Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 26 серпня 1965 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськвиконкому Київської області, актовий запис № 142. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2005 року шлюб було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 28 квітня 2005 року. В даному рішенні встановлено, що сторони припинили спільне проживання, як подружжя ще з 1969 року. З 1969 року, після фактичного припинення шлюбних відносин, позивачка набула у власність житлову квартиру в [ADDRESS] , згідно свідоцтва від 25.05.1997 року про право приватної власності, виданого ЗАТ «Згурівський Райагротехсервіс», на підставі розпорядження від 29.05.1997 року № 48. Вказане свідоцтво втрачене, отримати копію свідоцтва позивачка не має можливості у зв`язку із ліквідацією відповідного товариства. Інших правовстановлюючих документів на спірну квартиру позивачка не має. Крім того, у 1980 році позивачка набула у власність житловий будинок в [ADDRESS] , згідно свідоцтва № 3605 про право особистої власності на жилий будинок від 25.02.1980 року, що видане на підставі рішення виконкому Переяслав-Хмельницької міськради № 43-3 від 18.02.1980 року,та зареєстроване в Переяслав-Хмельницькому міжміському БТІ в реєстрову книгу № 24 за реєстровим номером 4780 від 29.02.1980 року. У зв`язку з необхідністю відчуження нерухомості, а саме посвідчення договорів купівлі-продажу, позивачка звернулась до нотаріуса, проте їй було відмовлено у зв`язку з тим, що вказане майно набуте нею у період шлюбу. Позивачка вважає, що оскільки квартира та житловий будинок були набуті нею після фактичного припинення шлюбних відносин із відповідачем, то вказане майно є її особистою власністю. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд визнати її особистою приватною власністю спірні житловий будинок та квартиру, та не стягувати з відповідача судові витрати на її користь. Ухвалою суду від 20 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 07 квітня 2021 року закрито підготовче судове провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник не з`явились. Представник позивачки [PERSON] направив до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином через веб-сайт Судової влади України, скільки встановити місцезнаходження відповідача суду не видалось можливим. Відповідач про причини неявки в судові засідання суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов до суду не подав. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву до суду не подав та позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між ними було зареєстровано 26 серпня 1965 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 142 (копія повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб - а.с.31-32, копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища - а.с.27). Вказаний шлюб було розірвано рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2005 року. Рішення суду набрало законної сили 28 квітня 2005 року (копія рішення суду - а.с.7, копія свідоцтва про розірвання шлюбу - а.с.26). Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У 1980 році позивачка [PERSON] набула у власність житловий будинок в [ADDRESS] , згідно свідоцтва № 3605 про право особистої власності на жилий будинок від 25.02.1980 року, що видане на підставі рішення виконкому Переяслав-Хмельницької міськради народних депутатів № 43-3 від 18.02.1980 року, та зареєстроване в Переяслав-Хмельницькому міжміському БТІ в реєстрову книгу № 24 за реєстровим номером 4780 від 29.02.1980 року (копія свідоцтва - а.с.14). Право власності позивачки на спірний житловий будинок зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 38411777, рішення про державну реєстрацію індексний номер 54308991 від 29.09.2020 року (копія витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - а.с.15). Позивачка також є власником земельної ділянки, на якій розміщений спірний житловий будинок, а саме земельної ділянки площею 0,0776 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] ), що встановлено з копії державного акту (а.с.16). Позивачці було відмовлено державним нотаріусом Згурівської районної державної нотаріальної контори у посвідченні договорів купівлі-продажу спірних квартири та будинку, оскільки вони були набуті під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому на це необхідна нотаріально посвідчена згода іншого подружжя (копія нотаріальної відмови - а.с.18). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Аналогічна норма містилась і КпШС України, який був чинним на час набуття позивачкою у власність спірного майна. Так, ч. 2 ст. 28 КпШС України визначала, що суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Абзацом 3 пункту 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Суд визнає як обставину, що не потребує доказування, те, що фактично шлюбні відносини між подружжям [PERSON] та [PERSON] припинились ще у 1969 році, що встановлено рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2005 року. Обставини, які б свідчили, що набуте позивачкою майно придбавалось нею саме як спільне майно подружжя, судом не встановлені. З огляду на це, а також враховуючи відсутність заперечень проти позову з боку відповідача, суд вважає за необхідне визнати особистою приватною власністю позивачки [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Жодного доказу набуття позивачкою [PERSON] у власність житлової квартири в [ADDRESS] , згідно свідоцтва від 25.05.1997 року про право приватної власності, виданого ЗАТ «Згурівський Райагротехсервіс», на підставі розпорядження від 29.05.1997 року № 48, суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною позивачки, в порушення вимог ст.ст. 77-81 ЦПК України, не надано жодних доказів того, що позивачкою набуто у власність квартиру в смт. Згурівка. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про визнання особистою приватною власністю [PERSON] житлової квартири в [ADDRESS] , слід відмовити за недоведеністю вказаної вимоги. Враховуючи клопотання позивачки, суд не застосовує ст. 141 ЦПК України до відповідача [PERSON] та не стягує з нього судові витрати на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial