Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить встановити юридично значимий факт, що з 01.01.1987 року по 10.08.2008 року вона була членом сімї померлого 10.08.2013 року [PERSON], та визнати за нею право власності на 75/100 часток [ADDRESS], як набуте внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу. Вказує, що з [PERSON] вона проживала однією сімєю з 01.10.1986 року, проживали вони постійно разом, мали спільний бюджет та вели з ним спільне господарство. На початку 1987 року [PERSON] повідомив її, про бажання обміняти свою квартиру на іншу квартиру в іншому районі, так як його не влаштовує розташування квартири поруч із місцем проживання його колишньої дружини. Було знайдено для обміну [ADDRESS]. Але наймача даної квартири не влаштовувала квартира в якій наймачем був [PERSON], але влаштовувала квартира, в якій вона була наймачем - кв. 6 в буд. З по вул. Бакуліна в м. Харкові. Враховуючи те, що вона та [PERSON] вже мешкали однією сім'єю, вели спільне господарство і бажали надалі проживати разом, було проведено потрійний обмін, за яким: її квартиру обміняне на [ADDRESS] в якій наймачем був [PERSON], а [ADDRESS], яка належала [PERSON], обміняне на її квартиру на вул. Бакуліна в м. Харкові, в якій наймачем була вона. [ADDRESS], яку отримав [PERSON] знаходилась в ЖБК «Граніт». При здійсненні обміну колишній член кооперативу [PERSON] забрав пайові внески на вказану квартиру, а тому [PERSON] повинен був внести суму пайових внесків на вказану квартиру, яка складала 5270,78 карбованців. На той час [PERSON], з яким вона вже була членом однієї сім'ї та вела спільне господарство, не мав в повному обсязі таких грошових коштів, тому для виплати нами паю за вищезазначену квартиру нею 26.05.1987 року був проданий за 4000,00 крб. пай, вартість якого складав гараж №381 в гаражно-будівельному кооперативі «Ювілейний-2», який належав їй та ні її померлому чоловіку, а 27.05.1987 року вказана сума була внесена нею на рахунок в ЖБК «Граніт», а [PERSON] внесено 1270,78 карб. на рахунок в ЖБК «Граніт», в якості пайового внеску на кв. 170, в буд. 52, по вул. Героїв Праці в м. Харкові. Після цього, 29.05.1987 року [PERSON] отримав обмінний ордер на цю квартиру і вони вселились в квартиру і проживали в неї спільно з [PERSON], як члени однієї сімї, до смерті чоловіка 10.08.2013 року. Після смерті чоловіка вона продовжує проживати в спірній квартирі. Вважає, що їй, як члену сімї члена житлового кооперативу, належить 75/100 частин спірної квартири, що дорівнює 4000,00 карбованців, яки вона внесла як пайовий внесок 27.05.1987 року, а померлому [PERSON] належить 25/100 частин цієї квартири. Представник відповідачки [PERSON] проти позову заперечував з тих підстав, що квартира в повному обсязі належить померлому [PERSON] і ні яких доказів того, що позивачка вносила особисті кошти за вказану квартиру в 1987 році немає. Відповідачка [PERSON] про дату і час розгляду справи повідомлена повістками, але в судове засідання ні одного разу не зявилась, про причини неявку суд не повідомляла, заяв про розгляд справи за її відсутністю до суду не подавала. Суд розглянув справу на підставі наявних в справі доказів. Третя особа з позовом згодна. В судовому засіданні встановлене наступне. Спірною є кв. №170, в буд. 52, по вул. Героїв Праці в м. Харкові, яка знаходиться в ЖБК «Граніт. Власником квартири є [PERSON], який помер 10.08.2013 року. Позивачка і померлий проживали спільно як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу в період 01.10.1986 року по 10 серпня 2013 року, вони постійно проживали разом, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Цей факт підтверджується поштовою кореспонденцією на початок 1987 року, а також показаннями свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які підтвердили суду, що вони знають позивачку з 1986 року. Вона і померлий [PERSON], якого вони знають ще раніше, познайомили у вересні 1986 року і з жовтня 1986 року вони проживають однією сімєю, вони вважали їх чоловіком і жінкою. З 1987 року позивачка і [PERSON] постійно проживають в спірній кв. 170, в буд. 52, по вул. Герої Праці в м. Харкові як подружжя, вели сумісне господарство, мали спільний побут та бюджет. Як вбачається з матеріалів справи до травня 1987 року [PERSON] був наймачем [ADDRESS], а позивачка наймачем кв. 6 в буд. З по вул. Бакуліна в м. Харкові. На початку 1987 року [PERSON] вирішив поміняти належну йому квартиру на квартиру в іншому районі, у звязку з