Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та зміну прізвища, імені та по батькові дитини . У позовній заяві позивачка вказує, що [INFO] народився син позивачки [PERSON] . Відповідач по справі [PERSON] є батьком дитини. 20.12.2019 року між позивачкою та відповідачем шлюб розірвано, проживають окремо. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, його життям не цікавиться, не спілкується з дитиною, не проявляє до неї турботи та поваги, не цікавиться станом здоров`я, матеріально не забезпечує. Згодом позивачка уточнила позовну зяву та просила позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця Сірійської Арабської республіки, батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Змінити [PERSON] , [INFO] на прізвище, ім`я по -батькові [PERSON] . Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце проведення якого належним чином повідомлена, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого належним чином повідомлений. Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Вивчивши, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України (підстава:Закон України про громадянство, стаття 7 п.1) що підтверджується довідкою про реєстрацію особи громадянином України від 18.05.2011 р №22-1 , виданою Посольством України в Королівстві Саудівська Аравія . Відповідно розрахунку заборгованості від 01.04.2020 року заборгованість по стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини дитини [PERSON] , [INFO] , складає 13283,00 грн. Згідно з висновком Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 12.05.2021 року №1493/01-11 є доцільним позбавлення батьківських правгр. Сирійської Арабської Республіки [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В частині щодо позбавлення [PERSON] , [INFO] , уродженця Сірійської Арабської республіки, батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , підлягає задоволенню. В частині вимоги про зміну [PERSON] , [INFO] на прізвище, ім`я по-батькові [PERSON] , необхідно відмовити, оскільки діючим законодавством не передбачено розгляд таких вимог у судовому порядку.

Outcome: partial