Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду із вказаним позовом до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни, Акціонерного товариства КБ «Приватбанк», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором № DNHDGA00000413 від 13 квітня 2007 року був укладений Договір іпотеки квартири № DNHDGA00000413, предметом якого є квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала позивачу на праві власності на підставі Договору дарування, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 18 квітня 1997 року. Позивач вказує, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32643724 від 30.11.2016 року, зареєстрованим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., ПАТ КБ «Приватбанк» став власником квартири, що за вказаною адресою. Позивач зазначає, що вищевказане рішення є незаконним, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області 04 лютого 2014 року, вже було звернуто стягнення на предмет іпотеки за вказаним Кредитним договором. Однак, не зважаючи на норми законодавства, положення Договору іпотеки та наявності рішення суду, яке набрало законної сили щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNHDGA00000413 від 13 квітня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , ПАТ КБ «Приватбанк» використав ще один спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом використання позасудового порядку, а саме, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», обравши перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Окремо сторона позивача наголошує на тому, що будь-яких письмових вимог про усунення порушень, які мав надіслати іпотекодержатель іпотекодавцеві та боржникові, перед застосуванням звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом використання позасудового порядку, позивач не отримувала. Окрім цього, позивач вказує на відсутність оцінки предмету іпотеки в матеріалах реєстраційної справи, що на думку такої сторони унеможливлює здійснення державної реєстрації на спірну квартиру за іпотекодержателем. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд визнати протиправним та скасувати рішення від 30.11.2016 року, індексний номер: 32643724, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, в саме, квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною, та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 17732854 про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк», на нерухоме майно, а саме, квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач -1 - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна надала суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких просить суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі, оскільки під час реєстрації речового права на вказану квартиру за АТ Комерційний банк «Приватбанк» нею, як державним реєстратором, були дотримані усі необхідні приписи чинного законодавства України. Представник відповідача -2 - Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», подав заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] . В обґрунтування таких заперечень представник відповідача -2 посилався на те, невиконане рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджає застосовувати такий спосіб захисту, як набуття права власності на предмет іпотеки. Крім того, чинне законодавство не містить вимоги щодо необхідності подання іпотекодержателем державному реєстратору перед проведенням реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, будь-яких оцінок предмету іпотеки. Також вказані доводи позивача щодо не отримання письмових вимог про усунення порушень кредитного договору спростовуються відповідними повідомленнями підприємства поштового зв`язку про вручення відповідної вимоги. Таким чином, на думку представника банку, позивачем не доведено і в належній формі не обґрунтовано позовні вимоги, не надано жодного доказу, яким підтверджуються його позовні вимоги, не наведено жодної норми матеріального права порушеного з боку відповідача-2. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалася на обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідач -1 - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна надала суду письмову заяву про проведення розгляду справи без її участі (а.с.222 том 1). Представник відповідача -2 - Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», у судовому засідання позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволені. Після оголошення перерви вказаний учасник справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить його власноручний підпис у повідомленні про ознайомлення з днем та часом розгляду справи. Суд із вказаного приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Суд, враховуючи ту обставину, що представники всіх сторони надали свої пояснення по суті спору, у тому числі й у відкритому судовому засіданні, всім учасникам справи були створені належні та достатні умов для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи через неявку представника відповідача-2 порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи. У зв`язку із чим суд вважає за необхідне завершити розгляд справи по суті та ухвалити відповідне рішення. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 01.07.2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів за позовом [PERSON] до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни, Акціонерного товариства КБ «Приватбанк», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було задоволено. Вирішено витребувати у Відділі реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради (місце знаходження: 49064, м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 56) реєстраційну справу щодо перереєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.11.2016 року, індексний номер: 32643724, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною, внаслідок якої власник квартири змінився з [PERSON] на Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк». ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить позивачеві [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 18.04.1997 року. Судом також встановлено, що 13.04.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № DNHDGA00000413 (а.с.10 том 1). Матеріалами справи також підтверджено, що згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено назву найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Судом також встановлено, що 13.04.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором № DNHDGA00000413 від 13 квітня 2007 року був укладений Договір іпотеки № DNHDGA00000413, предметом якого є квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-12 том 1). Матеріалами справи підтверджено, що 27.10.2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі № 2-3437/2011 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було ухвалено заочне рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено частково та вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNHDGA00000413 від 13.04.2007 року в розмірі 54 045,81 доларів США, що за курсом НБУ складає 430 204,66 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 46,1 кв. м., розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Закритим Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.12-14 том 1). Також матеріалами справи підтверджено, що 30.07.2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі № 2-3437/2011 було ухвалено додаткове рішення, яким доповнено рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року, а саме, в резолютивній частині рішення доповнено вказівкою про те, що сума заборгованості за кредитним договором № DNHDGA00000413 від 13.04.2007 року в розмірі 54 045,81 доларів США, що за курсом НБУ складає 430 204,66 грн. (чотириста тридцять тисяч двісті чотири гривні 66 копійок) складається із: заборгованості по кредиту 34 234,34 долари США, що за курсом НБУ складає 272 505,35 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 9 642,44 долари США, що за курсом НБУ складає 76 753,83 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом 1 883,93 долари США, що за курсом НБУ складає 14 996,0828 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 5 681,58 долари США, що за курсом НБУ складає 45 225,38 грн.; штрафу (фіксована частина) 31,41 долари США, що за курсом НБУ складає 250,0236 грн.; штрафу (процентна складова) 2 572,11 долари США, що за курсом НБУ складає 20 473,9956 грн.