Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

ПАТ КБ Приватбанк звернулось до районного суду з позовом, в якому прохало стягнути з [PERSON] на його користь 31699,16грн заборгованості за кредитним договором і судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218грн. При цьому вказувало, що 04.04.2007року [PERSON] уклав з банком кредитний договір на суму 7200,00грн. з умовами сплати 12% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 04.10.2008 року. Щомісячні платежі відповідач вносив не в повному обсязі і не своєчасно, через що утворилась заборгованість по платежах в сумі 50771,27грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 6810,77грн, заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 28937,48грн, заборгованості по комісії за користуванням кредитом - 2937,60грн, пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 41798,91грн, а також нараховані штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00грн, штраф (процентна складова) 1485,67грн, яка не погашена до цього часу. Позивач зазначив, що заочним рішенням Козельщинського районного суду від 25.04.2013року з боржника стягнуто на його користь 29713,49грн боргу, який не погашений до цього часу. Розмір загального боргу зменшений на суму стягнення за судовим рішенням і не відшкодованим залишилась сума 31699,16грн, на стягненні якої наполягає позивач. В судове засідання представник позивача не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду листа, в якому позов підтримував і прохав його задовольнити, посилаючись на порушення боржником умов кредитного договору, погордлжквався на заочний розгляд справи. [PERSON] в судове засідання не з"явився, про місце і час розгляду справи повідомлений в порядку ч.5 ст. 74 ЦПК Ураїни. Суд вважає можливим розглялянути справу без участі сторін в порядку ст. 224 ЦПК України без фіксації процесу технічними засобами, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Встановлено, що згідно кредитного договору № PLXRRX31600337 від 04.04.2007 року відповідач отримав у позивача 7200,00грн в кредит і зобов"язувався сплачувати 12% річних на залишкову суму заборгованості за користування кредитом і щомісячну комісію в сумі 172,8грн.( аркуш 6-10 ). За розрахунком, наданим позивачем, відповідачу начислено до сплати борг в сумі 50771,27грн, який складається з боргу за тілом кредиту в сумі 6810,77грн, заборгованості за відсотками - 28937,48грн, заборгованості за комісією 2937,6грн, нарахованої пені 41798,91грн, фіксованої суми штрафу 500грн і процентної складової 1485,67грн (аркуш 5 ). Заочним рішенням Козельщинського районного суду від 25.04.2013 року, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуто борг за договором № PLXRRX31600337 від 04.04.2007 року в сумі 6810,77грн по тілу кредиту, заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 28937,48грн, заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 2937,60грн, пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 8000грн, зменшена в порідку ст. 551 ЦК України, а також нараховані штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) штраф 500,00грн, штраф (процентна складова), 3585,42грн ( аркуш 4). Судове рішення по справі не було виконане відповідачем, [PERSON] борг не повернув. Станом на 25 вересня 2015 року сума не сплаченого боргу за тілом кредиту складає 6810,77грн, на яку позивач продовжує нараховувати пеню і штрафи. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.1049 ЦК України відповідач повинний сплатити суму боргу і інші вимоги позивача передбачені ст. 625 ЦК України і умовами договору. За ст.1052 ЦК України позикодавець має право вимагати від позичальника повернення позики і сплату процентів, якщо інше не передбачено договором. Зазначені вимоги були предметом розгляду та задоволені заочним рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 25.04.2013 року в частині вимог про стягнення боргу, процентів, комісії, штрафів 500грн і 3585,42грн станом на квітень 2013 року в сумі 50771,27грн. Частково задоволена вимога про стягнення пені в сумі 8000грн із 33022,56грн заявленої, в зв»язку з чим зазначені вимоги позивача повторному задоволенню не підлягають. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обовязковим для виконання (ст.629 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання пені, оскільки зобовязання залишається належним чином не виконаним (ст.ст.598, 599 ЦК України). Враховуючи зазначені вимоги закону суд прийшов до висновку про необхідність задоволення вимоги про стягнення пені, нарахованої після винесення судом заочного рішення, яке не виконане відповідачем, з урахуванням вже стягнутих сум пені, зменшених в порядку ст. 551 ч.3 ЦК України. Стягненню підлягає пеня у розмірі 41798,91-33022,56 = 8776,35грн. В частині стягнення штрафів 500грн (фіксована частина) та 1485,67грн (процентна складова), суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 5.1 Умов передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 5.3 Умов передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобовязань більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15, який є обовязковим для застосування за правилами ст.360-7 ЦПК України. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на загальну суму 8776,35грн, тобто на 27,686%, то з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь позивача пропорційно до задоволених вимог в сумі 337,22грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial