Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Представник ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 24 травня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON], укладено кредитний договір № ICKGMCUI.4436.008 за яким банк зобовязується протягом 60 днів з моменту укладання договору, встановити кредитний ліміт на рахунок № 26253000112221, який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг. Банк нараховує проценти в розмірі 36% річних за користуванням кредитом, крім пільгового періоду. Відповідно до кредитного договору щомісячний мінімальний платіж складає 10% від суми заборгованості, підлягає сплаті щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Банком відповідачу було надано кредит на підставі Анкети-Договору позичальника, та встановлений кредитний ліміт у сумі 2000 грн. Кредитний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє на протягом трьох років, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобовязань за кредитним договором. Банк в повній мірі виконав умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредитний ліміт у розмірі 2000 грн. Однак відповідач вказаних умов договору не виконав, у звязку із чим заборгувала позивачу станом на 26.06.2015 року 8546,45 грн. та до теперішнього часу борг не сплачує. Просить стягнути вказану суму боргу на користь позивача разом із судовими витратами. У судове засідання представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не зявився надав суду заперечення в яких зазначив, що із початком бойових дій в травні 2015 року він був змушений кинути житло в місті Маріуполі та здійснювати заходи щодо вживання його та родини. До травня 2014 року виконував всі зобовязання перед банком. З липня 2014 року банком були порушені права позивача передбачені п. 5.1 Кредитного договору, у звязку з чим не виконувалися п.5.2.1 та п. 5.2.2. За даних обставин, які він вважає форс-мажорними він не мав змоги для виконання належним чином усіх пунктів кредитного договору. У порушенні п.7.1 Кредитного договору банк не здійснив заходів для вирішення непорозумінь та суперечок, що сталися між сторонами шляхом переговорів ,тощо. Має заперечення щодо формально нарахованої суми по тілу кредиту за кредитним договором, у тому числі щодо нарахування відсотків передбачених п.6.1. та простроченої заборгованості, просив у позові відмовити. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 24 травня 2013 року вбачається, що у відповідача станом на 26.06.2015 року мається перед банком борг на загальну суму 8546,45 грн., з яких поточна заборгованість по тілу кредиту 3399,84 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту 2623,40 грн.; поточна заборгованість за процентами 113,37 грн.; прострочена заборгованість за процентами 2319,80 грн., сума пені 90,04 грн. 24 травня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким банк зобовязується протягом 60 днів з моменту укладання цього договору встановити кредитний ліміт у розмірі 2000 грн. на рахунок № 26253000112221, який відкритий на підставі приєднання Позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг. 29.05.2013 року до банку з заявою про встановлення кредитного ліміту в розмірі 8000,00 грн., в результаті чого 29.05.2013 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № ICKGMCUI.4436.008 від 24 травня 2013 року. В п.1 Додаткової угоди № 1 зазначається наступне: «Викласти п.2.2 Кредитного договору № ICKGMCUI.4436.008 з випуску та обслуговування кредитної картки від 24 травня 2013 року у такій редакції: «2.2 Банк зобовязується, протягом 30 днів з моменту укладення цього договору, встановити Кредит, у вигляді відновлювальної лінії у розмірі 8000,00 грн., шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок № 26253000112221. Отже, відповідачу [PERSON] було відомо про збільшення кредитного ліміту, а його підпис в Додатковій угоді № 1 свідчить про те, що [PERSON] погодився з цими умовами. Відповідно до п.2.3 кредитного договору банк нараховує відсотки в розмірі 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Відповідно до п. 2.5. кредитного договору щомісячний мінімальний платіж складає 10% від суми заборгованості, підлягає сплаті позичальником щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Заборгованість, що підлягає сплаті, не сплачена у встановлений строк, вважається простроченою. Відповідно до п. 3.2 кредитного договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє протягом трьох років, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором. У разі закінчення терміну дії кредитного договору, пр. відсутності письмової заяви позичальника про розірвання кредитного договору та простроченої заборгованості по кредиту, договір вважається продовженим на такий самий строк. Відповідно до п. 3.4. кредитного договору підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, у період обслуговування кредитного договору. Відповідно до п.4.2.2 позичальник зобовязується погашати заборгованість в порядку і строки, зазначені в кредитному договорі. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодав\-ства України. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визна\-чених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. На підставі постанови Правління Національного банку України від 27 листопада 2014 року № 743 « Про віднесення Публічного акціонерного товариству «Всеукраїнський банк розвитку» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 листопада 2014 року № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР», згідно з яким 28 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку». Відповідно до ст.38 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року. Відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. В пункті 5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закон, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року за № 1275-р було затверджено Перелік нанесених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно п.20 ч.1 цього Розпорядження м.Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] постійно проживає у м. Маріуполі, тобто постійно проживає у зоні АТО, а тому на нього розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до ст.11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» №197.\~\~ Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати відповідачу пеню на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором від 24 травня 2013 року,\~починаючи з 14 квітня 2014 року, тому суд відмовляє позивачу в цій частині. Таким чином у судовому засіданні був встановлений факт наявності у відповідача перед ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" відповідальності за кредитним договором № ICKGMCUI.4436.008 від 24 травня 2013 року та зобовязання по погашенню сформованої заборгованості на загальну суму 8456,41 грн., а саме: поточна заборгованість по тілу кредиту 3399,84 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту 2623,40 грн.; поточна заборгованість за процентами 113,37 грн.; прострочена заборгованість за процентами 2319,80 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з [PERSON] підлягає стягнення на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»

Outcome: partial