. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 6 лютого 2013 року у справі № 6-169цс12. Таким чином, видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч.1 ст. 116 ЗК України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушенням вимог ст.ст. 116, 118 ЗК України, - недійсним (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 24 квітня 2013 року у справі № 6-14цс13). Наведені вище обставини та законодавчі положення свідчать про необхідність задоволення позовних вимог прокурора та визнання недійсним державного акту серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,1000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], виданого [PERSON] Відповідно до положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужено особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: - було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; - було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; - вибуло з володіння власника або особи , якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право на захист права власності із застосуванням ст. 393 та ст.388 ЦК України має лише власник цього майна, який відповідно до норм процесуального закону підтвердить своє право. Враховуючи, що земельна ділянка перейшла у власність [PERSON] на підставі постанови суду, яка була у подальшому скасована, тому можна вважати, що вона та в подальшому відповідачі [PERSON] та [PERSON] набули право власності на земельні ділянки без відповідної правової підстави, земельна ділянка вибула з володіння власника - Одеської міської ради не з її волі іншим шляхом. У зв'язку з чим вказані земельні ділянки площею 0,0200 га (кадастровий номер [NUMBER]) та площею 0,0200 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташовані за адресою: [ADDRESS] мають бути вилучені з володіння [PERSON] та повернуті територіальній громаді м. Одеси. Відповідно до положень п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації відповідно до ст.ст. 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". З огляду на роз'яснення Пленуму Верховного суду України, суд вважає, що прокурором вірно обрано спосіб захисту порушеного права в частині витребування у відповідача [PERSON] майна саме згідно ст. 388 ЦК України, а не в порядку реституції за ст. 216 ЦК України, а тому позовні вимоги прокурора в цій частині задовольняються судом. При цьому у відповідності до зазначених роз'яснень Пленуму Верховного суду України встановлює в порядку ст. 217 ЦПК України наступний порядок виконання рішення суду, відповідно до якого, це рішення, у разі набрання ним законної сили, є підставою для скасування реєстрації права власності [PERSON] на земельні ділянки площею 0,0200 га та площею 0,0200 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] та для внесення Управлінням Державного агентства земельних ресурсів у м. Одесі Одеської області відповідних змін у Поземельну книгу. З урахуванням зазначених вище роз'яснень Пленуму Верховного суду України позов прокурора в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 вересня 2008 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 8765, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 вересня 2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 8767; визнання недійсним державного акту серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0200 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], задоволенню не підлягають, адже задоволення судом віндикаційного позову прокурора та витребування двох земельних ділянок з незаконного володіння [PERSON] не пов'язується із дійсністю вказаних договорів купівлі-продажу від 19 вересня 2008 року та державного акту серії [NUMBER]. Позов прокурора в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 вересня 2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 8763; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 вересня 2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 8767 не підлягає задоволенню і через те, що сторони цих договорів [PERSON] та [PERSON] до участі у справі в якості відповідачів не залучені, а положення ч.1 ст. 33 ЦПК України дозволяють суду тільки за клопотанням позивача здійснити заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Під час розгляду справи ні позивач, ні прокурор до суду із відповідною заявою в порядку ст. 33 ЦПК не зверталися. Суд також дійшов висновку про відмову у задоволенні позову прокурора в частині вимог про витребування у [PERSON] земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0300 га розташованої за адресою: [ADDRESS] на користь територіальної громади міста Одеси, виходячи з наступного. Під час розгляду судом було встановлено, що [PERSON] на спірній ділянці площею 0,0300 га розташованої за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS]) було збудовано садовий будинок та зареєстровано право власності на нього (а.с. 166 на звороті). На переконання суду витребування земельної ділянки та повернення її територіальній громаді м. Одеси, на якій розташований належний [PERSON] на праві приватної власності садовий будинок, призведе до порушення положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України. Не підлягає задоволенню позов прокурора і в частині вимог про визнання недійсним державного акту серії [NUMBER] на право власності земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0300 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], виданого [PERSON] (а.с.19), адже ця особа в якості відповідача до участі у справі не залучена. Разом із тим, судом задовольняються вимоги про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,03 га від 20.05.2014 року № 13181410, а також про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0300 га, виданого реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області серія [NUMBER], індексний номер 21894008, [PERSON] Окрім встановленої судом незаконності первісного набуття права власності [PERSON] на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,1000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], а також визнання в межах даної справи недійсним виданого [PERSON] державного акту серії [NUMBER] на право власності на вказану земельну ділянку, судом встановлено наступне. Державним реєстратором Приваловою Є.Є. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 13181410 від 20.05.2014 року, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0300 га (а.с. 259). Крім того, [PERSON] 20.05.2014 отримано свідоцтво про право власності індексний помер 21894008, серія [NUMBER], на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], що відповідає згідно Довідки з Адресного реєстру міста Одеси адресі - [ADDRESS] (а.с.260). При прийнятті оскаржуваного прокурором рішення державного реєстратора № 13181410 від 20.05.2014 року, останній керувався ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також п. 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Судом встановлено, що Постанова Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 та на момент прийняття рішення державним реєстратором Приваловою Є.Є. вже не діяла. Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141, підставою для скасування державної реєстрації прав є рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Згідно п. 41 вказаного порядку державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до п. 10 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Оскільки судом встановлена протиправність дій державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Привалової Є.Є. при прийнятті рішення № 13181410 від 20.05.2014 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0300 га, суд визнає незаконним це рішення та скасовує його, а також визнає недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0300 га, видане реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області серія [NUMBER], індексний номер 21894008, [PERSON]; Суд критично оцінює посилання представника Одеського міського управління юстиції на те, що вимоги до управління юстиції та державного реєстратора не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного. Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснює, що право власності на майно, на речове право на чуже майно, захист цих прав регулюються цивільним законодавством, і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а особа, якій належить право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна відповідно до положень глави 29 ЦК, тому такі спори з урахуванням вимог статті 15 ЦПК підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо однією із сторін є фізична особа, незалежно від участі у них органу державної влади та/або органу місцевого самоврядування (суб'єкта владних повноважень). Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку із цим, суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства. Таким чином, враховуючи, що у даному випадку йде мова про захист порушеного права власності Одеської міської ради на земельну ділянку, який повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства, суд вважає, що даний спір має розглядатися в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства. Крім того, відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Твердження представника відповідача Одеського міського управління юстиції, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, на думку суду, не ґрунтується на правильному застосуванні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року стосовно «суду, встановленого законом». Так, судом при вирішенні справи було встановлено, що прокурор звернувся до суду в інтересах Одеської міської ради з вимогами про захист цивільних прав органу місцевого самоврядування, оскільки вважає, що оформлення права власності відповідачів на земельні ділянки в тому числі спірним свідоцтвом та рішенням відповідача Одеського міського управління юстиції особі реєстраційної служби призвело до порушення земельних прав Одеської міської ради. Суд вважає, що спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно - правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів. Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, цивільного та господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядаютьсь в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що випливають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Саме такої правової позиції притримується Верховний суд України, який зазначив її у своїх постановах від 16 грудня 2014 року, 09 грудня 2014 року та 11 листопада 2014 року. Згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Посилання представника [PERSON] на пропуск прокурором строку позовної давності суд до уваги не приймає, оскільки постанова Одеського апеляційного адміністративного суду, якою скасовано постанову Київського районного суду м. Одеси від 01.08.2008 року, була прийнята 21.09.2011 року та саме з цієї дати розпочався перебіг строку на звернення до суду з даним позовом. Прокурор звернувся до суду із позовною заявою в інтересах Одеської міської ради 22.04.2014 року тобто в межах встановленого законом трирічного строку.

Outcome: partial