Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділ у натурі його частки із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований на [ADDRESS] . В обґрунтовування позову зазначав, що даний будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності. Він на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2007 року є власником 28/100 частин житлового будинку, відповідачу належить відповідно 72/100 частин житлового будинку. Фактично будинок розділений на дві ізольовані квартири із самостійно облаштованими системами газо-, водо- та електропостачання. Також проведений розподіл призначеної для обслуговування даного будинку земельної ділянки. Через довготривалі неприязні відносини сам факт перебування нерухомого майна у спільній часткові власності перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності, оскільки вимагає погодження з відповідачем зокрема питань реєстрації в помешканні близьких осіб. В добровільному порядку відповідач не погоджується на виділ часток в натурі. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просить припинити право спільної часткової власності, виділити в натурі в рахунок 28/100 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами окремий об`єкт нерухомості (квартиру) загальною площею 42,1 кв.м., яка складається з : кухні 1-1 площею 7,2 кв.м., кімнати 1-2 площею 11,0 кв.м., кімнати 1-3 площею 14,2 кв.м., кімнати 1-4 площею 9,7 кв.м. та 1/2 огорожі, та визнати право власності на відокремлений об`єкт (квартиру). Стислий виклад позиції відповідача. У відзиві на позов відповідач [PERSON] не заперечує розміру частки позивача у праві власності на житловий будинок, проте заперечує проти задоволення позову, мотивуючи тим, що між сторонами існує спір з приводу використання спільного проїзду, крім того позивач облаштував паркан у неестетичний спосіб, що створює перешкоди в користуванні власністю, тому поділ будинку в натурі завдасть істотної шкоди її інтересам. Рух справи в суді. Провадження у справі відкрито 05 березня 2021 року. Визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та пояснив, що спір з приводу прибудинкової земельної ділянки існував ще між попередніми співвласниками [PERSON] та [PERSON] , цей спір вирішений в судовому порядку, тому він за договорами купівлі-продажу придбав саме ту частину будинку та ті земельні ділянки, право власності на які визнані за [PERSON] . Жодних перешкод відповідачу у користуванні її частиною будинку та земельною ділянкою не створює, лише бажає самостійно вирішувати долю своєї власності та припинити обов`язок спільного вирішення усіх питань по догляду за будинком, заміни та ремонту комунікацій. На даний час ситуація складається таким чином, що поділ будинку в натурі є єдиним способом припинити неприязні відносини та господарювати самостійно. З приводу паркану позивач пояснив, що змушений був його облаштувати через пошкодження його вікон та транспортного засобу. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2006 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, за [PERSON] визнано право власності на 28/100 частки житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , за [PERSON] відповідно визнано право власності на 72/100 частки цього будинку. Відповідно до рішення Ковельської міської ради від 29.08.2007 року «Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку» [PERSON] для обслуговування будинку по [ADDRESS] у власність передана земельна ділянка площею 441 кв.м., [PERSON] - площею 514 кв.м., у їх спільну власність передано 45 кв.м. На підставі рішення міської ради [PERSON] та [PERSON] видані у 2007 році державні акти на зазначені земельні ділянки (рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2009 року у справі 2-142/09). Згідно рішення Апеляційного суду Волинської області від 20.10.2011 року у справі №2/0306/765/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності за [PERSON] визнано право власності на 28/100 частин, за [PERSON] відповідно 78/100 частин у праві власності на земельну ділянку площею 0,0045 га по [ADDRESS] . 30.05.2012 року [PERSON] на підставі зазначеного судового рішення видано державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] площею 0,0013 га з кадастровим номером 0710400000:09:006:0034. На підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2007 року [PERSON] придбав у [PERSON] 28/100 часток житлового будинку з надвірною спорудою по [ADDRESS] , до складу яких входили кухня 1-1 площею 7,2 кв.м., кімната 1-2 площею 11,0 кв.м., кімната 1-3 площею 14,2 кв.м., кімната 1-4 площею 9,7 кв.м., вбиральня Ж-1, Ѕ огорожі. Право власності позивача на придбану частину житлового будинку зареєстровано в КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 26.11.2007 року (витяг про реєстрацію прав власності номер 16803718). На підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2007 року [PERSON] придбав у [PERSON] для будівництва та обслуговування цього будинку земельну ділянку площею 441 кв.