Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповавідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей. На теперішній час син сторін є повнолітнім, проживає з нею та навчається на денній формі навчання в Північно-Західному інституті управління Російської академії народного господарства та державної служби при Президенті Російської Федерації і потребує матеріальної допомоги. За таких обставин просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до закінчення навчання чи до досягнення 23 річного віку. Ухвалою від 14 листопада 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Протокольною ухвалою суду від 13 лютого 2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено [PERSON] . 13 лютого 2020 року розглянуто справу по суті та ухвалено рішення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, посилаючись також на те, що відповідач є працездатною особою, отримує постійний дохід і може надавати сину, який продовжує навчання і знаходиться на утриманні матері, матеріальну допомогу. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти позову, посилаючись на те, що у відповідача є друга дружина, яка за станом здоров`я потребує матеріальної допомоги, є батьки-пенсіонери, яким відповідач також матеріально допомагає, а також ще одна дитина - донька сторін. Наразі ј частина від доходу поставить відповідача та його близьких у скрутне матеріальне становище. Крім того, він, як батько, ніколи не заперечував проти матеріальної допомоги сину, неодноразово питав його про необхідність такої допомоги. Третя особа [PERSON] надав до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій позов [PERSON] підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на те, що він навчається, перебуває на повному забезпеченні матері і потребує матеріальної допомоги від батька. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Так, статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Судом встановлено та визнано сторонами по справі, що [PERSON] та [PERSON] 20 вересня 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2013 року розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей, які є повнолітніми. На тепершінй час син сторін - [PERSON] , [INFO] , є студентом Північно-Західного інституту управління Російської академії народного господарства та державної служби при Президенті Російської Федерації і потребує матеріальної допомоги, що підтверджується довідкою №09-41/34 від 05 вересня 2019 року (а.с.8). Сам по собі факт навчання повнолітньої дитини до досягнення 23-річного віку не є підставою для стягнення аліментів, оскільки закон пов`язує обов`язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочці, сину саме з потребою у такій допомозі, яка виникла у зв`язку із витратами, пов`язаними з навчанням, а також за наявності юридичного факту - наявності у батьків можливості надання такої допомоги. Оцінивши всі надані сторонами докази, враховуючи, що [PERSON] навчається на денному відділенні, потребує матеріальної допомоги, а відповідач, як батько зобов`язаний та спроможній надавати таку допомогу, оскільки є працездатною особою, працює та отримує постійний дохід, враховуючи також стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає можливим задовольнити позов частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на час навчання до 30 червня 2023 року, але не пізніше досягнення ним 23-х років, починаючи стягнення з 23 жовтня 2019 року. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 40 коп.

Outcome: partial