Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» у якому, уточнивши свої позовні вимоги, просить суд: стягнути з Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на її користь кошти за договором № 00309025 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» від 19.12.2014 року: проценти на суму вкладу в розмірі 1574,44 доларів США; три проценти річних від простроченої суми грошового зобовязання в розмірі 410,69 доларів США; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на її користь суму неповернутого вкладу за договором № 00337409 про розміщення вкладу «Вільні кошти» від 19.03.2015 року в розмірі 174,02 доларів США; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на її користь кошти за Договором № 00337409 про розміщення вкладу «Вільні кошти» від 19.03.2015року: проценти на суму вкладу в розмірі 3,97 доларів США; три проценти річних від простроченої суми грошового зобовязання в розмірі 2,65 доларів США; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на її користь моральну шкоду в розмірі 20000,00 гривень. В обґрунтування вказаних позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 19.12.2014 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Платинум банк» в особі відділення № 3 Публічного акціонерного Товариства «Платинум банк» міста Дніпропетровська був укладений строковий банківський договір № 00309025 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця». За пунктом 1.1 договору відповідач прийняв від неї вклад у розмірі 20 000 доларів США, здійснивши на підставі платіжного доручення № 1 від 19.12.2014 року перерахування коштів в сумі вкладу з поточного/карткового рахунку № 262 045 698 20701,відкритого у відповідача на її імя, на вкладний банківський рахунок № 263 045 698 20708,з зобовязанням повернути вклад та сплатити проценти за його користування на умовах та в порядку, передбачених договором. За положеннями пунктів 2.2, 2.3, 2.5, 3.1, 3.2 договору повернення вкладу повинно було відбутися за її заявою 19 березня 2015 року зі сплатою процентів за його користування за фіксованою процентною ставкою у розмірі 11,7 % річних, розрахованими на дату повернення вкладу, шляхом повернення вкладу та нарахованих процентів на картковий/поточний рахунок № 262 045 698 20701. Відповідно до пункту 4.1 укладений з відповідачем договір набув чинності з моменту укладання, в частині зберігання вкладу - з моменту його внесення до моменту повернення їй всієї наявної суми вкладу, а в частині розрахунків до повного виконання грошових зобовязань. 19 березня 2015 року відповідно до пункту 2.2 договору, а саме, в дату коли вклад разом зі всіма нарахованими на нього відсотками підлягав поверненню, вона звернулася до відповідача з вимогою повернення вкладу. За пропозицією відповідача, яка полягала в тому, що для спрощення процедури повернення всього вкладу необхідно укласти новий вкладний банківський договір, не вдаючись в тонкощі такої пропозиції, вона погодилася на укладання та уклала з відповідачем договір № 00337409 про розміщення вкладу «Вільні кошти» від 19.03.2015року,за яким на вкладний рахунок № 262 095 698 20751передбачалось зарахування строком на три місяці 200 доларів США від суми вкладу, який підлягав поверненню за договором від 19.03.2014 року. Довіряючи відповідачу та розраховуючи на те, що за його пропозицією буде повернуто решту вкладу у розмірі 19800 доларів США разом з нарахованими процентами, в цей же день, вона підписала складену відповідачем заяву - замовлення про забезпечення відповідачем каси готівковими коштами в сумі 19800 доларів США для зняття з власного рахунку, а саме з № 262 045 698 20701, починаючи з 24 березня 2015 року. Починаючи з 19.03.2015 року за її вимогою про повернення вкладу, відповідач повинен був за чотири дні забезпечити касу готівковими коштами та 24.03.2015 року повернути їй суму вкладу у розмірі 19800 доларів США разом з нарахованими процентами за користування ним. У визначений заявою-замовленням строк, банківський вклад відповідач не повернув. З каси Відповідача, з власного рахунку № 262 045 698 20701,вона не змогла отримати належний їй вклад згідно умов договору № 00309025 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» від 19.12.2014 року. За наступними відвідуваннями відповідача та за письмовою заявою 06.04.2015 року відповідач також вклад не повернув. Маючи підстави вважати, що відповідач розмістив вклад на депозитному рахунку № 262 095 698 20751, за заявою від 15.04.2015 року, вона стала вимагати повернення вкладу з зазначеного рахунку. Те, що вклад дійсно був розміщений на депозитному рахунку № 262 095 698 20751, а не на рахунку № 262 045 698 20701, в наступному підтвердив і сам відповідач своїми довідками № 20-03-34/138-ДЗ від 10.04.2015 року, № 20- 05034/140-ДЗ від 10.04.2015 року, які були надані їй в процесі відвідування відповідача з вимогами повернення вкладу. Будь-яких розпоряджень відповідачу про розміщення вкладу на рахунку № 262 095 698 20751вона не надавала, тим більше що нею була подана заява про повернення вкладу в розмірі 19800 доларів США. За письмовими вимогами до відповідача про повернення вкладу від 20.04.2015 року, 22.04.2015 року, а також за зверненням до контролюючих органів від 29.04.2015 року, вклад також не було повернуто. Втративши надію на повернення вкладу в доларах США, маючи особливу потребу в грошових коштах, повязану зі станом здоровя через похилий вік, наївно вважаючи, що відповідач дійсно має проблеми з готівковим доларом США і через це не може повернути вклад, про що він зазначав у своїх відповідях, вона 11.06.2015 року письмово звернувся до відповідача з пропозицією, за якою відповідач міг би придбати долари США та розпочати частинами повертати вклад, але така пропозиція керівництвом банку залишена без розгляду. Використавши всі можливості, які вона могла вчинити на повернення свого вкладу, при очевидному небажанні відповідача повертати вклад та через його відверто недобросовісні дії, повязані з маніпулюванням вкладом, наданням оманливої інформації відносно вкладу, вчиненням дій на які вона не надавала розпорядження, вона вимушена звертатись за судовим захистом. Так як відповідачем не здійснено повернення вкладу разом з нарахованими за користування ним процентів за її вимогами, відповідач продовжив, і на день подачі цієї позовної заяви продовжує користуватися вкладом в розмірі 19800 доларів США, позбавивши її можливості користуватися, розпоряджатися належними на праві власності коштами. Оскільки, всупереч її волі відповідач на час звернення до суду продовжує користуватися вкладом, то до такого користування мають застосовуватися положення договору банківського вкладу, зокрема, у визначенні річної процентної ставки на суму вкладу, яка згідно пункту 2.3 договору становить 11,7 процентів річних, а також положення статті 625, 1061 ЦК України згідно яких відповідач зобов'язаний сплатити проценти на суму вкладу до дня, який передує його поверненню, а також три проценти річних від простроченої суми, внаслідок відсутності визначення договором іншої відповідальності за невиконання відповідачем умов договору. Виходячи із вищенаведеного сума грошових коштів, що підлягають поверненню відповідачем та сплаті на час подання позовної заяви становить: -сума недовернутого вкладу в розмірі 19800 доларів США; -проценти на суму вкладу, нараховані з 20.03.2015 року по 20.07.2015 року за процентною ставкою 11,7 річних - 733,96 доларів США; -три проценти річних від простроченої суми в розмірі 19800 доларів США, нараховані з 20.03.2015 року по 20.07.2015 року - 200,17 доларів США. Таким чином на умовах та в порядку визначеному договором № 00309025 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» від 19.12.2014 року та відповідно до чинного законодавства на час звернення до суду, відповідач повинен повернути та сплатити їй суму у розмірі 20734,13 доларів США. 19 березня 2015 року під час вчинення дій з повернення вкладу за попереднім вкладним договором, на забезпечення швидкого його повернення, з відповідачем було укладено договір № 00337409 про розміщення вкладу «Вільні кошти» від 19.03.2015 року, за яким згідно з наданою відповідачем випискою по її особовому рахунку на вкладний рахунок № 262 095 698 20751 за 19.03.2015 р. було зараховано 200 доларів США строком на три місяці, до 19.06.2015 року, з можливістю продовження строку зберігання вкладу. 13 липня 2015 року вона знову звернувся до відповідача з заявою про повернення вкладу за попереднім вкладним договором, а також про повернення вкладу-2 за договором-2. Будь-яких відповідей щодо повернення зазначених вкладів в тому числі і вкладу-2 відповідач не надав. Відсутність будь-яких відповідей щодо повернення вкладів вона розцінює як відсутність у відповідача намірів повертати вклад не тільки за першим договором, а і вклад за договором № 00337409 про розміщення вкладу «Вільні кошти» від 19.03.2015 року. Згідно умов пунктів 2.2, 3.5 договору-2 та чинного законодавства, після продовження строку зберігання вкладу-2, якщо вкладник не звернувся до банку за вкладом в дату його повернення, відповідач повинен повернути достроково вклад за заявою вкладника без перерахування процентів, нарахований в попередні строки зберігання. Так як відповідачем не здійснено повернення вкладу-2 разом з нарахованими за користування ним процентів за її вимогою згідно умов договору-2 та чинного законодавства, відповідач продовжив, і на день подачі цієї позовної заяви продовжує незаконно з 13 липня 2015 року користуватися вкладом в розмірі 200 доларів США, позбавивши її можливості користуватися, розпоряджатися належними на праві власності коштами. Таким чином, в наслідок порушення відповідачем також зобовязань за договором-2 вона вимушена звертатись за судовим захистом до суду та в судовому порядку та вимагати повернення відповідачем вкладу-2 у розмірі 200 доларів США. Укладаючи договір банківського вкладу та довіряючи свої грошові кошти відповідачу, вона розраховувала на добросовісну і справедливу поведінку відповідача, дотримання відповідачем всіх умов і положень договору та чинного законодавства. Разом з тим, коли їй вкрай стали необхідними кошти, згідно умов договору вона звернулася до відповідача з вимогою повернення вкладу, але відповідач не виконав умови договору та вдався до недобросовісних і нечесних дій, незважаючи на її вік, їй виповнилось 78 років. По суті, відповідач вмовив її відкрити у своєму банку вклад у розмірі 200 доларів США, який їй взагалі був не потрібний, але вона зробила це за рекомендаціями відповідача, розраховуючи на швидке отримання вкладу, в чому її переконував відповідач. Згодом стало очевидним, що вклад відповідач повертати не збирався. Новий вкладний договір йому був потрібен щоб розмістити на рахунку цього вкладу 19800 доларів США, які банк повинен був їй видати, але не видав до теперішнього часу. Такий висновок можливо зробити на підставі довідок, які надавав сам відповідач. Згідно цих довідок, за відсутності її розпорядження, відповідач здійснив розміщення вкладу у розмірі 19800 доларів США на рахунку № 262 095 698 20751, замість забезпечення рахунку № 262 045 698 20701 готівковим доларом США для їх зняття через касу відповідача. За неодноразовими відвідуваннями та багаторазовою перепискою з відповідачем, банк посилався на неможливість виконання своїх зобовязань з причини неможливості придбати готівкові долари США, але коли відповідачу була запропонована пропозиція з придбання готівкового долару США, відповідач ухилився від цієї пропозиції. Така обставина вказує на те, що за будь-яких умов відповідач не збирався і не збирається виконувати свої зобовязання з поверненню вкладів, навіть за умови повернення вкладу частками за її пропозицією. За пропозицією відповідача ознайомитись з його корпоративним сайтом, вона в пошуках способів повернення вкладу здійснила таке ознайомлення. Це ознайомлення призвело до висновку про вражаючі масштаби обману вкладників, які вчиняє відповідач по відношенню до них та по відношенню до неї, в тому числі з реклами щодо своєї надійності та виконання своїх зобовязань, в той час як за вкладними договорами з нею відповідач не виконує свої зобовязання та зобовязання перед Нацбанком України, який надав йому стабілізаційний кредит на забезпечення своєчасного виконання цим банком своїх зобовязань перед вкладниками - фізичними особами. З новин корпоративного сайту відповідача, їй стало відомо, що відповідач отримав стабілізаційних кредит від Національного банку України. Двадцять сьомого березня постановою № 200/БТ Правління Національного банку України було ухвалено рішення про надання відповідачу стабілізаційного кредиту на 240 млн. гривень. За повідомленням прес-служби Нацбанку України стабілізаційний кредит відповідачу надано «з метою забезпечення своєчасного виконання цим банком своїх зобовязань перед вкладниками - фізичними особами». Роздруківка прес-релізу НБУ надається. В цьому прес-релізі особи до яких вона зверталася з заявами про повернення вкладу, в тому числі і посадові особи відповідача, надали інформацію, що дійсно кредит рефінансування відповідачу надано для виконання його зобовязань перед вкладниками - фізичними особами. Але надія отримати вклад у відповідача після отримання відповідачем коштів, які повинні були бути спрямовані на виконання зобовязань перед вкладниками виявилась марною. Відповідач і далі повідомляв про неможливість отримання готівкового долару США. За таких обставин, коли у відповідача крім його власних ресурсів, зявились додаткові ресурси на виконання зобовязань перед вкладниками, коли відповідачу пропонувались способи виконання своїх зобовязань реальною можливістю придбавати готівковий долар США та розпочати здійснювати частками повернення вкладу, відповідач не вчинив жодної дії, спрямованої на виконання своїх зобовязань перед нею. Тому, будь-які посилання відповідача на відсутність його вини у порушенні виконання зобовязання за банківським вкладним договором не може бути доведена. Вина відповідача у невиконанні своїх зобовязань з неповернення вкладів є очевидною і доводиться наведеними обставинами. Навпаки, з метою неповернення вкладу, відповідач вдався до вчинення оманливих дій, вчинення дій, непередбачених вкладним договором (розміщення вкладу на іншому рахунку без її розпорядження), вводив в оману щодо відсутності можливості виконання своїх зобовязань, в той час коли у відповідача були реальні можливості їх виконати. Така поведінка є недобросовісною та несправедливою по відношенню до неї, та такою, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплених у статті 3 ЦК України. Зазначені протиправні дії відповідача з неповернення вкладів призвели і призводять до моральних страждань, до перенесення стресу, гіпертонічного кризу, необхідністю звертатись за медичною допомогою до медичних закладів. Їй на час зазначених обставин виповнилось 78 років, та вона перебуває на диспансерном обліку з діагнозом гіпертонічна хвороба III ст., церебросклероз, ЦВС, стенокардія, постінфарктний кардіосклероз (2009) з порушенням ритму по типу параксизммов мерцательної аритмії СН ІІ-ІІІ ст. Саме з цим та іншими життєвими обставинами була викликана необхідність повернення вкладу. Для неї сума у 19800 доларів США є дуже великою сумою, яка зароблялась на протязі довгих років. Ці гроші були гарантією забезпечення старості. З неповерненням вкладів вона втратила спокій, можливість підтримувати своє здоровя, через недостатність коштів на лікування, проживання, харчування. Моральні страждання полягають також у душевних стражданнях щодо порушення права власності на вклади, нестачі коштів не тільки на проживання, а і на лікування, не враховуючі вже те, що порушенні нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя в той часи коли відповідач, продовжуючи не виконувати свої зобовязання здійснює недобросовісну рекламу про те, що він є надійним банком, завжди виконує свої зобовязання. Така реклама здійснюється по телебаченню. вона зустрічає таку недобросовісну рекламу не тільки вживаючи її з телеканалів, а зустрічається з нею і у місті. По місту роздаються, закріплюються на машинах рекламні листівки відповідача. З часу неповернення вкладів вона спостерігала у різних місцях міста Дніпропетровська рекламні листівки та декілька з отриманих листівок вважає необхідним надати до суду на підтвердження зазначених у заяві обставин. Крім зазначеного, відповідач є субєктом підприємницької діяльності, а тому за визначеними позовною заявою обставин в діях відповідача є здійснення нечесної підприємницької практики, як діяльності і бездіяльності, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям, що впливає на економічну поведінку споживача щодо продукції. Вона вважає, що розумним і справедливим буде відшкодування відповідачем на її користь моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та предявлений позов, з урахуванням вимог згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог, просили задовольнити у повному обсязі, зазначили, що відповідач більшу частину коштів за час судового провадження по даній справі все ж таки повернув. Відповідач заперечень проти позову не надав, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання представник відповідача не зявився, причин не повідомив, на підставі чого з урахуванням згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу 25.01.2016 року не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 19 грудня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Платинум банк» був укладений договір № 00309025 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця», за умовами якого позивачка передала відповідачу, а той прийняв від неї вклад у розмірі 20 000 доларів США, здійснивши на підставі платіжного доручення № 1 від 19.12.2014 року перерахування коштів в сумі вкладу з поточного/карткового рахунку № 262 045 698 20701 позивача,відкритого у відповідача, на вкладний банківський рахунок № 263 045 698 20708,з зобовязанням повернути вклад та сплатити проценти за його користування на умовах та в порядку, передбачених договором, який долучений до матеріалів справи у копії. Відповідно до п. 2.2, п. 2.3, п. 2.5, п. 3.1, п. 3.2 договору повернення вкладу повинно було відбутися за заявою позивачки 19 березня 2015 року зі сплатою процентів за користування вкладом за фіксованою процентною ставкою у розмірі 11,7 % річних, розрахованими на дату повернення вкладу, шляхом повернення вкладу та нарахованих процентів на картковий/поточний рахунок позивачки № 262 045 698 20701 відкритий у відповідача. Позивачкою грошові кошти, в якості вкладу, були внесені відповідачу, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними документами. 19 березня 2015 року відповідно до пункту 2.2 договору, а саме, в дату коли вклад разом зі всіма нарахованими на нього відсотками підлягав поверненню, [PERSON] звернулася до ПАТ «Платинум Банк» з вимогою про повернення вкладу, який своєчасно позивачці повернутий відповідачем не був, разом із тим за пропозицією відповідача, яка полягала в тому, що для спрощення процедури повернення всього вкладу необхідно укласти новий вкладний банківський договір, позивачка погодилася на укладання та уклала з відповідачем договір № 00337409 про розміщення вкладу «Вільні кошти» від 19.03.2015року,за яким на вкладний рахунок № 262 095 698 20751передбачалось зарахування строком на три місяці 200 доларів США від суми вкладу, який підлягав поверненню за договором від 19.03.2014 року. Починаючи з 19.03.2015 року за її вимогою про повернення вкладу, відповідач повинен був за чотири дні забезпечити касу готівковими коштами та 24.03.2015 року повернути позивачці суму вкладу у розмірі 19800 доларів США разом з нарахованими процентами за користування коштами. У визначений заявою-замовленням строк, банківський вклад відповідач не повернув позивачці. З каси відповідача, з власного рахунку № 262 045 698 20701,позивачка не змогла отримати належний їй вклад згідно умов договору № 00309025 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» від 19.12.2014 року. Маючи підстави вважати, що відповідач розмістив вклад на депозитному рахунку № 262 095 698 20751, за заявою від 15.03.2015 року, позивачка стала вимагати повернення вкладу з зазначеного рахунку. Те, що вклад дійсно був розміщений на депозитному рахунку № 262 095 698 20751, а не на рахунку № 262 045 698 20701, в наступному підтвердив і сам відповідач своїми довідками № 20-03-34/138-ДЗ від 10.04.2015 року, № 20- 05034/140-ДЗ від 10.04.2015 року, які долучені до матеріалів справи у копії. Будь-яких розпоряджень відповідачу про розміщення вкладу на рахунку № 262 095 698 20751позивачка не надавала. За письмовими вимогами до відповідача про повернення вкладу від 20.04.2015 року, 22.04.2015 року, а також за зверненням до контролюючих органів від 29.04.2015 року, вклад також своєчасно не було повернуто позивачці. Як підтвердила позивач, лише з 05 листопада 2015 року відповідач розпочав частинами здійснювати повернення вкладу за договором № 00309025 від 19.12.2014 року. Останню суму вкладу за цим договором відповідач повернув 10.12.2015 року. 10 грудня 2015 року відповідачем також було здійснено повернення частини вкладу позивачці за договором № 00309025 від 19.03.2015 рокув розмірі 25,98 доларів США. Залишок у розмірі 174,02 доларів СШАза цим договором відповідачем повернуто позивачці не було. Згідно з розрахунком долученим до матеріалів