Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач ДФІ України звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником (в порядку регресу), в якому просить стягнути з відповідача на користь Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області матеріальну шкоду в розмірі 77267,94 грн. Мотивує заявлені вимоги тим, що 15.08.2011 року наказом ДФІ в Хмельницькій області № 188-о за підписом [PERSON] було звільнено [PERSON] з посади головного контролера ревізора відділу інспектування у сфері послуг КРУ в Хмельницькій області. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року визнано протиправним і скасовано зазначений наказ, зобовязано ДФІ в Хмельницькій області поновити [PERSON] на посаді головного контролера ревізора ДФІ в Хмельницькій області, нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 року по 30.08.2014 року. На виконання зазначеного судового рішення за вимушений прогул виплачено бюджетні кошти в сумі 77267,94 грн. Оскільки порушення, допущені при звільненні, мали місце внаслідок вчинення неправомірних дій [PERSON], тому виплачену суму коштів слід стягнути з неї. [PERSON] того, заступник прокурора Хмельницької області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної фінансової інспекції України, Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області до відповідача про відшкодування шкоди, зумовленої виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просить, з урахуванням збільшених позовних вимог, стягнути з відповідача на користь ДФІ в Хмельницькій області 51953,86 грн. шкоди, зумовленої виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що постановами Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.02.2011 року, 13.04.2011 року, 2.06.2015 року, Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року було встановлено, що звільнення [PERSON] та [PERSON] здійснені з порушенням закону, накази в.о. начальника ДФІ в Хмельницькій області визнані протиправними та скасовані, [PERSON] та [PERSON] поновлено на посадах, ДФІ в Хмельницькій області зобовязано виплатити на їх користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. На виконання вказаних судових рішень ДФІ в Хмельницькій області [PERSON] та [PERSON] нараховано 109333,30 грн. середнього заробітку, в тому числі 23500,46 грн. утриманих єдиного соціального внеску, податку на доходи фізичних осіб, військового збору. [PERSON] того, 20.08.2015 року на виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 2.06.2015 року ДФІ в Хмельницькій області витрачено 19888,50 грн. на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] Оскільки із зазначених сум позов ДФІ України заявлений лише на суму 77267,94 грн., просить стягнути з відповідача на користь ДФІ в Хмельницькій області решту 51953,86 грн. Вказані позови були обєднані в одне провадження ухвалою суду від 23.09.2015 року. У справі було ухвалено заочне рішення від 6 листопада 2015 року, яке за заявою відповідача 18 грудня 2015 року скасовано з призначенням справи до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача ДФІ України позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити, додатково пояснивши, що начальник інспекції здійснює керівництво та несе персональну відповідальність за організацію та результати діяльності інспекції, призначає на посаду та звільняє з посад інших державних службовців і працівників Інспекції, тому саме відповідач має нести відповідальність за збитки в розмірі виплачених коштів. Виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 року по 30.08.2014 року проведено за рахунок коштів державного бюджету, що призвело до збитків (матеріальної шкоди) нанесених Держфінінспекції в Хмельницькій області на загальну суму 77267,94 тис. грн. Представник позивача ДФІ в Хмельницькій області в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити, додатково пояснивши, що керівництво інспекцією здійснюється на правах єдиноначальності, відповідач самостійно приймала рішення про звільнення [PERSON] та [PERSON], а керівники підрозділів, які готували проект наказу, можуть нести відповідальність лише за його оформлення, а не за прийняте рішення як таке. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити, додатково пояснивши, що просить поновити строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 8564,90 грн. шкоди, зумовленої виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу на виконання постанов Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.02.2011 по справі № 2270/1286/11 та від 13.04.2011 по справі №2а/2270/1651/11, - оскільки Інформацією про факт завдання в березні та травні 2011 року Інспекції винними діями [PERSON] шкоди в зазначеній сумі Державна фінансова інспекція України не володіла, початок перебігу та закінчення встановленого законом строку для звернення до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] на користь Інспекції матеріальної шкоди відбулись під час її перебування на посаді керівника Інспекції, який вправі звертатись із позовом в інтересах установи, а з посади начальника Інспекції [PERSON] звільнена лише з 27.07.2015, у зв'язку із чим ДФІ в Хмельницькій області самостійно не зверталась з вимогою покриття такої шкоди. Прокуратура звернулась до суду з зазначеними позовними вимогами в 2015 році на виконання листа Держфінінспекції України від 13.07.2015 року. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили і просять в їх задоволенні відмовити повністю, посилаючись на те, що прокурор пред'явив позов в інтересах державних організацій, Держфінінспекція України в Хмельницькій області знає про стягнення на користь [PERSON]В і [PERSON] з 2011р., а тому строк позовної давності пропущений, при чому днем, коли підприємство дізналося, що йому спричинено шкоду, є день, яким рішення набрало чинності. [PERSON] того, збитків підприємству не спричинено, оскільки виплати проводились в межах фонду заробітної плати, додаткових грошей із бюджету на виплату [PERSON] і [PERSON] не отримувалось. Вступаючи в справу, прокурор має окремим листом повідомити про це сторонни, однак у даній справі він не дотримався процедури, а тому йому в позові має бути відмовлено. В позовній заяві позивач не обґрунтовує спричинення матеріальної шкоди, оскільки зазначає лише про збитки, при цьому позивач змішує у своєму мотивуванні трудові відносини і цивільно-правові. При вирішенні питання відшкодування шкоди суд має врахувати ступінь вини і матеріальне становище відповідача. Звертають увагу на те, що суди першої та апеляційної інстанції визнали дії по звільненню осіб законними і лише через три роки були скасовані рішення вказаних судів. Відповідач не приймала рішення одноособово, наказ візувався, в тому числі юридичним відділом. На даний час відповідач не працює, її чоловік не працює, вони проживають в квартирі її сина, яка знаходиться в іпотеці. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Згідно ст. 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Згідно наказу Головного КРУ України від 27.07.2010 року № 763-о «Про призначення [PERSON]І.», відповідача з 28.07.2010 року було призначено на посаду першого заступника начальника КРУ в Хмельницькій області. Згідно наказу ДФІ України від 27.03.2012 року № 295-о «Про призначення [PERSON]І.», відповідача, виконуючу обовязки начальника ДФІ в Хмельницькій області, з 27.03.2012 року було призначено на посаду начальника ДФІ в Хмельницькій області. Згідно наказу ДФІ України від 23.06.2015 року № 416-о «Про поновлення [PERSON]М.» (п. 3), було визначено звільнити у день виходу на роботу після відновлення працездатності [PERSON] з посади начальника ДФІ в Хмельницькій області у звязку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу (п. 6 ст. 40 КЗпП України). Копії вище вказаних наказів наявні в матеріалах справи. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.02.2011 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4.05.2011 року, в адміністративній справі № 2270/1286/11 встановлено наступне. Наказом КРУ у Хмельницькій області №71-о від 09.09.2004 року [PERSON] був прийнятий на посаду провідного контролера-ревізора Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області. 01.12.2009 року за результатами конкурсу він був переведений на посаду головного контролера-ревізора відділу контролю у сфері будівництва та послуг Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області, згідно наказу №149-о від 30.11.2009 року. Наказом №83-о від 13.07.2010 року [PERSON] був переведений на посаду головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг. Наказом виконуючого обовязки начальника Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області за №10-о від 19 січня 2011 року [PERSON] звільнено з посади головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг в зв'язку з виявленням невідповідності займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, на підставі п.2\~ст.40 КЗпПУкраїни. На виконання п.1 Положення про проведення атестації державних службовців, КРУ в Хмельницькій області 27.10.2010 року видано наказ № 163 про проведення в грудні 2010 року атестації державних службовців управління, які не атестувались протягом трьох років та затверджено склад атестаційної комісії, голову якої очолила [PERSON], яка на той час в зв'язку з перебуванням на лікарняному начальника управління [PERSON], виконувала згідно наказу Головного контрольно - ревізійного управління України №768-о від 28.07.2010 року його обов'язки, що є порушенням п.4 вказаного Положення. Вище зазначеною постановою було присуджено: -визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області №10-о від 19.01.2011 року про звільнення [PERSON] з посади головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг; -поновити [PERSON] на посаді головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області; -зобовязати Контрольно-ревізійне управління в Хмельницькій області нарахувати та виплатити [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 20.01.2011року по 22.02.2011 року. На виконання зазначеної постанови КРУ в Хмельницькій області було видано наказ № 44-о від 19.03.2011 року, копія котрого наявна у справі, яким, зокрема, визначено нарахувати та виплатити [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.01.2011 року по 22.02.2011 року. За вказаним наказом було, згідно наявної в матеріалах справи довідки ДФІ в Хмельницькій області, в березні 2011 року нараховано та виплачено середній заробіток 2689,68 грн., в тому числі суму утримання ЄСВ 164,07 грн., суму утримання ПДФО 15% - 378,84 грн., суму до виплати 2146,77 грн. У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 року № 765 «Про утворення територіальних органів Державної фінансової інспекції», було утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фінансової інспекції шляхом перетворення територіальних органів Головного контрольно-ревізійного управління за переліком згідно з додатком, зокрема, Контрольно-ревізійне управління в Хмельницькій області перетворено на Державну фінансову інспекцію в Хмельницькій області. Як вбачається з вище вказаного судового рішення та наказу № 10-о від 19.01.2011 року, копія котрого міститься у справі, службовою особою, винною у незаконному звільненні [PERSON], є [PERSON] Таким чином, у зв'язку з оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу відповідачем ДФІ в Хмельницькій області було завдано матеріальної шкоди в сумі 2689,68 грн. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.04.2011 року у справі № 2а/2270/1651/11 встановлено наступне. [PERSON] з 06.02.2001 року працював на посаді головного контролера-ревізора у різних відділах Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області. З 01.04.2008 року був переведений на посаду головного контролера-ревізора відділу контролю у сфері будівництва та послуг КРУ в Хмельницькій області, згідно наказу №37-о від 01.04.2008 року. Наказом № 83-о від 13.07.2010 року був переведений на посаду головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг КРУ в Хмельницькій області. Наказом в.о. начальника КРУ в Хмельницькій області №11-о від 19 січня 2011 року [PERSON] звільнено з посади головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг в зв'язку з виявленням невідповідності займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, на підставі п.2\~ст.40 КЗпП України. 27.10.2010 року КРУ в Хмельницькій області видано наказ № 763 про проведення в грудні 2010 року атестації державних службовців управління, які не атестувались протягом трьох років та затверджено склад атестаційної комісії, яку очолила [PERSON], яка на той час, в зв'язку з перебуванням на лікарняному начальника управління [PERSON], виконувала згідно наказу Головного контрольно - ревізійного управління України №768-о від 28.07.2010 року, його обов'язки, що є порушенням п.4 вказаного Положення. [PERSON] того, наказом Головного контрольно-ревізійного управління України № 22 від 8 лютого 2001 року також було встановлено недотримання вимог законодавства при проведенні атестації працівників, в тому числі [PERSON], встановлено, що при його звільненні не було запропоновано посади нижчої кваліфікації. Вище зазначено постановою присуджено: -визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області №11-о від 19.01.2011 року про звільнення [PERSON]; -поновити [PERSON] на посаді головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області; -стягнути з Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 20.01.2011року по 13.04.2011 року. На виконання зазначеної постанови КРУ в Хмельницькій області було, згідно наявної в матеріалах справи довідки ДФІ в Хмельницькій області, в травні 2011 року нараховано та виплачено середній заробіток за вимушений прогул в сумі 5875,22 грн., в тому числі суму утриманого ЄСВ - 358,39 грн., суму утриманого ПДФО 15% - 827,52 грн., суму до виплати 4689,31 грн. Як уже було зазначено вище, Контрольно-ревізійне управління в Хмельницькій області було перетворено на Державну фінансову інспекцію в Хмельницькій області, тобто остання стала правонаступником першого. Як вбачається з вище вказаного судового рішення та наказу № 11-о від 19 січня 2011 року, копія котрого міститься у справі, службовою особою, винною у незаконному звільненні [PERSON], є [PERSON] Таким чином, відповідачем ДФІ в Хмельницькій області завдано шкоди у зв'язку з оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу на суму 5875,22 грн. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Як роз'яснено у пункті 20\~\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»,\~судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею\~233 КЗпП\~\~річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним в постановах від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1654цс15 та від 2 березня 2016\~року у справі № 6-1263цс15, а відтак доводи відповідача щодо пропуску річного строку звернення з позовними вимогами у вище наведеній частині заслуговують на увагу. Наведені позивачем обставини причин пропуску строку суд поважними не вважає і до уваги не бере. Зокрема, не може бути взятою до уваги дата, коли роботодавець повідомив прокуратуру про порушення його прав, оскільки прокурор реалізує при зверненні з позовом захист не власних прав, а прав позивача. Та обставина, що в період виплати вище вказаних сум відповідач перебувала на керівний посаді КРУ в Хмельницькій області і не ініціювала звернення з позовом до самої себе, не може бути взята до уваги судом як поважна причина пропуску строку звернення з відповідним позовом, оскільки на можливість своєчасного подання такого позову Головним контрольно-ревізійний управлінням, а згодом ДФІ України ця обставина не впливала. За таких обставин в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 2689,68 грн., завданої ДФІ в Хмельницькій області в зв'язку з оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу, а також шкоди у зв'язку з оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу на суму 5875,22 грн., - слід відмовити. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року у справі № 2270/10020/11 встановлено наступне. Починаючи з 06.02.2001 року, [PERSON] працював на посаді головного контролера-ревізора у різних відділах Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області та перебував на державній службі. 01.04.2008 року [PERSON] наказом №37-о від 01.04.2008 року був переведений на посаду головного контролера-ревізора відділу контролю у сфері будівництва та послуг КРУ в Хмельницькій області. Наказом № 83-о від 13.07.2010 року [PERSON] переведений на посаду головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг КРУ в Хмельницькій області. В зв'язку з виявленням невідповідності займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації наказом відповідача № 11-о від 19.01.2001 року [PERSON] було звільнено з займаної посади. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.04.2011 року позовні вимоги [PERSON] стосовно поновлення його на роботі та скасування наказу Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області № 11-о від 19.01.2011 року було задоволено. На виконання вказаного рішення суду та відповідно до наказу виконуючого обов`язки начальника управління КРУ в Хмельницькій області [PERSON] №101-о від 20.05.2011 року [PERSON] було поновлено на роботі. В свою чергу, наказом КРУ в Хмельницькій області № 41 від 17.03.2011 року, в зв'язку із затвердженням головним контрольно-ревізійним управлінням України нової структури апарату обласного управління, було ліквідовано відділ інспектування у сфері послуг КРУ в Хмельницькій області та встановлено штатну чисельність працівників структурних підрозділів апарату обласного управління згідно з додатком №1 зазначеного наказу. Наказом КРУ в Хмельницькій області №42 від 18.03.2011 року, в зв'язку з затвердженням Головним контрольно-ревізійним управлінням України нової структури апарату обласного управління, починаючи з 18.03.2011 року було введено в дію структуру та штатний розпис апарату обласного управління, затверджені Головним КРУ України. В зв'язку з ліквідацією відділу інспектування у сфері послуг, наказом №188-о від 15.08.2011 року, [PERSON] було звільнено з посади головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області, у відповідності до п.1\~ст.40 КЗпП України, підстава: ліквідація відділу інспектування у сфері послуг відповідно до наказу КРУ в Хмельницькій області від 17.03.2011 року №41 "Про структуру апарату обласного управління". Вище зазначеною постановою було присуджено: -визнати протиправним та скасувати наказ № 188-о від 15.08.2011 року виданий в.о начальника контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області про звільнення [PERSON]; -поновити [PERSON] на посаді головного контролера-ревізора Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області; -зобов'язати Державну фінансову інспекцію в Хмельницькій області нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 року по 30.08.2014 року. На виконання зазначеної постанови ДФІ в Хмельницькій області було видано наказ № 105-о від 2.04.2015 року, копія котрого наявна у справі, яким, зокрема, визначено врахувати наказ ДФІ в Хмельницькій області від 13.03.2014 року № 59-о «Про нарахування та виплату середнього заробітку [PERSON] За вказаним наказом було, згідно наявної в матеріалах справи довідки ДФІ в Хмельницькій області, нараховано та виплачено за період з 19.08.2011 року по 30.08.2014 року середній заробіток 100768,40 грн., в тому числі суму утримання ЄСВ 6146,87 грн., суму утримання ПДФО 15% - 1827,00 грн., суму утримання ПДФО 17% - 14015,06 грн., суму утримання військового збору 1511,53 грн., суму до виплати 77267,94 грн. Вказані суми коштів були фактично сплачені в листопаді грудні 2014 року, що підтверджується платіжними дорученнями: від 11.11.2014 року № 1292 на суму 69185,32 грн., від 11.11.2014 року № 1292 на суму 12443,05 грн., від 11.11.2014 року № 1290 на суму 1325,14 грн., від 11.11.2014 року № 1288 на суму 5388,89 грн., від 17.12.2014 року № 1464 на суму 8082,62 грн., від 17.12.2014 року № 1460 на суму 3399,01 грн., від 17.12.2014 року № 1461 на суму 757,98 грн., від 17.12.2014 року № 1462 на суму 186,39 грн., копії котрих наявні у справі. Як вбачається з вище вказаного судового рішення та наказу №188-о від 15.08.2011 року, копія котрого міститься у справі, службовою особою, винною у незаконному звільненні [PERSON], є [PERSON] Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь ДФІ в Хмельницькій області суму завданої шкоди у зв'язку з оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу, - 100768,40 грн. (77267,94 грн. з них заявлені за позовом ДФІ України і решта 23500,46 грн. за позовом заступника прокурора Хмельницької області). Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 2.06.2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.07.2015 року, в адміністративній справі № 822/1674/15 встановлено наступне. [PERSON] було отримано виконавчий лист про зобов'язання ДФІ в Хмельницькій області нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 по 30.08.2014. В подальшому постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області від 05.12.2014 (ВП №45324192) закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2270/10020/11, зокрема, про зобов'язання Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 по 30.08.2014. Підставою для прийняття такої постанови стало фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. В частині поновлення на посаді рішення суду не виконано. [PERSON] поновлено на посаді лише 02.04.2015. З 30.08.2014 по 02.04.2015 відповідачем (ДФІ в Хмельницькій області) саме з його вини затримується виконання судового рішення Вище вказаним судовим рішенням присуджено зобов'язати Державну фінансову інспекцію в Хмельницькій області нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.08.2014 року по 02.04.2015 року. Наказом ДФІ в Хмельницькій області від 19.08.2015 року № 217-о «Про виплату середнього заробітку [PERSON]В.», копія котрого наявна в матеріалах справи, було, зокрема, визначено нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.08.2014 року по 2.04.2015 року на виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 2.06.2015 року. Згідно довідки ДФІ в Хмельницькій області та платіжного доручення № 936 від 19.08.2015 року, копії котрих містяться у справі, за вище зазначеним наказом ДФІ у Хмельницькій області було нараховано та виплачено 19888,50 грн. середнього заробітку, з яких 1213,20 грн. - сума утриманого ЄСВ, 1827,00 грн. - сума утриманого ПДФО 15%, 1299,06 грн. - сума утриманого ПДФО 20%, 298,33 грн. - сума утриманого військового збору, 15250,91 грн. - сума до виплати. Як уже було зазначено вище, службовою особою, винною у незаконному звільненні [PERSON], є [PERSON], крім того, вона була звільнена з посади начальника ДФІ в Хмельницькій області наказом ДФІ України від 23.06.2015 року № 416-о, тобто на час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі все ще перебувала на займаній посаді. Таким чином, з відповідача на користь ДФІ в Хмельницькій області слід стягнути суму завданої шкоди у зв'язку з оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу - 19888,50 грн. Щодо висловлених відповідачем та її представником заперечень по справі суд зазначає наступне. Доводи відповідача про те, що збитків підприємству не спричинено, оскільки виплати проводились в межах фонду заробітної плати, а додаткових коштів із бюджету на виплату [PERSON] і [PERSON] не отримувалось, суд оцінює критично і до уваги не бере, оскільки кошти були виплачені роботодавцем за час, коли зазначені працівники фактично не працювали, трудової функції не виконували, отже, в будь-якому випадку виплатою даних коштів було завдано матеріальної шкоди позивачеві. При цьому до сум відшкодування входять і сплачені роботодавцем відрахування (податки та збори) з тієї причини, що вони сплачуються з доходу працівника, тобто обчислення їх за працівником передує їх відрахуванню до бюджету, хоча і передує фактичній виплаті працівникові. Доводи відповідача про те, що, вступаючи в справу, прокурор не повідомив окремим листом про такий вступ сторони і не обґрунтував підстав заявлення позову від імені позивача, спростовані повідомленням про здійснення представництва інтересів держави від 10.08.2015 року (а.с. 88 т. 1) та фіскальними чеками про надіслання (а.с. 89 т. 1), а також змістом самої позовної заяви (а.с 30 31 т. 1). Посилання відповідача на те, що в позовній заяві позивач не обґрунтовує спричинення матеріальної шкоди, оскільки зазначає лише про збитки, та хибно зазначає правові підстави позову, спростовуються поясненнями представника позивача ДФІ України, якими вона уточнила в ході судового розгляду, що позов заявлено саме про відшкодування шкоди і з підстав, визначених ст. ст. 134, 237 КЗпП України. Відповідач правильно посилалась на те, що, у відповідності до ст. 137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно, при чому суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Разом з тим, заперечення відповідача про те, що вона не приймала рішень про звільнення одноособово, оскільки відповідні накази про звільнення візувалися перед підписанням нею працівниками інших підрозділів Інспекції, - суд оцінює критично і до уваги не бере, оскільки п. 2.11 Інструкції з діловодства в органах державної контрольно-ревізійної служби визначено, що наказ це основний розпорядчий документ, який видається керівником органу ДКРС на правах єдиноначальності. При цьому протиправність виданих за підписом відповідача наказів встановлена вище наведеними судовими рішеннями, які набрали законної сили. Відповідачем подані на обґрунтування її скрутного майнового стану докази щодо відсутності працевлаштування і доходу в неї та її чоловіка (трудові книжки), перебування її помешкання в іпотеці банку (кредитний та іпотечний договори та повідомлення банку про розмір заборгованості), однак суд не вважає за можливе взяти ці документи за підставу до зменшення розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, оскільки у власності відповідача перебувало два обєкти нерухомого майна, які вона з власної волі відчужила за договорами дарування, в тому числі один з них під час перебування даної справи на розгляді суду, тобто свідомо погіршила свій майновий стан. Зазначені обставини підтверджуються інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.04.2016 року та від 6.11.2015 року, наявними в справі. Доводи відповідача про те, що відповідач не може нести відповідальності за майже трирічний загальний строк розгляду справи судом (у справі № 2270/10020/11) до того моменту, як звільнення було визнано незаконним, не впливають, на думку суду, на розмір відшкодування, оскільки відповідач посилається на те, що суди і першої, і другої інстанції погодилися з позицією [PERSON] та визнали звільнення правомірним, тоді як постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду в дійсності було встановлено протиправність наказу про звільнення №188-о від 15.08.2011 року ще 21 лютого 2012 року, хоча і з інших підстав, ніж в результаті касаційного перегляду справи. Отже, загальна сума стягнення з відповідача на користь ДФІ в Хмельницькій області складатиме: 100768,40 грн. + 19888,50 грн. = 120656,90 грн. Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 1292,22 грн., від сплати котрого позивачі на час звернення з позовними заявами були звільнені, тому вказану суму судового збору слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial