Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

Наказом №104-к від 24.04.2019 року [PERSON] був прийняти на роботу до Приватного підприємства «Нічний Експрес» з 25.04.2019 року на посаду менеджера з логістики, керівника ППВВ м.Краматорськ та ППВВ м.Слов`янськ з випробувальним терміном 1 місяць (а.с.39). 25.04.2019 року між ПП «Нічний експрес» та [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого останній приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей; зобов`язується дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків; своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей (а.с.41). Відповідно до п.п.3.10-3.13 Посадової інструкції менеджера з логістики, затвердженої 01.08.2018 року директором ПП «Нічний експрес» [PERSON] , до функціональних обов`язків менеджера з логістики входить: організація забезпечення повноцінної діяльності в режимі, встановленому графіком роботи; організація прийому, розвантаження, транспортування, складування, зберігання і видачі вантажів, що перевозяться, а також організація прийому вантажів для відправки, їх зберігання та навантаження; організація обліку прийнятих і відправлених вантажів, їх цінності та інформації про видані та прийняті на відправку вантажі, а також оплати за перевезення; організація забезпечення оплати клієнтами підприємства за перевезення вантажів у відповідності з діючими термінами і нормами, а також забезпечення встановленої звітності по оплаті. З посадовою інструкцією [PERSON] ознайомлений 24.04.2019 року, про що свідчить його підпис (а.с.43-44). Відповідно до наказу №69-В від 17.03.2020 року, [PERSON] надана щорічна відпустка терміном на 24 календарних дні з 01.04.2020 року по 25.04.2020 року, за період з 25.04.2019 року по 24.04.2020 року (а.с.47). З вказаним наказом [PERSON] ознайомлений, про що свідчить його підпис. Як вбачається з акту про порушення трудових обов`язків, а саме - процесу прийому, видачі та зберігання матеріальних цінностей ПП «Нічний експрес» менеджером з логістики, керівником ППВВ м.Краматорськ [PERSON] від 28.08.2020 року, комісія у складі: начальника відділу логістики [PERSON], менеджера з логістики, керівника ППВВ м.Сєвєродонецьк [PERSON], оператора КН ППВВ м.Слов`янськ [PERSON] склали даний акт про те, що менеджер з логістики, керівник ППВВ м.Краматорськ ПП «Нічний Експрес» [PERSON] з 25 серпня 2020 по 28 серпня 2020 року самовільно призупинив процес прийому і видачі вантажів клієнтів, чим порушив трудові обов`язки, які перелічені в його посадовій інструкції п.п.3.10-3.13 (а.с.50). Службовою запискою першого заступника директора ПП «Нічний експрес» [PERSON] від 31.08.2020 року поінформовано директора ПП «Нічний експрес» [PERSON] про те, що менеджер з логістики, керівник ППВВ м.Краматорськ ПП «Нічний експрес» [PERSON] з 25 серпня 2020 року по 28 серпня 2020 року самовільно закрив склад і призупинив процес прийому і видачі вантажів клієнтів, чи самим порушив трудові обов`язки, які перелічені в його посадовій інструкції п.п.3.10-.3.13. Вважає, що подальше залишення [PERSON] на роботі з обслуговуванням матеріальних цінностей може призвести до втрати цих цінностей та що приведені факти є підставою для звільнення [PERSON] у зв`язку з втратою довір`я (а.с.51). Наказом директора ПП «Нічний експрес» [PERSON] №240-к від 01.09.2020 року [PERSON] звільнений з посади менеджера з логістики, керівника ППВВ м.Краматорськ та ППВВ м.Слов`янськ 01 вересня 2020 року у зв`язку з втратою довір`я, згідно пункту 2 статті 41 КЗпП України. Відповідно до наказу [PERSON] належить виплатити компенсацію за невикористану відпустку за період з 25.04.2020 року по 01.09.2020 року. Підставою для звільнення у наказі зазначені: акт про порушення трудових обов`язків [PERSON] від 28.08.2020 року та службова записка першого заступника директора ПП «Нічний експрес» [PERSON] від 31.08.2020 року (а.с.49). Листом від 01.09.2020 року №25-к [PERSON] було направлено копію наказу про звільнення №240-к від 01.09.2020 року, а також повідомлено про необхідність прибути до відділу кадрів ПП «Нічний експрес» для отримання трудової книжки або надати письмову згоду на її відправку листом з повідомленням поштою на вказану ним адресу (а.с.52). Зазначений лист позивач отримав 10.09.2020 року, що підтверджується його підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення та не заперечується позивачем (а.с.53). Відповідно до платіжних відомостей за червень-липень 2020 року, [PERSON] отримав заробітну плату за червень 2020 року у сумі 2208,50 грн. та за липень 2020 року у сумі 2208,50 грн., про що свідчить його підпис (а.с.54-55). Заробітна плата за серпень 2020 року у сумі 2433 грн. та вересень у сумі 1048,20 грн. депонована, що підтверджується квитанцією №3506875 від 07.09.2020 року та копіями платіжних відомостей за серпень - вересень 2020 року (а.с.56-58). Як вбачається з розрахунку заробітної плати за вересень 2020 року позивачу [PERSON] нарахована компенсація за невикористану відпустку у сумі 1302,08 грн., за відрахуванням обов`язкових платежів сума до сплати складає 1048,18 грн. (а.с.59). Як вбачається з довідки про доходи [PERSON] від 12.11.2020 року №12/11-БНСЛ, виданої ПП «Нічний експрес» за період з 25.04.2019 року по 01.09.2020 року, з травня 2020 року по серпень 2020 року з заробітної плати [PERSON] по виконавчих листах відраховано: за травень 1600 грн., за червень 1736 грн., за липень 1736 грн., за серпень 1914 грн. (а.с.60). Постановою головного державного виконавця Краматорського міського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 14.04.2020 року у виконавчому провадженні №60813453 з примусового виконання вимоги про сплату боргу №Ф-1892-23У, виданої 11.09.2019 року Головним Управлінням ДПС у Донецькій області на суму 2457,18 грн., звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Копія постанови направлена на адресу ПП «Нічний експрес» для виконання (а.с.61-62). ПП «Нічний експрес» надано до Краматорського МВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) звіт про здійснення відрахування та виплати відносно [PERSON] за постановою ВП №60813453 від 14.04.2020 року за вимогою про сплату боргу №Ф-1892-23У, виданої Головним управління ДПС у Донецькій області за ІІІ квартал 2020 року (а.с.65). Постановою головного державного виконавця Краматорського міського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 14.04.2020 року у ВП №59954923 з примусового виконання виконавчого листа №234/19643/17;2/234/72/19, виданого 26.07.2019 року Краматорським міським судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь «Моторного (транспортного) страхового бюро України» 24011,60 грн., звернуто стягнення на доходи боржника. Копію постанови направлено до ПП «Нічний експрес» для виконання (а.с.66-67). ПП «Нічний експрес» надано до Краматорського МВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) звіт про здійснення відрахування та виплати відносно [PERSON] за постановою ВП №59954923 від 14.04.2020 року за виконавчим листом №234/19643/17;2/234/72/19, виданого 26.07.2019 року Краматорським міським судом Донецької області за період з 01.07.2020 року по 31.08.2020 року (а.с.70). Факт здійснення перерахувань утриманих із заробітної плати [PERSON] грошових коштів у виконавчих провадженнях підтверджується також наданими відповідачем копіями платіжних доручень (а.с.71-78). Наказом директора ПП «Нічний експрес» від 31.08.2021 року №63/1, ППВВ у м.Краматорськ закрито з 01.09.2020 року у зв`язку з нерентабельністю роботи (а.с.79). Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 01.04.2019 року №331 з додатками, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та ПП «Нічний експрес» (Орендар), [PERSON] передав ПП «Нічний експрес» в оренду нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п.8.1 договору, цей договір укладається на строк 1 рік з письмовою пролонгацією. Відповідно до акту приймання-передачі приміщень від 02.04.2019 року, зазначене приміщення було прийнято ПП «Нічний експрес» (а.с.80-84). Доказів пролонгації договору оренди сторонами суду не надано. Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України). Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог . Статтями 76,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Щодо позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, суд дійшов наступних висновків. Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України дозволяє зробити висновок, що розірвання трудового договору на підставі цієї норми права можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає обов`язкового настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Виходячи з розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо. Ключові слова, що відображають розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, - це «прийняття» і «збереження». Особи, які безпосередньо їх обслуговують, це переважно особи, які займаються прийманням, збереженням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо. Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, іноді зовсім не пов`язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальними правилом такі працівники у разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обов`язків, і що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати, чи становить виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов`язків, чи носить виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Обов`язок по обслуговуванню цінностей може бути передбачений тарифно-кваліфікаційними довідниками, посадовими інструкціями та іншими нормативними актами. Виходячи з положень статті 135-1 КЗпП України обслуговування матеріальних цінностей передбачає здійснення певними працівниками підприємства, установи, організації дій, пов`язаних зі зберіганням, обробкою, продажем (відпусканням), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Судом установлено, що відповідно до підпунктів 3.10-3.13 Посадової інструкції менеджера з логістики, до функціональних обов`язків менеджера з логістики входить: організація забезпечення повноцінної діяльності в режимі, встановленому графіком роботи; організація прийому, розвантаження, транспортування, складування, зберігання і видачі вантажів, що перевозяться, а також організація прийому вантажів для відправки, їх зберігання та навантаження; організація обліку прийнятих і відправлених вантажів, їх цінності та інформації про видані та прийняті на відправку вантажі, а також оплати за перевезення; організація забезпечення оплати клієнтами підприємства за перевезення вантажів у відповідності з діючими термінами і нормами, а також забезпечення встановленої звітності по оплаті. 25.04.2019 року між ПП «Нічний експрес» та [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого останній приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей; зобов`язується дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків; своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Аналіз вищевказаної посадової інструкцій та договору про повну матеріальну відповідальність свідчать про те, що [PERSON] , працюючи менеджером з логістики, керівником ППВВ м.Краматорськ та ППВВ м.Слов`янськ ПП «Нічний експрес» за своїми трудовими обов`язками здійснював прийом, збереження та видачу товарно-матеріальних цінностей, виконання ними вказаних дій носило відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цих цінностей. Разом з тим, відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження умисного або необережного вчинення [PERSON] дій, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Надані відповідачем на підтвердження підстав для звільнення [PERSON] акт про порушення трудових обов`язків, а саме - процесу прийому, видачі та зберігання матеріальних цінностей ПП «Нічний експрес» від 28.08.2020 року та службова записка першого заступника директора ПП «Нічний експрес» [PERSON] від 31.08.2020 року такими доказами не є, оскільки не доводять саме порушення [PERSON] правил проведення операцій з матеріальними цінностями. Відповідачем не надано суду доказів отримання позивачем будь-яких товарно-матеріальних цінностей під звіт (накладних, актів приймання-передачі та або інших належних та допустимих доказів), як і не надано доказів відправлення до ППВВ м.Краматорськ будь-яких вантажів. Доказів на підтвердження відмови [PERSON] приймати або видавати вантажі, які зберігалися на ППВВ м.Краматорськ відповідачем також суду не надано. Отже, суд вважає, що відповідач не довів наявність законних підстав для звільнення позивача за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України. Враховуючи викладене, наказ №240-к від 01.09.2020 року про звільнення [PERSON] з посади менеджера з логістики, керівника ППВВ м.Краматорськ та ППВВ м.Слов`янськ є незаконним та підлягає скасуванню. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки судом було встановлено, що [PERSON] був звільнений без законної підстави, тому він підлягає поновленню на роботі у ПП «Нічний експрес» на посаді менеджера з логістики, керівника ППВВ м.Краматорськ та ППВВ м.Слов`янськ. Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, у разі вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Тобто, враховуючи, що позивач був звільнений 01.09.2020 року, його середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два місяці роботи, тобто за липень та серпень 2020 року, що передували звільненню. Згідно п. 8 зазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з довідки про доходи [PERSON] від 12.11.2020 року №12/11-БНСЛ, виданої ПП «Нічний експрес», нарахована заробітна плата за липень 2020 року складає 4900 грн., за серпень 2020 року - 5400 грн. Оскільки відповідачем табель обліку робочого часу відповідача за останні два місяці перед звільненням не надано, суд приймає за основу для розрахунку середньоденної заробітної плати за два останні місяця перед звільненням кількість робочих днів у липні та серпні 2020 року. Виходячи із заробітної плати за останні два місяці перед звільненням (липень-серпень 2020 року), середньоденна заробітна плата позивача складає 239,53 грн.: заробітна плата за липень 2020 року за 23 робочі дні - 4900 грн., заробітна плата за серпень 2020 року за 20 робочих днів - 5400 грн. (4900+5400): (23 + 20) = 239,53 грн. Таким чином, згідно з розрахунку норми тривалості робочого часу на 2020-2021 роки, розрахованої за календарем п`ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями в суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день впродовж робочого тижня та зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, вимушений прогул позивача у зв`язку з незаконним звільненням з 02.09.2020 року по 30.12.2021 року складає 334 робочих дня. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.09.2020 року по 30.12.2021 року у сумі 80 003,02 грн. (334х239,53 грн.), який підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є Приватне підприємство «Нічний Експрес». Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд дійшов наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з наданих відповідачем платіжних відомостей за червень-липень 2020 року, [PERSON] отримав заробітну плату за червень 2020 року у сумі 2208,50 грн. та за липень 2020 року у сумі 2208,50 грн., про що свідчить його підпис (а.с.54-55). Отримання зазначених сум заробітної плати не заперечується у судовому засіданні самім позивачем. Крім того, позивачем не заперечується наявність відкритих виконавчих проваджень, за якими з його заробітної плати повинні проводитися відрахування за виконавчими документами, розмір відрахувань позивач також не заперечує. Заробітна плата за серпень 2020 року у сумі 2433 грн. та вересень у сумі 1048,20 грн. депонована на рахунку АТ «Альфа-Банк», що підтверджується квитанцією №3506875 від 07.09.2020 року та копіями платіжних відомостей за серпень - вересень 2020 року (а.с.56-58). Згідно з пп. 6 п. 3 розд. I Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 29.12.2017 року №148, під депонованою зарплатою розуміється готівка, отримана суб`єктами господарювання для виплат, пов`язаних з оплатою праці, та не виплачена в установлений строк окремим фізичним особам. Установа має право зберігати у своїй касі готівку, отриману в банку, зокрема для виплати зарплати, понад установлений ліміт каси протягом п`яти робочих днів, уключаючи день отримання готівки в банку (п. 18 Положення № 148). Тому депонована зарплата повертається на рахунок установи, яка є роботодавцем. Тобто якщо заробітну плату не виплачено працівникові не з вини установи та депоновано в установленому порядку, то це не є порушенням законодавства про оплату праці. Суд враховує, що підприємство вживало заходи для виплати заробітної плати серпень- вересень 2020 року [PERSON] , що не заперечував сам [PERSON] у судовому засіданні, однак заробітна плата не була виплачена через те, що [PERSON] не повідомив підприємству реквізити банківського рахунку. Для отримання депонованих коштів позивачу достатньо повідомити ці реквізити відповідачу. Враховуючи викладене, судом встановлено, що розрахунок при звільненні позивач не отримав не з вини відповідача, тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 частини 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Оскільки позивач звільнений від оплати судового збору, судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 грн., сплачений останнім за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у цій справі в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial