Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. [PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до закінчення навчання. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1998 року по 13 березня 2003 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Тячівського районного суду від 30 листопада 2016 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1 200 грн. 00 коп., щомісячно, і до його повноліття. На даний час син є повнолітнім та навчається в середньому спеціальному електротехнічному училищі 31800 Плзень, Вейпрінецка, 56, з денною формою навчання. Оскільки відповідач має мінливий нерегулярний дохід, вважає, що він може і надалі надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Просить стягувати з [PERSON] аліменти в сумі 3 500 грн. 00 коп. на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 02 серпня 2019 року і до закінчення ним навчання, але не довше як до досягнення ним 21 року. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає частково та згідний на стягнення аліментів в сумі 2 000 грн. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 серпня 2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , і його батьком значиться відповідач у справі [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.3-4). Згідно довідки про навчання від 13 червня 2019 року, [PERSON] навчається на першому курсі середнього спеціального електротехнічного училища 31800 Плзень, Вейпрінецка, 56. Навчання розпочато 01 вересня 2018 року, і триває 4 роки (а.с.7). V. Оцінка Суду. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 8 ст.7 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма, викладена і в ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства". Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 1 статті 199 СК України вказує, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2 ст. 200 СК України). Відповідно до ч.1\~ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд враховує, що відомості про доходи відповідача в матеріалах справи відсутні, як і відсутні відповідні належні докази щодо надання ним матеріального утримання іншим особам. Однак, суд бере до уваги, що останній є фізично здоровою особою працездатного віку, а, відтак, може працювати і допомагати матеріально своєму повнолітньому сину, який навчається, як цього вимагає закон. Згідно з ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Тому, виходячи з вищенаведеного, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини, визначені в ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на повнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн., щомісячно до закін чення дитиною навчання, але не більше як до досягнення ним 21-річного віку. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~ Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 768 гривень 40 копійок судового збору. З урахуванням вище викладеного,

Outcome: partial