Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та зобов'язати Фрунзенський районний відділ у м. Харкові Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області зняти відповідачку з місця реєстрації. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу від 15.02.2008 року. У даній квартирі разом із позивачкою зареєстровані її чоловік, донька [PERSON] (відповідачка по справі) та онук [PERSON]. Відповідачка [PERSON] тривалий час не проживає за вищевказаною адресою, не приймає участі у витратах по утриманню житла, оскільки 28.06.2012 року [PERSON], добровільно зібравши свої речі виїхала із даного приміщення, заливши записку, в якій зазначала, що не бажає мешкати разом та планує проживання в іншій родині, залишає свою малолітню, хвору дитину та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. На підставі викладеного позивачка звернулася до суду із відповідним позовом. До судового засідання, призначеного на 19.03.2014 року позивачка та її представник не з'явилися, через канцелярію суду подали заяви, якими підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили про розгляд справи у їх відсутності, та не заперечували проти ухвалення заочного рішення, раніше позивачка та її представник, присутні у судовому засіданні, підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином за допомогою оголошення у пресі - газеті «Слобідський Край», що відповідає вимогам ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідно до якої відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Третя особа: Фрунзенський районний відділ у м. Харкові Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в судове засідання не з'явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачки та, зі згоди позивачки та її представника, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, у зв'язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивача, свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується технічним паспортом на дану квартиру, договором купівлі - продажу від 15.02.2008 року, витягом з Держаного реєстру правочинів. В квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], що підтверджується довідкою КП „Кулиничікомунсервіс", а також підтверджено відомостями з адресно - довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України. Однак, як вказує [PERSON] відповідачка [PERSON] 28.06.2012 року добровільні зібравши свої речі виїхала із даного приміщення, заливши записку, в якій зазначала, що не бажає мешкати разом та планує проживання в іншій родині, залишає свою малолітню, хвору дитину та не проти позбавлення її батьківських прав, тобто з 28.06.2012 року відповідачка за спірною адресою не проживає, квартиру звільнила добровільно та втратила інтерес до цього житла, оплату за квартирні та комунальні послуги не вносить, не цікавиться квартирою. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони знають сім'ю Маренич, та вони часто бувають у них в гостях, та їм відомо, що за адресою: [ADDRESS] мешкає [PERSON] із чоловіком та онуком, тоді як [PERSON] добровільно покинула дане приміщення в червні 2012 року та не мешкає за даною адресою. Дані доводи в судовому засіданні також підтвердив свідок [PERSON], який пояснив, що є батьком [PERSON], яка 28.06.2012 року добровільно покинула вищевказану квартиру, залишивши малолітню дитину, на теперішній час за спірною адресою не мешкає. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України кожен громадянин має право вільно володіти користуватися і розпоряджатися належним йому на праві власності майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. У відповідності за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В процесі розгляду справи встановлено, що відповідачка в спірному жилому приміщенні не проживає більше одного року, квартплату за оплату за комунальні послуги не сплачує, за місцем реєстрації ні яким чином не користується своїм правом користування спірним жилим приміщенням. На підставі вивчених у судовому засіданні обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідачка, зберігаючи реєстрацію у квартири [ADDRESS], фактично не проживає у квартирі, не є власником квартири та тим самим перешкоджає власнику [PERSON] володіти, розпоряджатися та користуватися своєю власністю. Щодо вимог позивачки про зняття відповідачки з реєстраційного обліку за вказаною адресою, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Порядок реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації громадян, які на законних підставах, перебувають в України визначено Законом України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року. Відповідно до ст. 3 цього Закону реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документу про місце проживання або місця перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги в частині зобовязання зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою задоволенню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: partial