Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

В жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] 250874,09 грн. заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено кредитний договір № KTS0G10000003142 від 01.02.2008 року, згідно з яким [PERSON] отримав кредит в розмірі 30000,00 грн., зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами у строки, визначені договором. КБ «ПриватБанк» було надано [PERSON] кредит у визначеному розмірі, проте відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. У звязку із порушенням відповідачем умов договору станом на 10.09.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 250874,09 грн.. Позивач наполягає на виникненні у нього права вимагати від [PERSON] повернення всієї суми, просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість. Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, представник позивача в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву щодо розгляду справи без його участі; не заперечував проти заочного розгляду цивільної справи (а. с. 50). Відповідача [PERSON] було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи через публікацію оголошення в газеті "Урядовий кур'єр" (а.с. 54). Однак відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивача не висунув. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на надання банківських послуг, визначених ч.3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на підставі ліцензії Національного банку України від 05.10.2011 року № 22 (а. с. 14). ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно зі Статутом є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» (а.с. 15). Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № № KTS0G10000003142 від 01.02.2008 року, згідно з яким [PERSON] отримав кредит в розмірі 30000,00 грн., зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами у строки, встановлені цим договором (а.с. 8-10). Позивач свої зобовязання за кредитним договором повністю виконав, надавши позичальникові [PERSON] кредит в розмірі, обумовленому сторонами. Відповідач в порушення умов договору свої зобовязання належним чином не виконав, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. Внаслідок цього станом на станом на 10.09.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 250874,09 грн., що складається із заборгованості за кредитом 29384,28 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 71780,72 грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязань 126902,35 грн., штрафу в розмірі 22806,74 (а.с. 5-7). При цьому заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 02.09.2014 року у справі № 236/3022/13-ц за позовом КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КTS0G10000003142 від 01.02.2008 року звернено стягнення на належне [PERSON] майно, що є предметом застави - будинок загальною площею 47,00 кв. м., житловою площею 22,10 кв. м., та земельну ділянку, які розташовані за адресою Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Паризької Комуни,3, шляхом продажу цього майна КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені боржника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем (а.с. 61-62). Однак за повідомленням Відділу ДВС Краснолиманського МУЮ Донецької області від 03.12.2015 року № 4-34 виконавчий документ, виданий на виконання рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02.09.2014 року у справі № 236/3022/13-ц, на виконання не надходив, виконавчих проваджень відносно боржника [PERSON] на виконанні у вказаному відділі державної виконавчої служби немає; у звязку із тимчасовим виходом частини території Донецької області (в тому числі м. Донецька) з-під контролю державної влади України виконавчі дії на цій території не проводяться (а. с. 49). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 49002761 від 03.12.2015 року на імя [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Паризької Комуни,3; відносно цього майна ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєстроване обтяження та заборона на відчуження; відомостей про зміну власника, перехід права власності до інших осіб, звернення стягнення на предмет іпотеки не зареєстровано (а.с. 58-60). З огляду на це, суд приходить до висновку, що позивачем КБ «ПриватБанк» фактично не було використано такий спосіб виконання як звернення стягнення на заставне майно боржника, хоча він і був передбачений судовим рішенням. За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. ст. 525,526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється його належним виконанням. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобовязаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Відповідач не надав позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, зобовязання належним чином не виконав. Отже, у банку виникло право вимагати від [PERSON] повернення суми кредиту. Наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову про стягнення заборгованості в розмірі 250874,09 грн. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, включено до складу судових витрат. ПАТ КБ «ПриватБанк» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 3763,11 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням № BO1S1B0YGH від 01.10.2015 року (а.с.2). Також позивачем було понесено витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, в розмірі 315,00 грн.(платіжне доручення № BO1S7B0ZBR від 17.11.2015 року). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору в розмірі 3763,11 грн. та витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, в розмірі 315,00 грн.

Outcome: partial