Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач КП «Жилкомсервіс» в особі представника Нуянзова Д.С. звернулось до суду із позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , відповідно до якого просило стягнути стягнути солідарно з відповідачів на користь комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: [ADDRESS] за період з 01.03.2007 по 01.05.2020 у сумі 15 576 грн. 19 коп. та судовий збір у сумі 2102,00 грн. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, представник позивача посилався на те, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Між комунальним підприємством «Жилкомсервіс», як управителем житлових будинків і комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відповідачами, як споживачами послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 №95/1 зі змінами, внесеними в 2007 і 2009 роках, що передбачено частиною 2 ст. 633 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 3 _1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-УІІІ (який введено в дію з 01.05.2019), договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Таким чином, Публічний договір є чинним на момент звернення до суду з даною позовною заявою, а співвласники багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] перебувають в договірних відносинах з комунальним підприємством «Жилкомсервіс» і зобов`язані сплачувати за надані послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, відповідно до затвердженого органами місцевого самоврядування тарифом. Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також перелік послуг КП «Жилкомсервіс» встановлені відповідними рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради. Відповідно до ст. ст. 150, 156, 162 Житлового кодексу України, власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами. Позивач належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій. В свою чергу, відповідачі за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не сплачують, внаслідок чого за адресою: [ADDRESS] утворилась заборгованість за період з 01.03.2007 по 01.05.2020 у сумі 15 576 грн. 19 коп. Послуги надаються всім співвласникам будинку, а тому підприємство зобов`язане надавати послуги незалежно від факту їх оплати окремими власниками житлових приміщень. Таким чином підприємство вимушене нести витрати, пов`язані з наданням послуг та не отримує належну оплату, що призводить до зростання заборгованості та погіршення господарських відносин з підрядниками комунального підприємства «Жилкомсервіс». В свою чергу, зазначене може привести до погіршення якості послуг та, як наслідок, приведення спільного майна багатоквартирного будинку у неналежний стан. З метою захисту свого порушеного права, комунальне підприємство «Жилкомсервіс» звернулось до Київського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкової території у сумі 4 896 грн. 32 коп., судовий наказ було видано 24.06.2019. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.07.2019 (справа № 640/12090/19) вищезазначений судовий наказ було скасовано. На підставі викладеного представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання вказаних вимог, судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичних осіб - відповідачів у справі та отримано відповідну довідку. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 17.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. 30.09.2020 до суду подано відзив [PERSON] на позовну заяву, відповідач просить у задоволенні позову КП «Жилкомсервіс» відмовити повністю. Заперечуючи проти задоволення позову відповідач посилається на те, що в Додатку 3 позовної заяви, в якому повинен був знаходитись Договір про надання житлово-комунальних послуг, позивач надав ксерокопії якихось статей з різних харківських газет, в одній з яких відповідач знайшла договір одного з районних КП «Жилкомсервіс». Його реквізити: ідентифікаційний код юридичної особи 34467793, державна реєстрація проведена 10.08.2006 р., номер запису 1480102000028264), 61052, м. Харків, вул. Червоножовтнева, 35. Ця організація к позивачу не має ніякого відношення. Таким чином, позивач не додав до позовної заяви Договір, на підставі якого він, нібито надає відповідачу житлово-комунальни послуги. Відповідач не сплачував за послуги, які йому не надавалися, не був ознайомлений із зазначеним договором, та не отримував жодних відомостей про послуги позивача до моменту отримання 10.07.2019 судового наказу про стягнення заборгованості №640/12090/19 від 24.06.2019. який був скасований 17.07.2019, про що позивачу відомо. Відповідач заперечує існування між ними договірних відносин. Позивач стверджує, що надає всім співвласникам будинку послуги, але не надає їх кошторис та деталізацію, не зважаючи на те, що обов`язок доказування в цій частині лежить на позивачу. Наведений перелік послуг, згідно рішень виконавчого комітету Харківської міської ради Про встановлення та коригування тарифів, тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова Додатку 4,5,6, позовної заяви, не відповідає дійсності (будинок не має ліфту, систем диспетчеризації, внутрибудинкової системи гарячого водопостачання і т. і.). Прибирання під`їзду, наприклад, мешканці здійснюють самостійно, вікна у під`їзді два роки тому встановили за власний рахунок. Таким чином, позивач не надає факти надання послуг та їх перелік. Розрахунки за житлово-комунальні послуги позивачем проводилися не вірно. Розшифрування він не доводить, але, згідно рішень виконавчого комітету Харківської міської ради Про встановлення та коригування тарифів, таріфів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова з Додатку 4,5,6, позовної заяви, розрахунки велись для загальної площі 77,3 м2, а правильна площа становить 76,4 м2, виходячи з даних Технічного паспорту на квартиру та Витягу реєстру прав власності на нерухоме майно. З 11.05.2018 року, Тариф за І кв.метр загальної площі квартири становив 2,344грн. Позивач рахує: 2,344 * 77,3=181,19, а треба: 2,344 * 76,4=179,08. Ця ж помилка стосується і інших періодів платежів. Таким чином, сума заборгованості, вказана позивачем в позовної заяві та, відповідно, в ухвалі, помилкова. Вимоги позивача про стягнення заборгованості охоплюють період часу, починаючи з 01.03.2007 по 01.05.2020, стягувачем були пропущені строки звернення до суду про стягнення заборгованості з 01.03.2007 по 27.07.2017 роки. Тобто, сума заборгованості підлягає корекції. Жодної причини, яка могла бути підставою для поновлення пропущених строків позовної давності позивач не довів, та у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, таким чином, відповідач заперечує скасуванню строків позовної давності. Крім того, відповідач вказує, що вона заперечує щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи. Він помилився, розраховуючи розмір судового збору, у розмірі 2102,00 грн., цей розрахунок помилковий, тому що сума позову повинна бути значно менша (а.с.38-40). 26.10.2020 представником позивача подано відповідь на відзив (а.с.61-62). Щодо посилань відповідача на те, що позивач немає відношення до публічного договору, а також на нібито відсутність зобов`язань по сплаті за надані житлово-комунальні послуги, представник позивача вказує, що публічний договір був укладений комунальним підприємством «Жилкомсервіс» в особі директора Яковлева О.А., відповідно до ст. 633 Цивільного кодексу України. На час виникнення правовідносин між КП «Жилкомсервіс» та відповідачами типової форми договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлено не було. А отже, надання такому договору письмової форми також не є обов`язковим. Зазначене підтверджується судовою практикою по справі № 2-2206 2007 позовом прокурора м. Харкова в інтересах третіх осіб до комунального підприємства «Жилкомсервіс». Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З приводу договірних правовідносин між КП «Жилкомсервіс» та відповідачами, які виникли з моменту введення в дію Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (з 01.05.2019) пояснює наступне. Згідно з ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» » від 09.11.2017 № 2189-УІІІ договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. В одному багатоквартирному будинку договір про надання послуг з управління може укладатися одночасно не більш як з одним управителем. Частиною 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. Відомості про проведення мешканцями будинку [ADDRESS] та обрання на таких зборах управителя зазначеного багатоквартирного будинку до позивача не надходили. При цьому, відповідно до п.3 -1 Закону № 2189-УІІІ договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-УІІІ індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Отже, відповідачі зобов`язані оплачувати надані комунальним підприємствам «Жилкомсервіс» послуги протягом всього періоду надання таких послуг. Щодо нарахувань за надані підприємством послуги. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 24 Закону № 1875-ІУ балансоутримувач зобов`язаний вести бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність відповідно до законодавства. Згідно з наявною у позивача інформацією, яка була передана з житлово-експлуатаційних комплексів, площа квартири [ADDRESS] становила 77,3 м2 . Однак, враховуючи що відповідачем надано копії технічної характеристики квартири [ADDRESS] та витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 09.08.2004 № 4392232 згідно з якими загальна площа квартири становить 77,4 м 2 , позивачем здійснено перерахунок заборгованості за надані послуги. Сума заборгованості за період з 01.03.2007 по 01.05.2020 становить 15 391 грн. 73 коп. Враховуючи що перерахунок було здійснено у жовтні місяці 2020 року, відобразити борг на 01.05.2020 (в межах позовних вимог) у довідці про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг не вбачається можливим з технічних причин. Розрахунок заборгованості за період з 01.03.2007 по 01.05.2020 (після перерахунку). Заборгованість (сальдо) на 01.05.2020 становить 17 344 грн. 01 коп. - 1 767 грн. 82 коп. (заборгованість на 01.03.2020, що не охоплюється позовними вимогами) = 15 576 грн. 19 коп.; Сума, на яку було здійснено перерахунок за період з 01.03.2007 по 01.05.2020 становить 197 грн. 22 коп. 197,22 - 2,11х 5 (сума перерахунку «п.п.» з 01.05.2020 по 01,11.2020) = 186,67 грн. 187,67 - 0,62 (перерахунок «01 - прибирання прибудинкової території» за травень 2020 року) - 0,65 (перерахунок «01» за червень 2020) - 0,31 (перерахунок «01» за липень 2020) - 0,31 (перерахунок «01» за серпень 2020) - 0,32 (перерахунок «01» за вересень 2020) = 184 грн. 46 коп. 15 576 грн. 19 коп. - 184 грн. 46 коп. = 15 391 грн. 73 коп. (заборгованість за період з 01.03.2007 по 01.05.2020 після перерахунку). Щодо застосування строку позовної давності, представник позивача вказує, що позивач вправі звернутись до суду за захистом своїх прав щодо всього періоду порушення своїх прав, в свою чергу суд застосовує позовну давність до спірних правовідносин лише за заявою сторони. Таким чином, твердження позивача щодо порядку та наслідків застосування строку позовної давності не відповідають положенням чинного законодавства. Щодо розрахунку суми судового збору. Згідно з п.1, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою підлягає сплаті судовий збір у сумі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2020 року - 2102 гривні. Ціна позову на момент звернення до суду становила 15 576 грн. 19 коп., отже 1,5 % від суми дорівнює 233,64 грн., таким чином судовий збір, що підлягає сплаті дорівнює 2 102,00 грн. та сплачений вірно. До відповіді на відзив представником позивача додано заяву про зменшення позовних вимог (а.с.68). Так, представник вказує, що згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 про затвердження «Порядку формування тарифів на послуги по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій» і типового договору на надання послуг по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій, при розрахунку тарифу враховується загальна площа квартири, а калькуляційною одиницею є 1 квадратний метр. Згідно з наявною у позивача інформацією, яка була передана з житлово-експлуатаційних комплексів, площа квартири [ADDRESS] становила 77,3 м2. Відповідач [PERSON] надала до комунального підприємства «Жилкомсервіс» копію технічної характеристики квартири [ADDRESS] та витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 09.08.2004 № 4392232 згідно з якими загальна площа квартири становить 77,4 м 2. На підставі вищевикладеного, позивачем було здійснено перерахунок заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкової території. Позовні по справі № 953/13032/20 за позовом комунального підприємства «Жилкомсервіс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з у тримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкової території за період вважати наступними: стягнути солідарно з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП невідомий на користь комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: [ADDRESS] за період з 01.03.2007 по 01.05.2020 у сумі 15 391 грн. 73 коп.; стягнути солідарно з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП невідомий на користь комунального підприємства «Жилкомсервіс» судовий збір у сумі 2 102,00 грн. 05.11.2020 відповідач [PERSON] подав до суду заяву, відповідно до якої просить застосувати до позову Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до мене, [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій позовну давність та в зв`язку з цим у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.72). Крім того, 05.11.2020 відповідачем [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах відповідача [PERSON] , подано заперечення (а.с.73-75). Так, відповідач вказує, що позивач у відповіді на відзив пише, що відповідно до ч.1 ст. 633 ЦК України, публічний є договір, в якому одна сторона взяла на себе обов`язок... надання послуг кожному, хто до неї звертається... відповідачі, до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» не зверталися. Доказів протилежного він не наводить. Далі, представник написав, що відповідно до п.7 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем(виконавцем)... Підтвердження вчиненого усного правочину оформляється квитанцією, товарним, чи касовим чеком, та іншими документами. Відповідно до ч. 1 ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття повинна бути повною і безумовною. Ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка одержала пропозицію укласти договір, має вчинити дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила відповідну суму грошей за використання послуги), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Відповідач не сплачував за послуги, які йому не надавалися, не був ознайомлений із зазначеним договором, та не отримував жодних відомостей про послуги позивача до моменту отримання 10.07.2019 судового наказу про стягнення заборгованості №640/12090/19 від 24.6.2019, який був скасований 17.07.2019, про що позивачу відомо. Позивач стверджує, що надає всім співвласникам будинку послуги, але не надає їх кошторис та деталізацію, не зважаючи на те, що обов`язок доказування в цій частині лежить на позивачу. Наведений перелік послуг, згідно рішень виконавчого комітету Харківської міської ради Про встановлення та коригування тарифів, тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова Додатку 4,5,6, позовної заяви, не відповідає дійсності (будинок не має ліфту, систем диспетчеризації, внутрибудинкової системи гарячого водопостачання і т. і.). Прибирання під`їзду, наприклад, мешканці здійснюють самостійно, вікна у під`їзді два роки тому встановили за власний рахунок. Таким чином, позивач не надає факти надання послуг та їх перелік. Що до нарахувань за ніби то надані підприємством послуги. Позивач пише, що балансоутворювач забов`язаний вести бухгалтерську,статистичну та іншу, передбачену законодавством звітність, відповідно до законодавства, але нижче додає, що відобразити борг на 01.05.2020 у довідці про нарахування та оплату житлово- комунальних послуг не вбачається можливим. Це явне протиріччя, що говорить про те, що позивач не вправляється зі своїми обов`язками, за які він бажає отримати винагороду. У відзиві на позовну заяву від 28.09.2020 позивачеві були надані документи, що свідчать про те, що загальна площа квартири за адресою: [ADDRESS] становить 76,4 м2, виходячи з даних Технічного паспорту на квартиру, та Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. Розрахунки у позовній заяві велись для загальної площі 77,3 м2. У відповіді на відзив, позивач чомусь зробив перерахунок для загальної площі 77,4 м2. Це є помилкою. У Додатку 2 відповіді на відзив, позивач надає розрахунок заборгованості (довідка про нарахування та оплату за житлово-комунальні послуги після перерахунку). Ця таблиця не є доказом перерахунку. У ній містяться розрахунок платежів для загальної площі 77,3 м2, а не для вірних 76,4 м2. Вона дублює таку ж саму таблицю з Додатку 2 позовної заяви. Крім того, у відповіді на відзив, позивач помилково рахує суму здійсненного перерахунку, наводячи цифри без урахування зміни площі квартири. Крім того, він рахує період з 01.05.2020 по 01.11.2020, що не входить до строків позивної заяви. У Додатку 1 доведено розрахунок нарахування за житлово-комунальні послуги по квартирі, загальної площі 76,4 м2. Розрахунки велись без урахування перерахунків, що здійснювались майже кожен місяць у стовпцю 4 таблиці з додатку 2 відповіді на відзив, позивача. З цього розрахунку прямує, що правильне сальдо з 01.03.2007 по 01.05.2020 за 76,4 м2: 16102,77 грн., а не 15576,19, як у розрахунках позивача. Сума заборгованості, вказана позивачем у новому перерахунку, заяві про зменшення позовних вимог, в позовній заяві, та, відповідно, в ухвалі, помилкова. Також відповідачем повторно зазначено щодо пропуску строків позовної давності. 12.11.2020 відповідачем подано клопотання про доручення доказів до матеріалів справи (а.с.79-82). Представником позивача 12.11.2020 також подано до суду заяву про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості в межах строку позовної давності (а.с.83-85). 19.11.2020 відповідачем подано заперечення проти визначення строку та суми заборгованості розрахунку позивача від 12.11.2020 (а.с.88). Так, відповідач вказує, що 12.11.2020 на судовому засіданні він отримав від позивача розрахунок заборгованості, з його точки зору, за період з 01.05.2017 по 01.05.2020, з чим він не може погодитись, оскільки вважає, що позивачем були пропущені строки звернення до суду про стягнення заборгованості з 01.05.2017 по 27.07.2017, бо позовна заява була датована 27.07.2020, сума заборгованості підлягає корекції. Про це до позивача було доведено у відзиві від 28.09.2020. Заява про поновлення пропущеного строку до суду не надходила, та жодної причини, яка могла бути підставою для поновлення пропущених строків позовної давності позивач не довів, та у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Заява про сплив строку позовної давності надійшла до суду 5.11.2020, таким чином, відповідач заперечує скасуванню строків позовної давності. Що до суми визначення заборгованості розрахунку позивача: сума заборгованості за нормативами, частину з яких відповідачем було обгрунтовано у клопотанні про долучення доказів до матеріалів справи від 12.11.2020, вони за період з 01.08.2017 по 01.05.2020 складуть 5517,81 гри. Розрахунки велись без урахування перерахунків, що здійснювались майже кожен місяць у стовпцю 4 таблиці з додатку 2 відповіді на відзив, позивача. Як розраховувались ці перерахунки позивач не роз`яснює, тому їх перевірку відповідач не може здійснити. Таким чином, розрахунок позивача від 12.11.2020 невірний. На підставі викладеного відповідач просить у задоволенні позову Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до мене, [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій відмовити повністю. 19.11.2020 [PERSON] подав до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (а.с.94). Також 19.11.2020 представником позивача подано клопотання про приєднання доказів (а.с.100). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] , який діє також в інтересах відповідача [PERSON] , просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 209324503 (а.с.17-21). Також судом встановлено та не відповідачами не заперечується, що вона зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.22, 29). З матеріалів справи вбачається, що у КП «Жилкомсервіс» на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги". За час дії спірних правовідносин, а саме за період з 01.03.2007 по 01.05.2020 року діяли Закон України « Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, з подальшими змінами,( далі Закон №1875-ІV) та Закон України « Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII з подальшими змінами в редакції станом на 17.03.2020 ( далі - Закон № 2189-VIII). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст.13 Закону №1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частиною 3 ст. 31 Закону №1875-ІV передбачено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Пунктом 2 частини 3 статті 4 Закону №2189-VIII передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону. На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова» КП «Жилкомсервіс» є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова з управління будинком, спорудою та групою будинків та забезпечує надання населенню житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.13). Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2011 року за № 893 , з подальшими змінами від 27.01.2012, 10.05.2017, 11.05.2018 визначено перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у місті Харкові. Відповідно до положень частин 1, другої та третьої ст. 32 Закону №1875-ІV , плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Відповідно до частин 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктом 1 частини 1 Закону №1875-ІV , пунктом 1 статті 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону №1875-ІV , пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Надання послуг здійснюється КП «Жилкомсервіс» згідно з переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 893 від 20.12.2011, з наступними змінами 27.01.2012 №39 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 №893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 № 283 та від 11.05.2018 № 318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова». Договори про надання житлово-комунальних послуг між КП «Жилкомсервіс» та споживачами були укладені шляхом опублікування публічного типового договору в офіційному виданні ХМР - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 №95/1. Пунктом 1 договору визначено, що предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з у тримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Невід`ємною частиною даного договору є рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова». Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, та оплати таких послуг, їх надання здійснюється на підставі Типового договору про надання житлово-комунальних послуг, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На підставі викладеного, у відповідача виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача як споживача від оплати відповідних послуг. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Також вказані положення закону свідчать про те, що споживачі зобов`язані своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Це випливає з положення ст. 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян. Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем. Наведене свідчить, що відповідачі зобов`язані були своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території. З довідки про нарахування та оплату житлово комунальних послуг за особовим рахунком № [NUMBER] на ім`я [PERSON] за адресою [ADDRESS] , вбачається, що за період з 01.03.2007 по 01.05.2020 позивачем нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачами оплата послуг не здійснювалася. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг, які надавало їм КП «Жилкомсервіс», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В порушення обов`язку щодо своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг, відповідачі неналежним чином виконували зобов`язання з оплати таких послуг, внаслідок чого за адресою: [ADDRESS] за період з 01.03.2007 по 01.05.2020 виникла заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 15 576 грн. 19 коп. (а.с.6-9). При цьому, розрахунок проводився виходячи з площі квартири - 77,30 м2. Згідно наданої суду копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , загальна площа квартири складає 76,4 кв.м. (а.с.51). Відповідно до перерахунку заборгованості з урахуванням правильної площі квартири, заборгованість відповідачів за період з 01.03.2007 по 01.05.2020 становить 15 391,73 грн. 24.06.2019 Київський районний суд м.Харкова видав судовий наказ у справі №640/12090/19 за заявою КП Жилкомсервіс», яким стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.07.2016 по 01.06.2019 в розмірі 4896,32 грн. (а.с.46). Ухвалою суду від 17.07.2019 заяву [PERSON] про скасування судового наказу від 24.06.2019 у справі №640/12090/19, виданого за заявою КП «Жилкомсервіс» про стягнення з [PERSON] заборгованості за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 4896,32 грн. - задоволено. Судовий наказ від 24.06.2019 у справі №640/12090/19 виданий за заявою КП «Жилкомсервіс» про стягнення з [PERSON] заборгованості за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 4896,32 грн. - скасовано (а.с.23). Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Суд задовольняє клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності до даного позову, оскільки визначений законодавством трирічний строк позивачем було пропущено, клопотання про поновлені строків позовної давності представником позивача заявлено не було. Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані відповідачам [PERSON] та [PERSON] послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.03.2007 по 01.05.2020 - є обґрунтованими та доведеними. Проте наявні підстави для відмови позивачу у позові в частині стягнення заборгованості за період з 01.03.2007 по 12.08.2017 у зв`язку із пропуском позовної давності, а тому стягненню підлягає заборгованість, яка утворилась за період з 13.08.2017 по 01.05.2020. Згідно наданого розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , заборгованість за надані послуги за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: [ADDRESS] , за період з 13.08.2017 по 01.05.2020 становить 5425 гривень 76 копійок. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідачів необхідно стягнути заборгованість за надані послуги з з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 13.08.2017 по 01.05.2020 в сумі 5425 гривень 76 копійок. В решті позовних вимог, а саме стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з 01.03.2007 по 12.08.2017, слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне. Правові засади справлення судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Розмір ставки судового збору за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 складає 2102,00 грн. Так, при подачі даного позову до суду КП «Жилкомсервіс» сплатило судовий збір у розмірі 2102,00 грн. (а.с.5). У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України). Початково ціною позову було визначено суму 15 576,19 грн. Півтора відсотка від цієї суми тсаномить 233,64 грн., тому позивачем було правильно сплачено судовий збір, виходячи з мінімальної ставки судового збору для юридичних осіб - 2102,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку зі зменшенням позовних вимог, сума, яку позивач просив стягнути становить 15 391,73 грн. (100%). Суд стягує з відповідачів 5425,76 грн. (35,25%), у зв`язку з чим з відповідачів слід стягнути на користь позивача КП «Жилкомсервіс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 740 гривень 96 копійок (2102:100*35,25). На підставі викладеного,

Outcome: partial