Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг України» звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що 10.04.2008р. був укладений кредитний договір № ML-009/249/2008 між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] В якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між Банком та відповідачем [PERSON], було укладено договір поруки № SR-009/249/2008/1 від 10.04.2008р. В якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між Банком та відповідачем [PERSON], було укладено договір поруки № SR-009/249/2008 від 10.04.2008р. В якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між Банком та відповідачем [PERSON], було укладено Іпотечний договір № RML-009/249/2008 від 10.04.2008р., предметом якого стала однокімнатна квартира [ADDRESS], що перебуває у праві власності [PERSON]. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25.11.2011р. та у відповідності ст.ст. 512, 514, 1077-1086 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» передало та відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-009/249/2008 від 10.04.2008р. та за договором іпотеки №RML-009/249/2008 від 10.04.2008р., згідно Договору про відступлення права вимоги. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідачів за кредитним договором № ML-009/249/2008 від 10.04.2008р. та договором іпотеки № RML-009/249/2008 від 10.04.2008р. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за Кредитним договором не виконує, до цього часу відповідач кошти не повернув, крім того, у зв'язку з невиконанням умов договору, боржник зобов'язаний сплатити суму боргу у розмірі 46503,41дол.США, що за курсом 7.993 за 1дол.США складає 371701,76грн., процент за користування кредитом у розмірі 2538,71дол.США, що за курсом 7.993 за 1дол.США складає 20291,91грн., пеню за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 1 430 776,89грн., тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] суму боргу в розмірі 49042,12дол.США, що за курсом 7.993 за 1дол.США складає 391993,67грн. та пеню в розмірі 1 430 776,89грн. Звернути стягнення на предмет іпотеки, однокімнатну квартиру [ADDRESS], що перебуває у праві власності [PERSON] та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 3441грн. Представники відповідачів та відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, пояснювали, що Кредитний договір виражений в іноземній валюті, всі звернення до позивача про сплату в іноземній валюті залишені без задоволення. Крім того зазначили, що ТОВ «ОТП Факторинг» не має повної цивільної правоздатності, зокрема, стосовно обслуговування кредитних договорів у іноземній валюті, а тому позивач не має право вимагати від позичальника погашення кредитної заборгованості в доларах США. Також вважають, що позивач не має права нараховувати проценти за користування кредитними коштами та вимагати від позивачів їх оплатити. Що стосується нарахованої пені, зазначили, що нарахований розмір значно перевищує розмір збитків. Крім того, зазначили, що заборгованість по пені позивач починає нараховувати з лютого 2012р., але п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, до вимог про стягнення пені встановлено спеціальну позовну давність, а саме в один рік. Таким чином, просили застосувати строк позовної давності в частині нарахування пені. Також, вважають, що відповідач [PERSON] як майновий поручитель не здійснила жодних порушень, які визначені законом або договором іпотеки. Разом з тим, вимога про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості по своїй суті є стягнення в подвійному розмірі, що порушує вимоги ст. 61 Конституції України. Отже, просили відмовити в позові у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25.11.2011р. та у відповідності ст.ст. 512, 514, 1077-1086 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» передало та відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-009/249/2008 від 10.04.2008р. та за договором іпотеки № RML-009/249/2008 від 10.04.2008р., згідно Договору про відступлення права вимоги. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідачів за кредитним договором № ML-009/249/2008 від 10.04.2008р. та договором іпотеки № RML-009/249/2008 від 10.04.2008р. Як встановлено в судовому засіданні, у відповідності до Кредитного Договору № ML-009/249/2008 від 10.04.2008р., укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], предметом даного договору є надання кредитних коштів в сумі 50750,00дол.США, з терміном погашення кредиту до 10.04.2023р., з графіком погашення кредиту та оплатою по процентній ставці 5,99% річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між Банком та відповідачем [PERSON], було укладено договір поруки № SR-009/249/2008/1 від 10.04.2008р. За умовами договору поруки п.1.1. та п.1.2, поручитель зобов'язаний відповідати в повному обсязі по борговим зобов'язаннями [PERSON], що виникають з умов кредитного договору. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Крім того, в якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між Банком та відповідачем [PERSON], було укладено договір поруки № SR-009/249/2008 від 10.04.2008р. За умовами договору поруки п.1.1. та п.1.2, поручитель зобов'язаний відповідати в повному обсязі по борговим зобов'язаннями [PERSON], що виникають з умов кредитного договору. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. З матеріалів справи вбачається, що позичальник [PERSON] за кредитним договором свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим його заборгованість станом на 03.12.2013р., становила 49042,12дол.США, що за курсом 7.993 за 1дол.США складає 391993,67грн., з яких: - прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 46503,41дол.США, що за курсом 7.993 за 1дол.США складає 371701,76грн.; - прострочена заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 2538,71дол.США, що за курсом 7.993 за 1дол.США складає 20291,91грн. Також, нарахована пеня за прострочення сплати кредиту в розмірі 1 430 776,89грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Твердження представників відповідачів, про те, що кредитний договір був укладений в іноземній валюті, саме, тому відповідач не однократно намагався сплати заборгованість в іноземній валюті, але позивач кошти в дол.США не приймав, суд оцінює критично, оскільки в судовому засіданні встановлено, відповідно до листа №661 від 26.06.2012р. ТОВ «ОТП Факторинг Україна», [PERSON] був роз'яснений порядок погашення заборгованості за кредитним договором (згідно п.3.2 Договору Комісії Комісіонер приймає платежі за Кредитним договором від боржників у іноземній валюті та конвертує їх в українську валюту та перераховує їх на користь Комітента.). Отже, доводи відповідача [PERSON], що до сплати виключно в іноземній валюті, суд розцінює як спосіб ухилення від сплати своїх зобов'язань по Кредитному договору. Згідно з вимогами ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до положень ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Одночасно з цим, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків за користування ним, у зв'язку з чим вимоги позивача про солідарне стягнення з нього та поручителів заборгованості є обґрунтованими і підлягають задоволенню у сумі 49042,12дол. США, що еквівалентно за курсом 7.993 за 1дол.США складає 391993,67грн. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Таким чином, враховуючи той факт, що останній платіж заборгованості за кредитним договором був здійснений 16.12.2011р., а відповідно до розрахунку заборгованості, нарахування пені починається з 10.02.2012р., суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк на звернення до суду в частині нарахування пені. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. (Саме до цього зводиться правова позиція, яка висловлена в постанові Верховного суду України від 06.11.2013р. у справі № 6-116цс13). Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, що в якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON], був укладений Іпотечний договір RML-009/249/2008 від 10.04.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1448, предметом якого стала однокімнатна квартира [ADDRESS], що перебуває у праві власності [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 ЦК України, передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом частини 1 ст. 583 ЦК України та частини 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку», заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем). Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Частиною 6 ст. 3 Закону «Про іпотеку», встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Зі змісту договору іпотеки вбачається, що відповідач [PERSON] має статус майнового поручителя за зобов'язаннями відповідача [PERSON] за кредитним договором. Таким чином, вимоги позивача до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки ґрунтуються на умовах договору та законі. Отже, посилання представників відповідачів про те, що на відповідачів здійснюється покладення подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання не знайшли свого підтвердження. Як вбачається з положень п.42 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини справи та досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині стягнення залишку заборгованості за кредитом і суми несплачених відсотків за користування кредитом та звернення стягнення на іпотечне майно, знайшли своє доведення в судовому засіданні, ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно зі змісту абзацу 5 ст. 39 ЗУ "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. З урахуванням задоволення позову, відповідно до ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів в рівних долях судові витрати в розмірі 3441грн., а саме по 860,25грн. з кожного.

Outcome: partial