цим був знайдений трійний варіант обміну, за яким [PERSON] отримував [ADDRESS], яка знаходиться в ЖБК «Граніт» членом кооперативу на яку була [PERSON], вона, позивачка, отримувала [ADDRESS], наймачем якої. Був [PERSON], а [PERSON] отримувала [ADDRESS], в якій наймачем була позивачка. Відповідно до ст. 137 ЖК Української РСР порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється законодавством Союзу РСР, Житловим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР. Згідно діючого на той час ст. 40 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого Постановою радою Міністрів Українській РСР N 186, 30.04.1985 року «при обміні жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду на жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу особа, яка вступає до кооперативу у зв'язку з обміном, зобов'язана внести на рахунок кооперативу в установі банку пайовий внесок не менший, ніж розмір паєнагромадження члена кооперативу, який вибув». У звязку з цим, для вступу до членів кооперативу [PERSON] необхідно було внести до каси ЖБК «Граніт» пайовий внесок в сумі 5270,78 карбованців за [ADDRESS], що був внесений попереднім членом кооперативу [PERSON]. Але [PERSON] не мав такої суми, а тому 4000,00 крб. 27.05.1987 року на рахунок ЖБК «Граніт», зі згоди [PERSON], внесла позивачка, яка була членом його сімї. Той факт, що вказана сума належали позивачці і вона внесла її на рахунок житлового кооперативу підтверджується тім, що вона 26.05.1987 року продала [PERSON] за 4000,00 крб. пай, вартість якого складав гараж №381 в гаражно-будівельному кооперативі «Ювілейний-2», що підтверджується розпискою про отримання вказаної суми, а 27.05.1987 року самостійно внесла вказану суму на рахунок житлового кооперативу, що підтверджується квитанцією ЖБК «Граніт» від 27.05.1987 року.. Після внесення пайового внеску в ЖБК «Граніт» 29.05.1987 року всім учасникам обміну були видані обмінні ордера на вказані квартири, що підтверджується копіями обмінних ордерів. Таким чином, судом встановлено, що спірну квартиру позивачка і померлий [PERSON] придбали спільно. При цьому позивачка внесла особистих коштів 4000,00 карб., а [PERSON] 1270,78 карб., що складає відповідно 75/100 частин і 25/100 частин від вартості квартири. Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВС від 22.12.95 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, а саме: П.11 вищезазначеної постанови передбачено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Згідно до п.8 постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню Кодексу про шлюб та сім'ю України» N 6 від 15.06.73 Правила статей 22, 28, 29 КпШС не можуть застосовуватись до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають розв'язуватись за нормами ЦК про спільну сумісну власність, якщо майно було набуте внаслідок спільної праці і інше не визначалось письмовою угодою між сторонами, а в інших випадках за нормами ЦК України про спільну часткову власність, з урахуванням ступеню участі цих осіб коштами і особистою працею в придбанні майна. В п. 6-1. Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 18.09.1989 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вказано, що при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Постановою Судової палати у цивільних справах від 25 грудня 2013 року №6-135цс13, Верховний Суд України назвав умови визнання майна спільною сумісною власністю цивільного подружжя з урахуванням набуття 1 січня 2004 року чинності новим Цивільним кодексом України. Так, майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї; 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. При цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету. Відповідно до п. 6 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційному розміру частки паю.(стаття 18 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-ГУ «Про кооперацію», стаття 384 ЦК). Таким чином судом встановлене, що позивачка проживала спільно з померлим [PERSON] без реєстрації шлюбу з 01.01.1987 року і вони за особисті кошти спільно придбали спірну квартиру, а тому позивачці належить частка квартири, яка рівняється внесеної нею суми до ЖБК «Граніт», а тому суд задовольняє позов в цієї частині. В той же час суд відмовляє в задоволенні позову в частині встановлення факту, що вона була членом сімї померлого [PERSON] з 01.01.1987 року по 10.08.2008 року, оскільки встановлення такого факту не тягне за собою юридичних наслідків.

Outcome: partial