м., яка складається з двох частин з кадастровим номером 0710400000:09:006:0015 площею 0,0398 га та 0710400000:09:006:0017 площею 0,0042 га. 30.07.2010 року [PERSON] видані державні акти на право власності на ці земельні ділянки серії відповідно ЯЛ №496280 та ЯИ №219028. На підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2012 року [PERSON] придбав у [PERSON] для будівництва та обслуговування цього будинку земельну ділянку площею 0,0013 га з кадастровим номером 0710400000:09:006:0034, відомості про перехід права власності зареєстровані у відділі Держкомзему у м.Ковелі Волинської області за №159 від 24.07.2012 року. Згідно технічного висновку від 14.04.2021 року, виготовленого на замовлення позивача експертом [PERSON] , частина житлового будинку (28/100) по [ADDRESS] розташована на окремій приватизованій земельній ділянці, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 30.07.2010 року серії ЯЛ №496280, є повністю ізольованою від приміщень іншої частини житлового будинку (частка 72/100), забезпечена окремим входом, індивідуальними вузлами обліку використання енергоресурсів (водопостачання, електропостачання, газопостачання), частина горища над квартирою ізольована дерев`яною перегородкою. Житловий будинок вцілому є одноповерховою будівлею площею 84,1 кв.м., 1951 року побудови, частина позивача має загальну площу 42,1 кв.м., житлову 34,9 кв.м. та відповідає Технічному паспорту від 22.11.2007 року, інвентаризаційний номер 10721. Перешкод для виділу не встановлено. За матеріалами справи відповідач [PERSON] є власником 72/100 частин спірного житлового будинку та 514 кв.м. земельної ділянки за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину від 17.07.2020 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №187711196 від 06.11.2019 року). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до вимог ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. В силу ч.1 ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. У п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «за відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом та враховується, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється; при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Судом встановлено, що сторони на праві спільної часткової власності володіють житловим будинком з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Будинок розподілений на дві окремі ізольовані квартири із самостійними входами, системою водо, газо, енергопостачання, про що виготовлено відповідну технічну документацію. Квартира [ADDRESS] становить 28/100 будинку, має загальну площу 42,1 кв.м., житлову 34,9 кв.м. та складається з кухні 1-1 площею 7,2 кв.м., кімнати 1-2 площею 11,0 кв.м., кімнати 1-3 площею 14,2 кв.м., кімнати 1-4 площею 9,7 кв.м. Квартира [ADDRESS] становить 72/100 будинку, має загальну площу 42,0 кв.м., житлову 34,8 кв.м. та складається з кухні 2-1 площею 7,2 кв.м., кімнати 2-2 площею 11,4 кв.м., кімнати 2-3 площею 13,9 кв.м., кімнати 2-4 площею 9,5 кв.м. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2006 року до квартири [ADDRESS] віднесена вбиральня Ж, до квартири [ADDRESS] віднесені господарські будівлі : літня кухня Г-1, хлів В-1,в-1, вбиральня Д. На час звернення до суду з цим позовом вбиральня Ж відсутня. Частина будинку (28/100), яку придбав позивач за договором купівлі-продажу від 26.10.2007 року складається з приміщень, які за переліком, площею та призначенням, відповідають тим, які він просить виділити в окремий об`єкт без відступу від розміру частки, що підтверджено технічним висновком від 14.04.2021 року. Земельна ділянка, на якій розташований спірний житловий будинок з господарськими будівлями розподілена в натурі. Позивач отримав правовстановлюючі документи на частину земельної ділянки, яка призначена для обслуговування його квартири. Таким чином, відсутні перешкоди для виділу майна в натурі та припинення спільної часткової власності. Твердження відповідача про завдання таким поділом істотної шкоди її інтересам всупереч вимог ст.12, ст.81 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами. Питання облаштування паркану на межі поділеної земельної ділянки не є предметом розгляду у цій справі. Водночас, суд при вирішенні позовної вимоги про визнання права власності на виділений об`єкт (квартиру) керується наступним. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації ( ч.3 ст.364 ЦК України). В силу п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підстав судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Тому судове рішення про виділ частки в майні в натурі та припинення права спільної часткової власності є підставою для державної реєстрації права власності на виділений об`єкт (квартиру) після присвоєння органам місцевого самоврядування адресного номера новому об`єкту. Окремого судового визнання таке право не потребує. З урахуванням наведено позов підлягає до часткового задоволення. Судові витрати у справі, які складаються із сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 908 грн, підлягають розподілу за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Позов за основною вимогою про виділ частки у майні задоволено, тому витрати необхідно покласти на відповідача.

Outcome: partial