Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

КП «Житсервіс-2» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, пояснивши, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 54,4 кв.м. та не користується пільгами по оплаті комунальних послуг. На підставі договору між УЖКГ Ізмаїльської міської ради вказаний будинок знаходиться на обслуговуванні комунального підприємства "Житсервіс-2". Згідно «Правил користування приміщеннями житлових будинків та приналежних до них територій» відповідач зобов'язаний щомісячно вносити оплату за обслуговування та утримання будівлі та приналежних до неї території. Але оплата відповідачем не проводиться, в зв'язку з чим, станом на 1 жовтня 2013 року заборгованість складає 5251грн. 64коп., яку представник позивача просить стягнути, а також судові витрати. Відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, бо вважає, що позивачем не надавалися услуги у повному обсязі, тому розрахунок заборгованості позивачем зроблений невірно, також вважає, що позивач не надав доказів про понесення витрат на утримання квартири відповідача. Крім того, [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до КП «Житсервіс-2» про захист прав споживача, просить зобов'язати укласти з ним договір про надання послуг згідно діючого законодавства. Представник КП «Житсервіс-2» у судовому засіданні зустрічний позов не визнала, дала пояснення, що вважає ці вимоги безпідставними, тому що неодноразово [PERSON] пропонувалося укласти договір. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового засідання, суд вважає основний позов підлягаючим задоволенню частково, а зустрічний позов не підлягаючим задоволенню. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 54,4 кв.м. та не користується пільгами по оплаті комунальних послуг. Згідно особового рахунку у відповідача значиться заборгованість в розмірі 5251грн. 64коп. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати отримані послуги, розмір плати за які встановлюється органами місцевого самоврядування на підставі Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 529 від 20 травня 2009 року. Рішеннями виконавчого комітету Ізмаїльської міської Ради № 241 від 15.03.2007 року (із змінами від 27.04.2007 року № 572-V), №507 від 15.05.2008року, №1620 від 18.11.2010року встановлені тарифи на утримання жилих будинків та прибудинкових територій, згідно до яких відповідач повинен був сплачувати в період з 01.01.2008 року до 01.07.2008 року - 34грн. 22коп. щомісячно, з 01.07.2008 року по 01.10.2008 року - 44грн. 50коп. щомісячно, з 01.10.2008 року по 01.01.2011 року - 62грн. 02коп. щомісячно, та з 01.01.2011 року по 01.10.2013 року - 100грн. 10коп. Однак, відповідач не проводив оплату комунальних послуг, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 5251грн. 64коп., розрахунок якої зроблений на підставі вищевказаних тарифів. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні відповідач визнав, що йому надавалися послуги з прибирання при домової території, вивіз відходів та освітлення сходових кліток, тому відповідно до ст.61 ч.1 ЦПК України факт надання цих послуг додатковому доказуванню не підлягає. Проте, щодо інших послуг, з яких зроблений розрахунок тарифів, доказів про їх надання позивачем не надано, а тому вимоги щодо стягнення за них плати суд вважає безпідставними. Відповідно до наданих тарифів та підтверджених наданих послуг, відповідач повинен був сплатити: в період з 01.04.2008 року до 01.10.2008 року - на загальну суму 239грн. 58коп., з 01.10.2008 року по 01.01.2011 року по 44грн. 99коп. щомісячно - на загальну суму 1214грн. 69коп., та з 01.01.2011 року по 01.10.2013 року 70грн. 12коп. щомісячно - на загальну суму 2314грн. 01коп. Відповідач не проводив оплату комунальних послуг, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 3768грн. 28коп., розрахунок якої зроблений на підставі вищевказаних тарифів з урахуванням обсягу наданих послуг. Щодо вимог [PERSON] про укладання з ним договору, то дійсно, згідно вищевказаних норм законодавства, надавання позивачем послуг повинно проводитись на договірній основі, сторонам належить укласти договір. Але, за умови, що відповідач отримав послуги, суд вважає, що він повинен сплатити їх вартість, оскільки законодавство ст.ст.1212-1215 ЦК України не передбачає набуття майна, послуг без достатньої правової підстави (безпідставне збагачення). До того ж, відповідно до ст.218 ЦК України, якщо одна із сторін правочину вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Тому вимоги КП «Житсервіс-2» суд вважає підлягаючими задоволенню, але в межах наданих послуг, розрахунок вартості яких наведений вище. Вимоги за зустрічним позовом, суд вважає безпідставними, тому що укладання договору має бути на підставі волевиявлення обох сторін. Відповідач [PERSON] не надав суду жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.57,58 ЦПК України в підтвердження своїх зустрічних вимог, окрім власних пояснень. Таким чином, суд приходить до висновку, що зустрічний позов не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується положеннями ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial