Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 32517,61 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 28.02.2013 року між банком і відповідачем по справі був укладений кредитний договір , згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки . Відповідно до умов укладеного договору відповідач повинен забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату відсотків . Відповідач підтвердив свою згоду на те , що підписана заява разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку , складає між ним та банком договір , що підтверджується підписом у заяві . У порушення діючого законодавства та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав в повні мірі, у зв'язку з чим банк має право вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 30.06.2016 року відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 32517,61 грн., яка складається з : 3902 грн. - заборгованості за кредитом; 23990,96 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2600 грн. - заборгованості за пенею та комісією ; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1524,65 грн.- штраф(процентна складова) . Саме цю суму позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримав обставини та вимоги викладені в позові в повному обсязі . Просить позов задовільнити . Представник відповідача в судовому засіданні та в поданих запереченнях вказав, що зміст спірного Договору суперечить частині 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ні перед укладенням договору , ні протягом його дії, Банк не повідомив споживача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування , як того вимагає Закон та Постанова Правління від 10 травня 2007 року. Банк не надав жодного письмового доказу на підтвердження того, що банк дотримався вимог Постанови правління НБУ щодо переддоговірної роботи. Також вказав , що банк , всупереч ст. 1056-1 ЦК України підвищував відсоткову ставку без згоди позичальника . Просить застосувати строк позовної давності по вимозі про стягнення заборгованості за пенею . В подальшому в судове засідання не з'явився, подав суду телефонограму про слухання справи у його відсутності , позовні вимоги не визнає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 28.02.2013 року між банком і відповідачем по справі був укладений кредитний договір , згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору відповідач повинен забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату відсотків. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с.16). Відповідно до Тарифів по карткам «Універсальна» Contract и «Універсальна ГОЛД», процентна ставка в місяць нараховується: з 01.01.2013 року -2,5%, що становить 30% річних; з 01.09.2014 року 2,9% , що становить 34,8% річних; з 01.04.2015 року 3,6%, що становить 43,2% річних. Відповідно до ст.. 634 ч.1 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно умов кредитного договору позивач взяв на себе зобовязання сплачувати відсотки за користування кредитом та проводити погашення кредиту. В своїх запереченнях представник відповідача посилається на те, що банком в односторонньому порядку, без згоди позичальника, змінювалась відсоткова ставка. Згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, який набрав чинності з 10 січня 2009 року. При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки необхідно розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК, якою передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Відповідно до п.1.1.3.2.3 кредитного договору банк вправі проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше чим за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно п.4.9 договори. Якщо протягом 7 днів Банк- не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту банк залишає за собою в односторонньому порядку, по власному рішенню банка і без попереднього повідомлення клієнта. Виходячи з наведеного, умовами кредитного договору, погоджено сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору, сторони встановили погоджену процедуру зміни відсоткової ставки під час підписання договору, банк самостійно не підвищував відсоткову ставку, а тому твердження представника відповідача є безпідставним. Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбаченим договором більш ніж на 30 днів , позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с.17) Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема , неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідно до п.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка , що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов'язання. Враховуючи, що норма, яка встановлює таке положення , не є диспозитивною , тобто сторони не в змозі змінити її положення та встановити у договорі штраф у вигляді твердої суми або в кратному відношенні до суми зобов'язання суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення фіксованої частини штрафу в сумі 500 грн. не підлягає задоволенню. Пунктом 2.1.1.12.6. умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник сплачує банку пеню яка розраховується як: пеня = ( базова процентна ставка по договору /30 нараховується за кожний день прострочки кредиту ) + 1 відсоток від заборгованості , нараховується один раз в місяць при наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів (а.с.20) Пунктом 2.4 глави 2 розділу II Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18.06.03 року № 255 (в подальшому - Правила № 255), визначає комісійні доходи і витрати банку як операційні доходи й затрати за наданими або отриманими послугами, сума яких обчислюється пропорційно сумі активу або зобов'язання чи вважається фіксованою. Комісії, що отримуються (сплачуються) під час надання послуг встановлені підпунктом б) пункту 2.4 розділу II Правил № 255. За смисловою ознакою, виходить, комісія за надання та обслуговування кредиту це плата за послуги банку. Позивач не надав розрахунків заборгованості за комісією, лише розрахунок заборгованості за пенею та комісією, а тому сума 2600 грн., яку позивач просить стягнути як пеню і комісію, являється тільки пенею. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Такого виду цивільно-правової відповідальності як комісія законодавством не передбачене. Відповідно до статті 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції Україниніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК Україништраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції Українищодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. В даному випадку саме пеня, як різновид неустойки, є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов'язання і за текстом кредитного договору пеня визначається , як перший із способів забезпечення зобов'язання позичальника перед банком в порівнянні із штрафом і підлягає стягненню, що відповідає правові позиції викладені у постанові Верховного суду України №6-2003цс15. Відповідно до ст. 258 ч. 2 п 1 ЦК України, відносно неустойки у вигляді пені та штрафу встановлений скорочений строк позовної давності в один рік. Норма ст. 266 ЦК встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог (стягнення неустойки та інші), які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно із спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Таким чином, право на стягнення неустойки (штрафу, пені) припиняється разом з вимогою, якою забезпечене таке стягнення. Виходячи із згаданої вище норми, з урахуванням норми п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК, неустойка (штраф, пеня) підлягає стягненню у межах трирічного строку позовної давності за період фактичного невиконання зобов'язання, але не більше ніж за один рік, що також відповідає правовим позиціям висловлених ВСУ у справі № 6-100цс14. Виходячи з наведеного, з урахуванням розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28.02.2013, стягненню підлягає пеня в за один рік в сумі 1200 гривень Згідно умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом та проводити погашення кредиту . Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав в повні мірі. Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника вимагати повернення всієї суми кредиту. Правовідносини які склалися між сторонами регулюються ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами ст. 536 ЦК України. Аналізуючи наведені докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають частково задоволенню та стягненню підлягає заборгованість станом на 30.06.2016 в сумі 29092,96 грн , яка складається з : 3902,00 грн. - заборгованості за кредитом; 23990,96 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 1200 грн. - заборгованості за пенею . На підставі наведеного та

Outcome: partial