Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивачі звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту проживання однією сім'єю та відшкодування матеріальної і моральної шкоди. На обґрунтування вимог зазначали, що [INFO] року внаслідок обриву проводів лінії електропередачі, що належать відповідачу та обслуговується його структурним підрозділом - Ясинуватським РЕМ, від впливу електричного струму помер [PERSON], який був батьком позивачів [PERSON] і [PERSON], та з яким позивач [PERSON] перебувала у фактично шлюбних відносинах і мешкала однією сім'єю. Внаслідок чого їм завдано матеріальну та моральну шкоду. Просили встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] з померлим; стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача на користь [PERSON], яка на час смерті батько була неповнолітньою, продовжувала навчання і на момент смерті батька мала право на одержання від нього утримання, на відшкодування матеріальної шкоди одноразово 27 885 грн. 52 коп. за період з 06.08.2012 року по 30.06.2016 року. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2015 позов (з урахуванням додаткового рішення того ж суду від 21 серпня 2015 року) задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] по 60 000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька та на користь позивача [PERSON] одноразово на її утримання за період з 06.08.2012 року по 30.06.2016 року 13 942 грн. 76 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено та розподілені судові витрати, стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір. С зазначеним рішенням не погодилися сторони та надали апеляційні скарги. В апеляційній скарзі позивач [PERSON] просить рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про встановлення факту проживання з померлим однією сім'єю та відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги. На обґрунтування скарги посилається на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам. Зазначає, що суд безпідставно не прийняв до уваги надані нею докази спільного проживання. В апеляційній скарзі позивач [PERSON] просить рішення суду в частині стягнення на її користь моральної шкоди змінити та задовольнити її вимоги у повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначає, що судом не в повній мірі враховані глибина та ступень моральних страждань. В апеляційній скарзі позивач [PERSON] просить рішення суду в частині стягнення на її користь моральної шкоди та витрат на утримання змінити та задовольнити її вимоги у повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначає, що судом не в повній мірі враховані глибина та ступень моральних страждань та помилково зменшив суму на її утримання оскільки відповідно до ч.3 ст. 1200 ЦК України особам які втратили годувальника шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної внаслідок втрати годувальника та інших доходів. Відповідач також не погодився з рішенням суду та надав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема вважає, що позивачами не доведено факт завдання шкоди з їх вини, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та діями відповідача, не надано доказів на підтвердження розміру шкоди, невірно застосована ст. 1200 ЦК України. В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів доводи апеляційних скарг позивачів підтримав, проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечував, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, по суті позовних вимог. Інші особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає частковому скасуванню з наступних підстав: Відповідно до ст. 309 ЦК України підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. При розгляді справи встановлено [INFO] року внаслідок обриву проводів лінії електропередачи, що належать відповідачу та обслуговується його структурним підрозділом - Ясинуватським РЕМ, від впливу електричного струму помер [PERSON], який був батьком позивачів [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про народження [NUMBER] від 05 травня 1984 року та [NUMBER] від 15 лютого 1995 року, відповідно; копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 06 серпня 2012 року, довідкою про причину смерті від 06 серпня 2012 року. Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. За таких обставин, задовольняючі частково позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з вимог ст. 1187, 1168 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку, що у позивачів, які є доньками померлого, є право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок смерті батька. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди є справедливою та такою, що відповідає характеру і ступеню моральних страждань та засадам розумності, виваженості і справедливості. Доводи апеляційної скарги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», щодо не доведеності факту завдання шкоди спростовуються матеріалами справи, у тому числі повідомленням Ясинуватської міжрайонної прокуратури від 20 листопада 2012 року про передачу матеріалів кримінального провадження, з якого убачається, що[INFO] року за адресою [ADDRESS] вбито током [PERSON], [INFO], відомості про що 20.11.2012 року зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, та довідкою про причину смерті від 06 серпня 2012 року, яка видана Ясинуватським відділенням Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи, відповідно до якої причиною смерті є вплив електричного струму. Апеляційний суд не приймає до уваги заперечення відповідача з цього приводу оскільки згідно ст.. 10 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог, та відповідачем не надано належних доказів на спростування цього факту. Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», що позивачами не доведено наявність їх вини у завданні шкоди, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. У даних правовідносинах цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційних скарг [PERSON] та [PERSON] щодо визначеного судом розміру відшкодування моральної оскільки моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з ч.1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. З рішення суду вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно досліджені всі обставини по справі, у тому числі: понесена позивачами тяжка невиправна втрата близької людини, важкість змін в їх житті, характер та обсяг перенесених ними та таких, що продовжуються, душевних страждань, з урахуванням яких суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди є справедливою та такою, що відповідає характеру і ступеню моральних страждань та негативних наслідків. Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги [PERSON] що судом безпідставно відмовлено у задоволені позовних вимог про встановлення факту проживання з померлим однією сім'єю та відшкодування моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції вірно виходив з того, що згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог, та позивачем не доведено обґрунтованість її позовних вимог. При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08 жовтня 1982 року по 17 жовтня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 17 жовтня 2000 року Ясинуватським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області [PERSON] видано свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER]. Відповідно до копії домової книги за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та на час смерті був зареєстрований померлий [PERSON] Проте за приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, проте позивачем не доведено наявність зазначених фактів. Реєстрація осіб за однією адресою не є належним доказом проживання осіб однією сім'єю. Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не дано належну оцінку наданим нею доказам, якими підтверджується факт спільного проживання, не приймаються до уваги, оскільки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial