Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18.07.2014 року по вул.Саксаганського в м.Києві відповідач [PERSON], керуючи автомобілем д.н.з. [NUMBER], при зміні полоси руху не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Вказаними діями [PERSON] порушив вимоги п.10.1, 10.3 Правил дорожнього руху. Постановою Голосіївського районного суду м. Києві від 12.08.2014 року встановлено, що зіткнення автомобілів відбулося через порушення вимог правил дорожнього руху водієм [PERSON] Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 5413573, виданим Закритим акціонерним товариством «СК«ИНГО України», згідно з цим полісом франшиза становить 500 гривень. 28.07.2014 року позивач звернувся до страхової компанії Закритого акціонерного товариства «СК «ИНГО України» із заявою на виплату страхового відшкодування по ДТП. Страхова компанія перерахувала кошти в сумі 1602, 00 грн. для ремонту автомобіля позивача, здійснивши виплату страхового відшкодування в розмірі, зменшеному на суму франшизи. Позивач 11.09.2014 р. року направив на адресу відповідача лист із проханням виплатити кошти в розмірі 500 гривень, що складає франшизу за договором страхування №5413573, проте на момент подачі позовної заяви коштів позивачеві не надійшло. У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 510 грн., що складає суму франшизи за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, 1481,70 грн. - моральної шкоди, 3,30 грн. - послуги пошти, 5,00 грн. - банківські послуги. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив розглядати справу за його відсутності, зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе на підставі ст.224-226 ЦПК України за згодою представника позивача провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 12.08.2014 р. у справі про адміністративне правопорушення № 752/11766/14-п, відповідач 18.07.2014 року о 17 год. 05 хв., керуючи автомобілем «Sang Yong» державний номерний знак [NUMBER], на вул. Саксаганського у м. Києві, при зміні напрямку руху, перестроюванні не переконався в безпеці маневру, тобто порушив п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення з належним позивачу автомобілем «Opel», державний номерний знак [NUMBER] та пошкодження обох транспортних засобів. Згідно з ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №5413573, виданим Закритим акціонерним товариством «СК«ИНГО України». Відповідно до страхового акта № 117182 від 28.07.2014 року Закритим акціонерним товариством «СК«ИНГО України» прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування. Як вбачається із вказаного акта, сума збитків складає 2 112, 00 грн., з яких за умовами страхування підлягає відшкодуванню - 1 602, 00 грн., 500 гривень - франшиза, згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №5413573. 11.09.2014 року року позивач направив на адресу відповідача лист з проханням виплатити кошти в розмірі 500 гривень, що складає франшизу за договором страхування №5413573, проте на момент подачі позовної заяви коштів не надійшло. Положеннями ч. 1 ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому ст.1194 ЦК України є спеціальною відносно інших положень кодексу для регулювання деліктних відносин за участю особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правововї відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.6 названого Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Положеннями ч. 1ст.22 вказаного Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.28 зазначеного Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно зі статтею 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Разом з цим положеннями ч.12.1 ст.12 Закону визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, тобто франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком, а отже підлягає стягненню з винної особи. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 5413573 франшизи у сумі 500 гривень є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ч. 1-2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. Як зазначено позивачем несплата суми франшизи відповідачем призводить до необхідності здійснення позивачем витрат для відновлення свого порушеного права - витрати на відправлення поштових рекомендованих листів, користування громадським транспортом під час ремонту автомобіля у зв'язку з чим, на думку позивача, йому заподіяно моральну шкоду. Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з» ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Проте, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, зокрема письмові докази, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про завдання діями відповідача моральних збитків, моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 88 ЦПК, з урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає 229, 40 грн. судового збору. Разом з тим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3,30 грн. - послуг пошти, 5,00 грн. - банківських послуг, оскільки зазначені витрати позивача не пов'язані з розглядом справи і до судових витрат не належать, а тому не підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial