Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк (далі банк) звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Крім цього, пояснив, що загальна сума заборгованості відповідачів по кредитному договору №12/10/11М від 10.12.2010 року станом на 17 листопада 2015 року становить 399480,91 грн. Від даної суми слід відняти суму заборгованості, яка солідарно стягнута із відповідачів рішенням Октябрського районного суду м. Полтави, а саме 202903,71 грн. Крім цього, відповідачем було погашено 1443,75 грн. Тобто, на даний час заборгованість відповідачів перед позивачем становить 195133,45 грн., з них: заборгованість по процентах за користування кредитом 64396,49 грн. та 130736,96 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не зявились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Причин своєї неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, заборгованість по тілу кредиту визнає повністю, однак заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, просить зменшити, оскільки вона майже така сама як заборгованість за кредитом, при цьому просить врахувати її скрутне матеріальне становище, що син є інвалідом 1 групи, а чоловік відповідач [PERSON] є інвалідом 3-ї групи, а також що позивачу сплачено значну частину коштів для погашення тіла кредиту. Вважає, що поручителі жодного відношення до вказаного кредиту немають, а тому не повинні нести будь-яких зобовязань за цим договором. Зобовязання за кредитним договором має виконувати лише вона. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне, позовні вимоги задовольнити частково, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №12/10/11М від 10.12.2010 року (далі-Договір), відповідач [PERSON] отримала строковий кредит у розмірі 182986,11 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22% на рік. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. В забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено спільний договір поруки, за яким останні взяли на себе виконання умов договору №12/10/11М від 10.12.2010 року, у випадку їх невиконання [PERSON] перед кредитором ПАТ КБ ПриватБанк. Встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Договору. Згідно ч.2 ст.509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, зокрема із договорів та інших правочинів. У відповідності із ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). В силу ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Встановлено, що станом на 17.11.2015 року прострочена заборгованість по кредитному договору, внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобовязань перед позивачем, становить 399480,91 грн., Крім того, встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2012 року з відповідачів на користь позивача солідарно стягнуто заборгованість по кредитному договору №12/10/11М від 10 грудня 2010 року в сумі 202903,71 грн., з них: 165775,69 грн. заборгованість за кредитом; 23008,95 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3504,61 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 1000 грн. штраф (фіксована частина), 9614,46 грн. штраф (процентна складова). Крім цього відповідачем [PERSON] на виконання своїх зобовязань за кредитним договором було погашено - 1443,75 грн. Вказані суми повинні бути відмінусовані від загальної суми заборгованості, а саме: 399480,91 грн. - 202903,71 грн. - 1443,75 грн. і різниця становить 195133,45 грн., з них: 64396,49 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом та 130736,96 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Отже, всього заборгованість відповідачів перед публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк, по кредитному договору станом на 17 листопада 2015 року становить 195133,45 грн. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи та вищезазначені вимоги закону, суд приходить до висновку, що в результаті неналежного виконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором, порушені права банку, які підлягають захисту шляхом стягнення в повному обсязі солідарно із відповідачів на користь банку заборгованості по процентах за користування кредитом. В силу ч.ч.1-3 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Питання поширення Закону України Про захист прав споживачів на кредитні правовідносини між банками та фізичними особами стосовно споживчих кредитних договорів вирішено Рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011р. у справі №1-26/2011 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) та Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», які прямо вказують на поширення дії даного закону на кредитні відносини як щодо укладання так і виконання даної категорії договорів, в звязку з цим, положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України Про захист прав споживачів розповсюджує свою дію на умови кредитного договору стосовно неустойки, що дає змогу обмежити її розмір до 50% суми основної заборгованості. У відповідності із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значн о перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, розмір заборгованості та штрафних санкцій, їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати ч.3 ст. 551 ЦК України або не застосувати, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п.2 ч.1 ст.214 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Враховуючи заяву відповідача [PERSON] про зменшення суми неустойки, її скрутне матеріальне становище, яка ніде не працює, наявність у неї на утриманні сина інваліда 1-ї групи, а також що її чоловік є інвалідом ІІІ групи, що позивачу сплачено значну частину коштів для погашення тіла кредиту, інші істотні обставини,

Outcome: partial