Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом Першої Херсонської державної нотаріальної контори про зняття арешту з квартири. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що є дочкою [PERSON], яку рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 31.05.2013 року оголошено померлою. За життя її матері належала квартира [ADDRESS]. Оскільки в реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вказана квартира помилково значиться як така, на яку накладено арешт, що стало підставою для відмови у державній реєстрації права власності позивачки на зазначену квартиру та позбавляє її можливості реалізувати, визначені ст.ст.317,319 ЦК України права, позивачка просила суд зняти арешт з квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач, належним чином повідомлений про день та час слухання справи, в судове засідання не з'явився . Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON], яка рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 31.05.2013 року оголошена померлою. Згідно довідки ЖБК №0103 [PERSON] до моменту оголошення її померлою належала на праві власності квартира [ADDRESS]. 24.07.2013 року реєстраційною службою Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні відмовлено [PERSON] у державній реєстрації за нею права приватної власності на зазначену квартиру на тій підставі, що в реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вказана квартира значиться як така, на яку накладено арешт рішенням Суворовського районного суду м.Херсона. При цьому згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна власником квартири [ADDRESS] значиться не [PERSON], а [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Крім того, відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003, № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Судом встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 11.07.1996 року задоволено заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] Ухвалою цього ж суду від 08.06.2000 року знято арешт з вказаної квартири. Зважаючи на те, що квартира [ADDRESS] не належить на праві власності [PERSON], а належить [PERSON], з огляду на те, що з належної [PERSON] квартири [ADDRESS] ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 08.06.2000 року знято арешт, суд приходить до висновку про помилковість державної реєстрації обтяження стосовно спірної квартири та наявність підстав для зняття з неї арешту. Приймаючи до уваги, що Перша Херсонська державна нотаріальна контора не є належним відповідачем у справі, позов підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial