Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з названим позовом стверджуючи, що на даному підприємстві він працює із 1992 року на різних посадах, а саме провідником, начальником поїзда, інструктором, а з 2012 року працює майстром дільниці І-ї групи (з підготовки поїзних бригад та вагонів до рейсів). 26.09.2013 року наказом № 607 йому було оголошено догану, а 27.09.2013 року наказом за № 615, відповідно до наказу (розпорядження) від 27.09.2013 року №2473/06 його було звільнено з займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Вважаючи накази в.о. начальника Відокремленого підрозділу Вагонної дільничної станції Київ-Пасажирський Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" [PERSON], про оголошення догани та звільнення з роботи неправомірними та такими, що порушують його права звернувся з названим позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що 27.09.2013 року за телефонним дзвінком старшого майстра резерву провідників Федорчука Р.М. його було запрошено в кабінет в.о. начальника вагонної дільниці [PERSON]. де безпосередньо останнім, [PERSON] було повідомлено про те, що відповідно до протокольного рішення начальника галузево- пасажирської служби Південно-Західної залізниці від 27.09.2013 року та згідно наказу № 615 від 27.09.2013 року його звільнено з роботи за систематичне невиконання посадових обовязків. Вважає своє рішення незаконним в звязку з тим, що керівництвом вагонної дільниці порушено п.2.3 Колективного договору, укладеного 10.05.2012 року, попердньо не було отримано згоди профспілкового комітету на його звільнення як на члена профкому. Крім того, із необхідними протокольними рішеннями та наказами, які б свідчили про системність невиконання службових обовязків, керівництво його не ознайомило, пояснень відібрано не було. Незаконними діями керівництва підприємства, як вважає [PERSON], йому заподіяно моральну шкоду, що проявилося в порушенні його життєвих звязків, звільнення вплинуло на реалізацію його намірів, підірвалася репутація на відновлення якої, необхіден тривалий час. Просить суд визнати недійсними наказ №607 від 26.09.2013 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани та наказ № 615( розпорядження № 2473/06) від 27.09.2013 року про звільнення з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України, поновити його на попередній роботі стягнувши середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. В судовому засіданні адвокат [PERSON] вважаючи звільнення [PERSON] незаконним, звернув увагу суду на грубі порушення відповідачем норм трудового законодавства, а саме: ст.148 КЗпП - порушення строків накладення дисциплінарного стягнення, ст.149 КЗпП - порушення порядку застосування дисциплінарного стягнення, п.10 ст.247 КЗпП - звільнення відбулося без попередньої згоди профспілкового комітету. Заперечуючи щодо пред'явленого позову представник відповідача юрисконсульт вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський Попович Любава Вікторівна суду пояснила, що наказом № 420 від 01.07.2013 року начальника вагонної дільниці № 1 за неналежний контроль, майстру резерву провідників [PERSON] було винесено догану. Наказом № 607 від 26.09.2013 року в.о. начальника вагонної дільниці № 1, за неналежне виконання своїх посадових обов'язків майстру дільниці 1-ї групи [PERSON] було оголошено догану, а наказом № 615 від 27.09.2013 року останній був звільнений з роботи за п.3 ст.40 КЗпП. При цьому зазначає, що видача 27.09.2013 року лікарняного листа [PERSON] не може бути підставою для поновлення його на роботі, оскільки в першій половині дня 27.09.2013 року він був на роботі . Вважаючи дії уповноваженого органу при звільненні [PERSON] законними, просить суд в позові відмовити. Третя особа по справі в.о. начальника відокремленого підрозділу вагонної дільничної станції Київ-Пасажирський Державного територіально-галузевого об'єднання « Південно-Західна залізниця» [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи належним чином були повідомлені. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], адвоката [PERSON], думку відповідача, яка заперечує щодо задоволення даних позовних вимог, дослідивши зібрані по справі докази та давши їм оцінку в сукупності суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 3 статті 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 3 ст. 40 КЗпП, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП) у період його тимчасової непрацездатності. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Судом встановлено, що 27 вересня 2013 року відповідно до наказу № 615 в.о. начальника вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський [PERSON]. майстер дільниці 1-ї групи ( з підготовки поїзних бригад та вагонів до рейсу) [PERSON] за неналежне виконання своїх посадових інструкцій, а саме п.2.1.10, 2.2.1, 2.2.3, Посадової інструкції майстра дільниці 1-ї групи ( з підготовки поїзних бригад та вагонів до рейсу), що полягало у відсутності контролю за роботою підлеглих працівників, нездійсненні профілактичної роботи по недопущенню працівниками поїзних бригад своїх посадових обов'язків, правил перевезення пасажирів та умов контракту, не здійснення контролю за виконання підлеглими встановлених виробничих нарад був звільнений з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України. З матеріалів справи ( а.с. 31) вбачається, що позивачу в день звільнення відкрито лікарняний листок, який було видано 27.09.2013 року Питятинською центральною районною лікарнею та згідно з копією якого [PERSON] звільнено від роботи з 27 вересня 2013 року до 11 жовтня 2013 року. Таким чином суд вважає, що посилання представника відповідача про те, що видача 27.09.2013 року лікарняного листа [PERSON] не може бути підставою для поновлення його на роботі, оскільки в першій половині дня 27.09.2013 року він був на роботі, не грунтується на вимогах закону. Більш того, відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав передбачених пунктом 3 ст.40 цього кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Судом встановлено, що [PERSON] є членом профспілкового комітету первинної профспілкової організації Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський профспілки залізничників і транспортних будівельників України ( а.с. 80 ), а тому, відповідно до ст.43 КЗпП України, його звільнення за п.3 ст.40 можливе лише за попередньою згодою профспілкового органу. В ході розгляду даної справи було встановлено, що звільнення [PERSON] було проведено без згоди профспілкового комітету, а тому, відповідно до ч.4 ст.40 КЗпП України, судом було зупинено провадження по справі з метою отримання згоди або ж відмови в наданні згоди на звільнення [PERSON] За результатами розгляду ухвали Баришівського районного суду від 26.11.2013 року первинна профспілкова організація Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський надала витяг із протоколу № 57 засідання профспілкового комітету від 18.12.2013 року згідно якого, на підставі ст.ст.147, ч.2 ст.140, п.3 ст.40 КЗпП України, ч.6 ст.43 Конституції України профспілковий комітет первинної профспілкової організації Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський не дає згоди на звільнення з роботи майстра дільниці І-ї групи ( з підготовки поїзних бригад та вагонів до рейсу) члена профспілкового комітету [PERSON] Таким чином, оскільки стаття 43 КЗпП передбачає необхідність одержання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника, то її відсутність у відповідності до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року « Про практику розгляду судами трудових спорів » тягне за собою поновлення працівника на роботі. З урахуванням вищенаведеного суд вважає за необхідне визнати наказ № 615 від 27.09.2013 року ( а.с. 25 ) та наказ ( розпорядження ) № 2473/06 від 27.09.2013 року в.о. начальника Відокремленого підрозділу Вагонної дільничної станції Київ-Пасажирський [PERSON]. незаконним та відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України поновити [PERSON] на посаді майстра дільниці 1-ї групи ( з підготовки поїзних бригад та вагонів до рейсу) Київського резерву провідників пасажирських вагонів ( непоїзний штат). За нормами ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В матеріалах справи ( а.с.72) є довідка № 2670 від 08.11.2013року згідно якої вбачається, що середньомісячна заробітна плата майстра резерву провідників Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський [PERSON] становила 4630,92 грн., середньоденна заробітна плата складала 210.50 грн. Таким чином, з моменту незаконного звільнення [PERSON] з займаної посади і до розгляду справи судом пройшло три повних місяці ( жовтень, листопад, грудень 2013 року) та 20 днів січня місяця 2014 року, що в грошовому еквіваленті становить 18 100 грн., які підлягають до стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. 4630 грн. х 3 місяці = 13890 грн. 210.5 грн. х 20 днів = 4210 грн. Чинним законодавством України, яким регулюються трудові правовідносини, визначено, що видача та скасування наказів відноситься виключно до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а до повноважень суду належить перевірка законності наказу. Тобто законодавством наділено працівника правом звернення до суду з позовом про визнання недійсним (незаконним) стягнення, оголошеного працівникові. Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:1) догана; 2) звільнення. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Догана є дисциплінарним стягненням особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника. Догана має на меті попередити особу про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни та спонукати працівника належним чином виконувати свої трудові обов'язки. Судом встановлено, що Наказом № 697 від 26 вересня 2013 року за результатами проведеної при в.о. начальника вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський [PERSON]. оперативної наради, за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, що виявилось у невиконанні вимог п.2.1.15 посадової інструкції майстра дільниці 1 групи ( з підготовки поїзних бригад) Київського резерву провідників щодо проведення раптових перевірок і здійснення контролю за роботою поїзних бригад на шляху прямування, майстру дільниці 1-ї групи ( з підготовки поїзних бригад ) [PERSON] було оголошено догану. При цьому суд вважає, що при накладенні на [PERSON] дисциплінарного стягнення, уповноваженим органом була порушена процедура застосування дисциплінарного стягнення, а саме: Згідно п.2.1.15 посадової інструкції майстра дільниці І групи ( з підготовки поїзних бригад) - раптові перевірки і контроль за роботою поїзних бригад на шляху прямування проводяться тільки згідно розпорядження керівництва Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський. В ході розгляду даної справи, представником відповідача суду не було надано доказів винесення керівництвом Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський вказаного розпорядження. Окрім того, для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення. В наданих суду матеріалах, які стали підставою для винесення дисциплінарного стягнення [PERSON], відсутні конкретні посилання на трудові обов'язки, які були ним порушені та вказували на наявність вини останнього. В порушення вимог ст.149 КЗпП України, уповноваженим органом, який виніс дисциплінарне стягнення [PERSON], не були відібрані письмові пояснення по суті порушеного питання, з наказом про оголошення стягнення працівник під розпис не ознайомлений. Наявний в матеріалах справи акт від 30.09.2013 року складений начальником відділу кадрів Марченко С.О., заступником начальника відділу кадрів луценко К.О. та старшим інспектором з кадрів Сервінською Т.В. свідчить про те, що [PERSON] не з'явився до відділу кадрів 27.09.2013 року для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки. Про відмову із ознайомленням із наказом про накладення дисциплінарного стягнення від 26.09.2013 року матеріали справи не містять жодного доказу. За таких обставин суд вважає, що винесення 26.09.2013 року майстру дільниці 1 групи ( з підготовки поїзних бригад) Київського резерву провідників [PERSON] наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, було проведено з грубим порушенням норм трудового законодавства, що є підставою для того, щоб визнати даний наказ незаконним. З урахуванням вищенаведеного, аналізуючи підстави та мотиви застосування до позивача дисциплінарних стягнень суд вважає, що внаслідок фізичного та психологічного впливу на позивача та прийняття відносно нього незаконних рішень, які спровокували різке погіршення його здоров'я, позбавили можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, [PERSON] заподіяна моральна шкода. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснює, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Така ж позиція викладена і у пп. 1, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 2005 року № 4 (зі змінами та доповненнями) Судом встановлено, що винесення незаконного наказу про звільнення [PERSON] із займаної посади, та як наслідок цього душевні переживання, негативно вплинуло на його загальний стан здоров'я в зв'язку з чим, він вимушений був звернутися за медичною допомогою та із 27.09.2013 по 12.10.2013 року знаходився на стаціонарному лікуванні Пирятинської ценральної районної лікарні. Окрім того, незаконним звільненням [PERSON] з займаної посади, останньому були заподіяні душевні страждання, оскільки на даному підприємстві він пропрацював більше 20-ти років та має заслужену повагу серед своїх колег, дане звільнення негативно вплинуло на реалізацію його намірів, порушилися життєві зв'язки на відновлення яких, йому необхідні додаткові зусилля. За таких обставин, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, та стягнути з відповідача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Відповідно до ст.237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні , обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприєству, установі організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути із в.о. начальника Відокремленого підрозділу Вагонної дільничної станції Київ-Пасажирський [PERSON]. на користь Вагонної дільничної станції Київ-Пасажирський 18 100 грн. заподіяної шкоди в зв'язку з незаконним звільненням працівника та оплатою вимушеного прогулу. За правилами ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial