Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дітей у розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення повноліття дітьми, також просила стягнути з відповідача 500 гривень додаткових витрат на кожну дитину. Свої вимоги мотивує тим, що сторони по справі є батьками доньок - [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. У свідоцтві про народження доньок батьком записаний [PERSON]. Знаючи, що малолітні діти потребують постійної батьківської уваги та допомоги, відповідач належної матеріальної допомоги не надає. Позивачка звернулась до суду 16 квітня 2015 року та просила стягнути з відповідача аліменти на доньок в розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну до досягнення повноліття дітей, просила стягнути відповідача 500 гривень додаткових витрат на кожну дитину, до їх повноліття, тобто до [INFO]. Позивачка в судове засідання з'явилась, підтримала позов повністю, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті справи, не погодився з розміром аліментів та додаткових витрат, котрі просить стягувати з нього позивачка на користь дітей. Вислухав позивача та відповідача, з'ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками доньок - [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. (а.с. 5,6). Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 січня 2011 року. (а.с. 4). У свідоцтві про народження доньок батьком записаний [PERSON]. Знаючи, що малолітні діти потребують постійної батьківської уваги та допомоги, відповідач належної матеріальної допомоги не надає. Позивачка звернулась до суду 16 квітня 2015 року та просила стягнути з відповідача аліменти на доньок в розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну до досягнення повноліття дітей, просила стягнути відповідача 500 гривень додаткових витрат на кожну дитину, до їх повноліття, тобто до [INFO]. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивач подав її 16 квітня 2015 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 16 квітня 2015 року. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від обов'язку утримувати дітей, судом не встановлено. Згідно ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи матеріальний стан сторін, з врахуванням встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, суд вважає можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання доньок аліменти в розмірі 800 щомісячно, з індексацією відповідно до закону, проте не менше 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, на кожну доньку, до їх повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. (п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на гуртки, на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, довідки медичних закладів, а також інші документи, які підтверджують те, що дитина страждає на тяжке захворювання і свідчать про необхідність у зв'язку з цим збільшення витрат на придбання ліків, спеціальний медичний і звичайний догляд за дитиною, її побутове обслуговування, санаторно-курортне лікування тощо. Розмір додаткових витрат на дитину має обґрунтовуватись відповідними документами. Так витрати на спеціальний медичний догляд - довідками медичних закладів про вартість медичних послуг; витрати на лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками і рахунками. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивачкою не зазначені докази, що підтверджують особливість обставин, що викликали необхідність у додаткових витратах на доньок, не обґрунтований розмір коштів, які позивач просить стягнути з відповідача в якості додаткових витрат. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, щодо відмови в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей у розмірі 500 грн. щомісяця, оскільки підстав для покладення на відповідача обов'язку фінансувати додаткові витрати, враховуючи характер та розмір таких додаткових витрат та їх тривалість, судом не встановлено. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., а позовні вимоги задоволено частково, суд вважає, що згідно вимог ст. 88 ч.3 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial