Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнення, посилається на те, що 26.04.1997 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого вони мають доньку, [INFO]. За час перебування в шлюбі ними було придбано ряд об»єктів нерухомого майна, а саме: квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS], нежитлову будівлю літ. Б-2, що розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Артема, буд.14; нежитлової будівлі, офісні приміщення літ. Г-3, г-1, г1-1, що розташовані за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Чкалова, 48-г, нежиле приміщення, розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Ширшова, 12, приміщення 1. За їх домовленістю відповідачем було отримано грошові кошти в замін ? частини всього спільного майна подружжя. Наразі у неї є підстави вважати, що відповідач має намір здійснити відчуження вказаного нерухомого майна, що стало приводом для її звернення до суду із даним позовом. Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати право приватної власності за нею на: ? частину квартири, що розташована за адресою [ADDRESS]; ? частину нежитлової будівлі літ. Б-2, що розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Артема, буд.14; ? частину нежитлової будівлі, офісні приміщення літ. Г-3, г-1, г1-1, що розташовані за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Чкалова, 48-г; ? частину нежилого приміщення, розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Ширшова, 12, приміщення 1. В ході судового розгляду даної цивільної справи позивачем були уточнені позовні вимоги, в яких вона просила визнати право приватної власності за нею на: ? частину квартири, що розташована за адресою [ADDRESS]; ? частину нежитлової будівлі літ. Б-2, що розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Артема, буд.14; ? частину нежитлової будівлі, офісні приміщення літ. Г-3, г-1, г1-1, що розташовані за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Чкалова, 48-г. В судове засідання позивач не з»явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. В судовому засіданні представник третьої особи - Компанії ХАГВОРД МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД /HAGWORTH MANAGEMENT LIMITED/ вважав позовні вимоги позивача про визнання за нею права приватної власності на ? частину квартири, що розташована за адресою [ADDRESS], необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що вказана квартира є власністю Компанії та предметом договору іпотеки, за яким Компанія є іпотекодержателем. Решту позовних вимог позивача просив вирішити на розсуд суду. В судовому засіданні третя особа - [PERSON] підтримав позовні вимоги позивача про поділ квартири, що розташована за адресою [ADDRESS], та пояснив, що він є обтяжувачем за договором позики, який укладений між ним та [PERSON], вказана квартира є предметом іпотеки для забезпечення виконання вказаного договору позики і за її рахунок він має намір повернути борг, за поверненням якого він до суду ще не звертався. В судове засідання третя особа - [PERSON] не з»явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Вислухавши осіб, які з»явилися, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім»ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. У відповідності до ст. 29 Кодексу про шлюб та сім»ю України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Об»єкти права спільної сумісної власності подружжя визначені статтею 61 Сімейного кодексу України. У відповідності до ч.1 ст.61 Сімейного Кодексу України об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно до ч.2, 3 цієї статті майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.4 спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників пбо законом. У відповідності до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, 26.04.1997 року між позивачем та відповідачем [PERSON] відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 035252, актовий запис № 271. Сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Під час перебування у вказаному шлюбі, на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «ЛЕВЛЕКС» від 03.10.2007 року за [PERSON] 26.10.2007 року було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. Б-2, яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Артема, буд.14, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16428483 від 26.10.2007 року. На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 15.06.2006 року за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, офісні приміщення літ. Г-3, г-1, г1-1, які розташовані за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Чкалова, 48-г, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.06.2006 року, виданим виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради. Відповідно до свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 442449 від 20.06.2006 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, за [PERSON] зареєстровано право власності на нежиле приміщення, розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Ширшова, 12, приміщення 1. На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 13.11.2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на те, що вказане нерухоме майно є спільним майном подружжя і щодо нього існує спір з відповідачем, позивач звернулася до суду з позовом про його поділ та визнання за нею права власності на ? частину у вказаному нерухомому майні. В ході розгляду даної цивільної справи за клопотанням позивача її позовні вимоги про визнання права власності на ? частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, вул.. Ширшова, 12, приміщення 1, залишені без розгляду. Таким чином, судом встановлено, що нежитлова будівля літ. Б-2, що розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Артема, буд.14; нежитлова будівля, офісні приміщення літ. Г-3, г-1, г1-1, що розташовані за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Чкалова, 48-г, були придбані в період перебування подружжя [PERSON] у шлюбі, а тому вони є їх спільною сумісною власністю, а відтак підлягають розділу з визнанням за [PERSON] права власності на 1/2 частину нежитлової будівлі літ. Б-2, що розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Артема, буд.14, та на 1/2 частину нежитлової будівлі, офісні приміщення літ. Г-3, г-1, г1-1, що розташовані за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Чкалова, 48-г. Одночасно, ухвалюючи зазначене рішення про поділ вказаного нерухомого майна зазначеним чином, в межах заявлених вимог, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі літ. Б-2, що розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Артема, буд.14; на 1/2 частину нежитлової будівлі, офісні приміщення літ. Г-3, г-1, г1-1, що розташовані за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Чкалова, 48-г. Разом з цим, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання за нею права приватної власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою [ADDRESS], задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2014 року, ухваленим у цивільній справі №\~403/15065/12 за позовом Компанії ХАГВОРД МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД /HAGWORTH MANAGEMENT LIMITED/ до Дніпропетровської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності, витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна та застосування наслідків недійсності правочину, задоволено частково позовні вимоги Компанії ХАГВОРД МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД /HAGWORTH MANAGEMENT LIMITED/, в рахунок часткового задоволення вимог щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 94.840.06.14 від 30 червня 2006 року в сумі 28 545\~302 гривні 71 коп. звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором №\~94.840.06.14.2 від 07\~серпня 2008 року, а саме - квартиру №124 за адресою м.\~Дніпропетровськ, вул. Глинки, буд.\~№\~2; опис об'єкту в житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1 квартира №124, загальна площа 99,8 кв.м., житлова площа 32,2 кв.м., шляхом визнання права власності на вказане нерухоме майно за Компанією ХАГВОРД МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД /HAGWORTH MANAGEMENT LIMITED/ за ціною 1 911 000 гривень 00 копійок - за квартиру №124; визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири від 16.02.2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]; витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь Компанії ХАГВОРД МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД /HAGWORTH MANAGEMENT LIMITED/ вищевказану квартиру № 124 за адресою м.\~Дніпропетровськ, вул. Глинки, буд. № 2, загальною площею 99,8 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м.; застосовані наслідки недійсності правочину. 17.04.2015 року Апеляційним судом Дніпропетровської області у вказаній цивільній справі ухвалено рішення, яким рішення Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 09.09.2014 року залишено без змін в частині часткового задоволення вимог Компанії ХАГВОРД МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД /HAGWORTH MANAGEMENT LIMITED/ щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 94.840.06.14 від 30 червня 2006 року в сумі 28 545\~302 гривні 71 коп., звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором №\~94.840.06.14.2 від 07\~серпня 2008 року, а саме - квартиру №124 за адресою: м.\~Дніпропетровськ, вул. Глинки, буд.\~№\~2; шляхом визнання права власності на вказане нерухоме майно за Компанією ХАГВОРД МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД /HAGWORTH MANAGEMENT LIMITED/ за ціною 1 911 000 гривень 00 копійок - за квартиру №124; витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь Компанії «Hagworth Management Limited» вищевказаної квартири № 124 за адресою: м.\~Дніпропетровськ, вул. Глинки, буд. № 2, загальною площею 99,8 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м. Ухвалою від 18.11.2015 року Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ вищевказане рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.04.2015 року залишено без змін. Рішенням Апеляційного суду Одеської області 05.06.2013 року було скасовано рішення Приморського суду від 28.08.2009 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Дніпропетровської міської ради, [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартир та автотранспортного засобу та договору оренди квартири недійсними, і ухвалено нове рішення у справі, яким відмовлено [PERSON] у визнанні дійсним договору купівлі-продажу квартир 124, 160 161, 162, 164, 165, 166, 167, 168, 169 по вул. Глинки, 2 в м. Дніпропетровську, з підстав, зокрема, того, що при розгляді справи суд першої інстанції не врахував, що квартири, які були предметом договору купівлі-продажу укладеного 08.10.2008 року [PERSON] 1.0. та [PERSON] у простій письмовій формі, в тому числі квартира № 124, являються іпотечним майном та забезпечують виконання зобов'язань [PERSON] перед ЗАТ "Агробанк" за укладеними ними кредитними договорами. При цьому було встановлено доведеним факт вибуття майна з володіння власника поза його волею, що є підставою для звернення до суду за захистом порушених прав, як власника майна, яке було неодноразово відчужене, шляхом предявлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України. Зазначене рішення було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2015 року. Згідно ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 5 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06\~листопада 2009 року рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, тобто за Компанією ХАГВОРД МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД /HAGWORTH MANAGEMENT LIMITED/, а також скасування попередньої реєстрації, тобто реєстрації відносно [PERSON] Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вищевказаними судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено, що квартира [ADDRESS] є власністю Компанії ХАГВОРД МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД /HAGWORTH MANAGEMENT LIMITED/ та відповідно до іпотечного договору №\~94.840.06.14.2 від 07.08.2008 року Компанія є Іпотекодержателем зазначеної квартири, яка вибула з володіння власника поза його волею, і щодо якої тривають судові спори, що перешкоджають Компанії здійсненню за собою реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно. А відтак, зазначені обставини, встановлені цими судовими рішеннями, відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Тобто, на час розгляду даної цивільної справи відсутні підстави вважати, що квартира [ADDRESS] є спільним майном подружжя [PERSON], а тому вона не підлягає розподілу між ними. В зв»язку з зазначеним позовні вимоги позивача про визнання за нею права приватної власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою [ADDRESS]. задоволенню не підлягають. Посилання [PERSON] в судовому засіданні на те, що зазначена квартира перебуває в іпотеці для забезпечення виконання укладеного між ним та [PERSON] умов договору позики, та перебування цієї квартири також в іпотеці в зв»язку з укладанням між [PERSON] та [PERSON] договору позики, що підтверджено матеріалами справи, не можуть бути підставами для задоволення зазначених вимог позивача, оскільки як зазначено вище, встановлено, що вказана квартира незаконно вибула в володіння Компанії ХАГВОРД МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД /HAGWORTH MANAGEMENT LIMITED/ ще до укладання вказаних договорів позик та забезпечення їх виконання в рахунок зазначеної квартири. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 3654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial