Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня2012 року, від шлюбу мають неповнолітня дитину, [PERSON], [INFO]. 11.04.2014 року [PERSON] звернулась з дійсним позовом до суду, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1000 грн. на утримання сина та залишити сина [PERSON]проживати з нею. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що припинення шлюбних відносин сталося із-за втрати почуття любові і поваги один до одного, різних поглядів на життя, несумісність спільне проживання. Також позивачка вказує, що син перебуває повністю на її утриманні, відповідач своїх обов'язків належним чином не виконує, матеріальної допомоги не надає, і у зв'язку з тим, що відповідач офіційно не працює вважає за необхідне стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, посилаючись, що він не працює не заперечував платити аліменти у меншому розмірі. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, так як сім'я сторін розпалася остаточно та поновлена бути не може, подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сторони припинили шлюбно-сімейні відносини. У відповідності до вимог ст. 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до абзацу 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з свідоцтва про народження [NUMBER] відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. (а.с. 4) Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю позивачем по справі. Виходячи з цього, відповідач, як мати, зобов'язаний брати участь у виховані та утримані своєї дитини наряду з позивачкою. При цьому, відповідно до абзацу 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, відповідач не має постійного доходу, тому суд приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. Приймаючи до уваги, що прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, який на даний час, згідно Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" становить 1032 грн., від шести до вісімнадцяти років становить 1286 грн., суд вважає, що аліменти у розмірі 800 грн. буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Разом з тим, суд визнає безпідставними вимоги позивачки про залишення неповнолітнього [PERSON] проживати разом з нею, оскільки відповідач не заперечує проживання дитини разом із позивачкою, матеріали справи не містять докази протилежного, що свідчить про відсутність спору в цій частині позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 244 грн. підлягають стягненню в дохід держави з відповідача, так як позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору в частині стягнення аліментів.

Outcome: partial