Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» (який є правонаступником ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.11.2013 року у розмірі 90760,82 грн. та судові витрати в розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування позову вказано, що 18 лютого 2011 12.01.2012 року [PERSON] стала клієнтом АТ КБ «Приватбанк», підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна». 06.11.2013 року [PERSON] отримала престижну кредитну картку Gold, відповідно до тарифів якої відповідачка отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги про погашення заборгованості не реагувала, унаслідок чого станом на 27.04.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 90760,82 грн., з яких: 18534,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 65188,94 грн. - проценти за користування кредитними коштами, та нарахованих за порушення умов кредитного договору 2239,75 грн. - пені, а також 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 4298,13 грн. - штрафу (процентна складова). 20.07.2016 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду подано зустрічний позов, у якому позивач за зустрічним позовом просить розірвати кредитний договір №б/н від 12.01.2012 року, який укладено між АТ «Приватбанк» та [PERSON] (т. 1 а.с. 39-43) 16.11.2016 року та 10.04.2018 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано до суду заяви про збільшення позовних вимог, у яких представник позивача за зустрічним позовом просить зобов`язати відповідача надати в письмовому вигляді позивачу інформацію, яку відповідач повинен був надати позивачу під час укладання кредитного б/н договору 12 січня 2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , передбачену ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (надалі Закону) інформацію про вартість послуг на користь третіх осіб (страховиків, нотаріусів тощо); про варіанти погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність, та обсяги; про можливість дострокового повернення кредиту та його умови та стягнути з відповідача АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача [PERSON] 10000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди. (т. 1 а.с. 81-87, 132-139) Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, однак після перерви, подав клопотання про продовження розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, однак після перерви, подала до суду заяву, у якій вказала, що частково визнає суму боргу, а саме за тілом кредиту у сумі 18534,00 грн. Просила врахувати, що Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи банку нею не підписувалися. Після перерви просила розгляд справи продовжити без її участі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, однак після перерви, подав до суду заяву, у якій просив зустрічну позовну заяву залишити без розгляду. Після перерви просив розгляд справи продовжити без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.01.2012 року між відповідачем [PERSON] підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанк. (а.с. 8). У вказаній заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Як зазначає позивач у позові, 06.11.2013 року [PERSON] отримала престижну кредитну картку Gold, відповідно до тарифів якої відповідачка отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна Контракт», «Універсальгна Голд» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 10-20), однак останні не містять підпису відповідача. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Оскільки [PERSON] порушила виконання грошового зобов`язання, утворилась заборгованість на підтвердження якої позивачем надано відповідний розрахунок. Зі змісту розрахунку наданого позивачем заборгованість відповідача за кредитним договором №б/н від 06.11.2013 року станом на 27.04.2016 року становить 90760,82 грн., з яких: 18534,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 65188,94 грн. - проценти за користування кредитними коштами, та нарахованих за порушення умов кредитного договору 2239,75 грн. - пені, а також 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 4298,13 грн. - штрафу (процентна складова). (а.с. 5-6). У заяві позичальника від 12.01.2012 року процентна ставка не зазначена, (а.с. 8), як і відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, позивач у розрахунку заборгованості вказує на те, що вказана сума заборгованості нарахована за договором №б/н від 06.11.2013 року, однак до позову не долучено жодного доказу на підтвердження того, що 06.11.2013 року між сторонами укладався договір, яким було встановлено умови надання та повернення кредиту, плату за його використання, неустойку, терміни надання, тощо. Натомість, позивач у позові посилається на те, що кредит було надано відповідачу на підставі анкети-заяви від 12.01.2012 року. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, відображені у розрахунку заборгованості. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків, пені та штрафів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.11.2013 року, посилається на Тарифи банку та Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та при отриманні кредиту 06.11.2013 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Надані позивачем копії витягів з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умов і правил надання банківських послуг належними доказами бути не можуть, оскільки такий доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06.11.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (02.06.2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Як передбачено ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. В постанові №342/180/17-ц від 03.07.2019 року Великої Палати Верховного Суду зазначено, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживчим кредитуванням, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Зазначені висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17-ц. Відповідно до ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Згідно частин 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 12.01.2012 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Крім того, відсутні докази того, що при отриманні кредиту 06.11.2013 року, сторонами погоджувалися такі умови. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, оцінивши обсяг та законність вимог позивача, з огляду на те, що позивачем не доведено належним чином, з якими саме умовами кредитного договору був ознайомлений відповідач, суд дійшов висновку, що застосовуючи вказані вище матеріальні норми у світлі позиції Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17-ц заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. За таких обставин, оскільки відповідач фактично отримав кредитні кошти в сумі 18534,00 грн., що складає заборгованість по тілу кредиту, які на даний час банку не повернуті, суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму тіла кредиту, а саме 18534,00 грн. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 281,39 грн. Також, [PERSON] у межах розгляду даної справи подала до суду зустрічний позов до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору, зобов`язання надати інформацію та стягнення моральної шкоди Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Встановлено, що 05.11.2019 року від представника позивача - Примака В.М. надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Згідно матеріалів справи, розгляд справи по суті не розпочато. На підставі викладеного, оскільки розгляд справи по суті не розпочато, суд вважає за можливе залишити без розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] , оскільки наявна підстава, передбачена п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Outcome: partial