(а.с.15 том1). Із матеріалів справи також вбачається, що 04.02.2014 року Апеляційним судом Дніпропетровської області у цивільній справі № 2-3437/2011 було ухвалено рішення, яким заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року змінено, а саме, доповнено абзац другий резолютивної частини заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року реченням наступного змісту: «З початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій». В іншій частині заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2011 року залишено без змін (а.с.17-20 том1). Вказане судове рішення набуло чинності у встановленому законом порядку. Судом встановлено, а сторонами не спростовувалась та обставина, що вказане судове рішення боржником фактично не виконано, заборгованість за кредитним договором від 13.04.2007 року не погашена. Судом також встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк», як іпотекодержатель, було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді вказаної квартири шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки від 13.04.2007 року. У зв`язку із чим ПАТ КБ «Приватбанк» 22.11.2016 року звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни для реєстрації права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки у вигляді квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 72 том 1). Матеріалами справи підтверджено, що 30.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною, було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» із внесенням відповідного запису за № 17732854 про таку реєстрацію до бази даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 47 том 2). V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку» у вказаній редакції). Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до п. 22 вказаного договору іпотеки від 13.04.2007 року, що було укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] сторони передбачили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Таким чином, в даному випадку укладений між сторонами договір іпотеки передбачав застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Суд зазначає, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель повинен надсилати іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (стаття 35 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин). Таким чином, за змістом статті 35 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку». Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц. В даному випадку, матеріали справи містять вимогу (повідомлення) банку до позичальника про усунення порушень кредитного договору № 715 від 10.07.2016 року (а.с. 74, т.1). Разом із цим, матеріали справи не містять докази отримання саме цієї вимоги (повідомлення) позивачем по справі, як боржником за кредитним договором. В обґрунтування своїх доводів щодо отримання вказаного повідомлення боржником, банком було надано суду повідомлення підприємств поштового зв`язку про вручення [PERSON] поштової кореспонденції 11.08.2016 року. Суд вимушений критично віднестись до вказаного доказу, оскільки він не відповідає такому критерію як достатність. Зокрема, зі змісту вказаного повідомлення підприємства поштового зв`язку не вбачається, яку саме поштову кореспонденцію було отримано адресатом. У свою чергу обставина отримання саме такої вимоги представником позивача під час розгляду справи не визнавалась та оспорювалась. Оскільки між датою надсилання такої вимоги (10.07.2016 року) та датою начебто її отримання (11.08.2016 року) пройшов значний проміжок часу, і банком не надано доказу того, яке саме вкладення у рекомендований лист було надіслано адресату за вказаним повідомленням про вручення поштової кореспонденції, суд вимушений вважати недоведеною обставину отримання саме цієї вимоги (повідомлення) позивачем по справі, як боржником. Суд зазначає, що однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абзац перший частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Так, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, зокрема, подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі (пункт 57 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (пункт 4 частини першої, абзац перший частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, що була чинною на час державної реєстрації права власності на квартиру за АТ КБ «Приватбанк»). Таким чином, суд доходить висновку, що за відсутності документів, необхідних для державної реєстрації права власності на квартиру за ПАТ КБ «Приватбанк», зокрема документу який беззаперечно підтверджував факт отримання боржником вимоги банку про усунення порушень кредитного договору, така реєстрація проведена з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у їх відповідній редакції. Суд вважає, що в даному випадку саме скасування вказаного запису № 17732854є належним способом захисту прав та інтересів позивача, оскільки рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав про внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію відразу після його прийняття (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а). Відтак позовні вимоги підлягають лише частковому задоволенню, шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 17732854, що був вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною, про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на нерухоме майно, а саме, квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . А в задоволенні вимог щодо визнання протиправним та скасувати рішення від 30.11.2016 року, індексний номер: 32643724, про державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно слід відмовити з огляду на вищенаведену судом аргументацію. Щодо позовних вимог до приватного нотаріуса, то суд вважає, що позов в цій частині також не підлягає задоволенню, оскільки пред`явлений до неналежного відповідача. Суд зазначає із цього приводу, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача. Спір про скасування запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16. Отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивач визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Відтак, у задоволені позовних вимог [PERSON] до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни слід відмовити в повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» слід стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь позивачки витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 102 (одна тисяча сто дві) грн. 42 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial