Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що [INFO] року померла його рідна сестра - [PERSON], [INFO], яка проживала в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить приватизована квартира [ADDRESS]. Вказана квартира в 1967 році була надана позивачу, його матері та сестрі, і до створення своєї сім'ї він проживав в цій квартирі. Після приватизації власником квартири стала сестра. Він є єдиним спадкоємцем другої черги за законом після смерті рідної сестри. Проте, позивач був позбавлений спадщини наявністю заповіту від 24.01.2012 року, складеного сестрою на користь [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Гофман Е.Л. Полтавського міського нотаріального округу та зареєстрований в Спадковому реєстрі за №52334678. Заповіт вважає недійсним, оскільки за життя з дитинства сестра хворіла стійким розладом психічного здоров'я, була інвалідом другої групи, та через стійкий розлад психічного здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсним заповіт [PERSON] від 24 січня 2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л. та зареєстрований в Спадковому реєстрі за №52334678; визнати за позивачем право на спадкування за законом на загальних підставах після смерті сестри [PERSON], яка проживала[ADDRESS] та померла [INFO] року. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, позивач пояснив, що в 2001 році померла його мати, сестра залишилася одна, вона була психічно хворою з дитинства та не могла усвідомлювати значення своїх дій; від сусідів він дізнався про смерть сестри. Просили позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що [PERSON] - його двоюрідна тітка. В 2011 році остання звернулася до них за допомогою. Він поміняв в квартирі вікна, двері, замок, відремонтував дах, ходив в комунальні служби, взимку ходив в магазин за продуктами, отримував їй пенсію. 20.01.2012 року тітка прописала його у своїй квартирі. Позивача він ніколи не бачив у своєї сестри, та розповідала, що він відвернувся від неї. Вона сама і з його матір'ю ходила до лікаря, і той говорив, що це захворювання не складне. Тітка сама запропонувала передати йому квартиру, він погодився на заповіт. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові пояснення та пояснив, що [PERSON] не була визнана недієздатною, вона лише в побуті потребувала догляду, але брат з нею не спілкувався та їй не допомагав. Просив відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю та недоведеністю. Третя особа - приватний нотаріус Полтавського нотаріального округу Гофман Е.Л. в судовому засіданні з позовом не погодилася, пояснила, що в процесі розмови вона не виявила ніяких відхилень в поведінці [PERSON], ніяких сумнівів не виникло; та вела себе адекватно, відповідала чітко, що це її бажання оформити заповіт. Представник третьої особи - четвертої Полтавської державної нотаріальної контори Семенчук І.А. в судовому засіданні при вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків та експерта, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,[INFO] року померла рідна сестра позивача [PERSON], [INFO] (т. 1, а. с. 15,16; 45). За життя 24.01.2012 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] ( відповідачу по справі) належну їй на праві приватної власності (т.1 а.с.47,48) квартиру [ADDRESS] (т. 1, а. с.44). Вказаний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Гофман Е.Л. Після смерті спадкодавця позивач звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але йому стало відомо про існування вищезгаданого заповіту (т.1, а. с. 77). Враховуючи, що при житті померла страждала на психічні порушення, позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Згідно висновку призначеної судом посмертної судово-психіатричної експертизи №523 від 16.09.2015 року [PERSON] в момент складання та підписання заповіту 24.01.2012 року на користь [PERSON] страждала психічним розладом, а саме: вродженим недоумством у вигляді легкої розумової відсталості з параноїдним синдромом; наявний у підекспертної психічний розлад позбавляв [PERSON] здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в момент складання і підписання заповіту 24.01.2012 року (т.1 а.с.168-182). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт, згідно ст. 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно положень ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Зокрема, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем, а якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу - за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, і може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Статтею 1253 ЦК України передбачено, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Зі змісту оскаржуваного заповіту вбачається, що даний документ посвідчено приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Гофман Е.Л., який до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса. Згідно ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст.225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК). Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК, необхідно враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Матеріали справи свідчать, що відповідно до висновку призначеної судом посмертної судово-психіатричної експертизи №523 від 16.09.2015 року (т.1 а.с.168-182), складеної експертами Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім..О.Ф.Мальцева, в якій зазначено, що поєднання інтелектуально-мнестичного дефекту та психопродуктивної симптоматики (галюцинаторно-маячна симптоматика) унеможливлювала здатність підекспертної усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, так як наявність галюцинаторно-маячної симптоматики в той період часу викривляє та змінює сприйняття особами зовнішньої дійсності, а також обтяжує прояви інтелектуально-мнестичного дефекту внаслідок вродженого недоумства, що і зафіксовано в записах за той період часу у медичній документації. Зазначене було підтверджено в ході судового засідання і показами експерта [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи сторони відповідача про те, що судом потрібно враховувати медичну карту заповідача, записи якої за вказаний період свідчать про «хороший психічний стан підекспертної», а висновки експерта з приводу цих записів є непрофесійними, алогічними, суд розцінює необґрунтованими, адже для винесення вищевказаного висновку судово-психіатричної експертизи, судом було надано амбулаторну карту хворої, матеріали цивільної справи та експертами брались до уваги всі наявні в ній дані. Слід також зазначити, що покази свідків відповідача: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про опікування відповідачем [PERSON], відсутність допомоги з боку брата, адекватну поведінку хворої і бажання заповісти квартиру саме відповідачу, та [PERSON].(медсестри) і лікаря-психіатра [PERSON] про стан хворої та методи її лікування ніяким чином не спростовують зазначених висновків фахівців-експертів у галузі психіатрії. Таким чином, висновком посмертної судово-психіатричної експертизи встановлено, що наявний у підекспертної психічний розлад позбавляв [PERSON] здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в момент складання і підписання заповіту 24.01.2012 року, а відтак такий заповіт в силу статей 1233 та ст. 1257 ЦК України є недійсним, тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У зв'язку з тим, що вимоги позивача в частині визнання недійсним заповіту від 24.01.2012 року, складеного від імені [PERSON], визнано недійсним, позивач є спадкоємцем другої черги і у матеріалах спадкової справи відсутні дані щодо наявності інших спадкоємців першої та другої черги, та за відсутністю відмови нотаріуса в оформлені свідоцтва про право на спадщину, вимоги позивача про визнання права на спадщину не підлягають задоволенню, оскільки наявні умови для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі. На підставі викладеного та

Outcome: partial