Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позивних вимог позивач зазначила, що зареєструвала з відповідачем шлюб 05.06.2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції м. Харкова. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не має інших дітей, стягнень та утримань за виконавчими документами з нього не проводиться, також він має постійне місце роботи. Позивач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що позов не визнає, однак пояснив, що усвідомлює свій обов'зок батька утримувати неповнолітню дитину та не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/6 частки від його доходів, у зв'язку з тим, що заявлений позивачем розмір аліментів не є виправданим, та він фактично виконує аліментні обов'язки. Також відповідач зазначив, що має на своєму утриманні непрацездатну матір пенсіонера, яка хворіє, та просив врахувати, той факт що він сплачує кредит та позику за місцем роботи, які ним було ооримано в період знаходжженняя у шлюбі з позивачем та які було отримано на купівлю житла для родини та відпочинок. Також зазначив, що з позивачем вони до цього часу проживають у одному помешканні та він постійне бере участь у матеріальному забезпеченні їх спільної дитини. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до виданого свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] від 05 червня 2004 року судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 05 червня 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 188 (а.с. 4). Згідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 13 травня 2005 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» № 7382 від 05 грудня 2014 року [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] (а.с.17). Згідно довідки ПАТ «Філіп Морріс Україна» № 12/150 від 22 грудня 2014 року [PERSON] працює на ПАТ «Філіп Морріс Україна» та його сукупний дохід за період з червня 2014 року по листопад 2014 року складає 88 208 грн. 17 коп. (а.с. 20). У відповідності до довідки ТОВ фірми "ARGUS LTD" №13/01-15 від 13.03.2015 року дохід позивача [PERSON] з липня по грудень 2014 року склав 8760 грн.()а.с. 18 . Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Одним із основних прав дитини є право на утримання. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як в середині Держави - учасниці, так і за кордоном. У відповідності до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Конституційний обов'язок батьків щодо утримання дітей знайшов своє закріплення і в ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Судом враховано доводи відповідача, про те, що він має на утриманні непрацездатну матір, яка отримує пенсію за віком та має інших, окрім відповідача , повнолітніх дітей, задовільний стан здоров'я відповідача, та що останній не є інвалідом. При визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, має постійне місце роботи та зобов'язаний утримувати дитину разом з позивачкою. Відповідно до ст. 183 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір на одну дитину не може бути менший ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи матеріальний стан сторін, та виходячи з рівності обов'язку батьків, щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та аліменти з [PERSON] на утримання дитини доцільно стягнути в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial