Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ « Приватбанк» звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON], Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області в особі реєстраційної служби криворізького міського управління юстиції , треті особи [PERSON], [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], Виконавчий комітет Жовтневої районної у місті [PERSON] ради, Жовтневий відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради « Криворізьке бюро технічної інвентаризації». 22.06.2016 року представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], Виконавчого комітету Криворізької міської ради, треті особи [PERSON], [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], Виконавчий комітет Жовтневої районної у місті [PERSON] ради, Жовтневий відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», в якій просив скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності на квартиру за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, 7 [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON], зобовязавши відповідача внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно до реєстру прав власності на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації прав власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] на нерухоме майно квартиру за адресою : Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, 7 мкр. Зарічний , буд. 19 кв.16; застосувати реституцію та повернути [PERSON] передану за скасованим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2012 року по справі за № 413/7158/2012 квартиру за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, 7 [ADDRESS]; поновити становище , що існувало до порушення та визнати право власності на квартиру за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, 7 [ADDRESS] за квіткою А.А.; зобовязати Виконавчий комітет Криворізької міської ради зареєструвати за [PERSON] право власності на нерухоме майно , квартиру за адресою : Дніпропетровська область , м. Кривий Ріг, 7 [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, шляхом внесення запису про право власності в Держаний реєстр речових прав на нерухоме майно, а також стягнути з [PERSON] витрати на користь ПАТ КБ «Приватбанк». До судового розгляду справи представник позивача [PERSON] звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі до суду не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили. Представник третьої особи КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Зазначили, що не мають жодного відношення до предмету позову і просять це врахувати. Треті особи - [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], Виконавчий комітет Жовтневої районної у місті [PERSON] ради, Жовтневий відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції до суду не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Встановлено, що рішенням від 03.02.2016 року по справі № 413/7158/2012 Апеляційний суд Дніпропетровської області скасував рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17.10.2012 року по цій справі. За рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області відмовлено [PERSON] , [PERSON], [PERSON], у визнанні права власності на квартиру [ADDRESS] Зарічний в м. Кривий Ріг. [PERSON] відмовляється реєструвати права власності на квартиру на своє імя, продовжує ухилятися від виконання рішення щодо стягнення заборгованості перед банком. ( а.с.10-12) Відповідно до Постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 14.12.2011 року ВП № 30384723 , щодо стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ КБ « Приватбанк» суми боргу в розмірі 338148,42 грн., було накладено арешт на усе майно [PERSON]А.( а.с.3) Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2012 року ВП № 33455658, щодо стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ КБ « Приватбанк» суми боргу в розмірі 780874,64 грн., було накладено арешт на усе майно [PERSON]А.( а.с.4) 15.12.2011 року було зареєстровано арешт нерухомого майна [PERSON] в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна.( а.с.9) Після арешту всього майна боржника [PERSON] , саме 15.12.2011 року банк отримав право на стягнення боргу зокрема і за рахунок нерухомого майна, яке було у власності [PERSON] станом на 15.12.2011 року Борг [PERSON] не сплачено, провадження не закінчено. Згідно статті 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Разом з тим на правочин, укладений з порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення. Відповідно до абз. 3, 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно п. 10 Постанови, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України\~06.11.2009 № 9\~«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішенням суду не може бути зобов'язано сторони здійснити державну реєстрацію правочину, оскільки це суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК). Норма частини третьої статті 182 ЦК щодо можливості оскарження до суду відмови у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію. Згідно п. 10 Постанови, рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). Отже підлягають задоволенню вимоги позивача щодо застосування реституції до недійсного правочину, при цьому в задоволенні інших вимог слід відмовити, оскільки після набрання рішення суду законної сили сторони за недійсним договором дарування зобовязані виконати дії, передбачені положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Порядку прийняття та розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Outcome: partial