справи: -розмір процентів за договором № 00309025 від 19.12.2014 року складає 1574,44 доларів США за період з 20.03.2015 по 23.12.2015 рік за процентною ставкою депозитного договору в розмірі 11,7 % з урахуванням періодів повернення відповідачем суми вкладу позивачці за цим договором; -3% річних від простроченої суми за договором № 00309025 від 19.12.2014 року становить 410,69 доларів СШАза період з 20.03.2015 по 23.12.2015 рік за прострочення грошового зобовязання з урахуванням періодів повернення відповідачем суми вкладу позивачці за цим договором; -розмір процентів на суму вкладу у розмірі 200 доларів США за договором року № 00337409 від 19.03.2015року становить3,97 доларів СШАза період з 14.07.2015 року по 23.12.2015 рік за процентною ставкою депозитного договору в розмірі 4,5 % з урахуванням періоду повернення відповідачем позивачці частини суми вкладу за цим договором; -3 % річних від простроченої суми за договором № 00337409 від 19.03.2015року становить2,65 доларів СШАперіод з 14.07.2015 року по 23.12.2015 рік за прострочення грошового зобовязання з урахуванням періоду повернення відповідачем частини суми вкладу позивачці за цим договором. Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком, який було перевірено у судовому засіданні у порівнянні із платіжними документами та виписками по рахункам долученими до матеріалів справи у копії. Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Така правова позиція викладена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України (№ 6-140цс13) від 25 грудня 2013 року. Відповідно до ст.ст. 14, 15, п.1, ч.5 п.2 ст.16 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: примусове виконання обов'язку в натурі. Згідно ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦКУ). Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У відповідності до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Відповідно до ч. 3 ст.1068, ч. 1 ст.1074 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст.1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Згідно п. 3.3 Положення "Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами" банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до п.1, 2, 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. У відповідності до п. 5 ч. 3 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Згідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів», за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із встановлених судом обставин та наведеного нормативного обґрунтування, суд дійшов висновку, що відповідач не надав позивачу належної якості банківські послуги, не виконав свої зобов'язання по депозитним договорам, не повернув позивачу кошти у повному обсязі, вкладені ним на рахунок банку та відсотки за користування такими коштами та не здійснив перерахування його коштів згідно наданих ним розпоряджень. Тому суд вважає, що є підстави для задоволення позову частково та стягнення з відповідача на користь позивача підтверджених сум згідно розрахунку. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, відшкодування моральної шкоди. За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі… відшкодовується особою, яка її завдала… Згідно із вимогами постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 р. суди при розгляді цивільних справ про відшкодування моральної (немайнової) шкоди повинні керуватися наступним: п. 4 позивач повинен зазначити, в чому саме полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується; п. 5 ч. 2 - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; п. 9 - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В частині позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди слід відмовити, оскільки позивачкою та її представником не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що внаслідок несвоєчасного та у повному обсязі повернення позивачці сум банківських вкладів, вона відчувала будь-які переживання та душевні страждання повязані із неможливістю користуватися власними коштами та через це в неї погіршився стан самопочуття і здоров'я в цілому. Із наданої позивачкою медичної вбачається, що Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст.192, 526, 527, 530, 599, 611, 625, 1058, 1060, 1061 ЦК України,

Outcome: partial