Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

В провадженні Рівненського міського суду знаходиться справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову покликаються на те, що 10.02.2005 року між ними та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № ROH0GF0000355. Відповідно до договору відповідач отримав кредит в сумі 22260,00 доларів США на термін до 10.02.2020 р. та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості. В порушення умов договору відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору та допустив заборгованість перед банком , яка станом на 20.10.2014 р. становить 48141,98 доларів США., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 15269,98 дол.США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 12195,34 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 2649,60 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 18027,06 дол. США. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив задовольнити. Пояснив, що останній платіж відповідачем був здійснений у 2013 р. Просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ROH0GF0000355, яка станом на 20.10.2014 року становить 48 141,98 дол. США, що за курсом 12,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.10.2014 року складає 623438,64 грн., оскільки на момент подачі позову до суду заборгованість не відшкодована. Просив стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 3654,00 грн. В поданих суду запереченнях, та додаткових пояснень до заперечень, відповідач не визнав позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, з тих підстав, що позивач у своїй заяві не вказав, що Рішенням Рівненського міського суду від 19.05.2011 року по справі № 2-2062/11 задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення коштів по цьому ж кредитному договору № ROH0GF0000355 від 10.02.2005 р. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру у [ADDRESS]. Крім того, позовні вимоги про стягнення з нього боргу за кредитним договором у сумі 48141,98 дол. США, суперечать нормі закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 3 червня 2014 року № 1304-VII. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову. Представник відповідача повністю підтримав в судовому засіданні заперечення відповідача, та свої письмові додаткові пояснення до заперечень. Пояснив, що рішення Рівненського міського суду від 19.05.2011 року по справі № 2-2062/11, яким було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення коштів по цьому ж кредитному договору № ROH0GF0000355 від 10.02.2005 р. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру у [ADDRESS] відповідачем не оскаржувалося, фактично він погодився з тим, що реалізація квартири за 40-50 тис. дол.. США за мінусом банківського боргу дозволяло йому придбати інше житло меншої площі за 20-30 тис.дол. США. Не погоджується з думкою позивача про те, що оскільки строк дії кредитного договору встановлено до 10.02.2020 р., то підстави припинення зобов'язань, зазначені у ст..ст.599,600,601,604-609 ЦК України не передбачають можливості припинення зобов'язань у зв'язку з ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора по справі № 2-2062/11, оскільки квартира ним так і не реалізована з моменту набрання чинності рішенням. Відповідач не погоджується з цим, оскільки в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору» так і «строк(термін) виконання зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У п.2.2.3 кредитного договору сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, зазначених у договорі, зокрема прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом, та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. Оскільки позивач направив 02.08.2010 р. на адресу відповідача таке повідомлення(вимогу) № 3197/14, в якому зазначив про існуючу заборгованість відповідача по сплаті кредиту та нарахованим процентам, а також повідомив про розірвання (зміну) кредитного договору, якщо заборгованість не буде погашена. Відтак, договір закінчився 02.09.2010 року. Тобто, позивач скористався свої правом на пред'явлення вимоги до відповідача про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого і були ухвалені відповідні рішення про стягнення заборгованості за рахунок продажу квартири. Кредитний договір № ROH0GF0000355 від 10.02.2005 мав цільове призначення, згідно до п.1 надавався для придбання житла для молодої родини відповідача. Відповідно, реалізація Позивачем свого права на примусову реалізацію квартири яка була придбана за кредитні кошти також свідчить про автоматичне припинення дії кредитного договору. Таким чином, вважає, що термін виконання зобов'язання за цим договором банком було змінено і цей термін необхідно визнати таким, що настав з моменту звернення банку до суду з таким позовом. З моменту набрання рішенням суду законної сили, право банку на отримання процентів, комісії за кредитним договором припинилось. Будь-які нарахування (відсотки, комісія, пеня) після набрання чинності рішенням суду по справі № 2-2062/11 є безпідставним і незаконним поскільки суперечать як умовам кредитного договору № ROH0GF0000355 від 10.02.2005 та відповідного договору іпотеки так і нормі ч.2 ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 3 червня 2014 року № 1304-VII. Вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача збитків у вигляді нарахованих відсотків, комісії та пені є безпідставними з огляду на норми ст..ст.616,1166 ЦК України, так як вини відповідача в тому, що предмет іпотеки не був реалізований з 19.05.2011 немає, а рішення суду по справі № 2-2062/11 викладено таким чином, що унеможливлює добровільне виконання відповідачем умов кредитного договору. Безпідставність позовних вимог в частині стягнення простроченої заборгованості по кредиту в сумі 4836,95 дол. США та залишку кредиту що стягнується достроково в сумі 10433,03 доларів США, а всього в сумі 15269,98 дол. США полягає в тому, що таке стягнення є передчасним з огляду на вищевказане рішення суду по справі № 2-2062/11, інакше , при задоволенні позову в цій частині буде мати місце подвійне стягнення за одне і теж саме порушення зобов'язання. Крім того, зазначив, що позивачем пропущено як загальну позовну давність у 3 роки так і скорочену позовну давність щодо штрафних санкцій, оскільки договір закінчився 02.09.2010 року, трирічний термін сплинув 02.09.2013 р., а даний позов подано Позивачем 01.12.2014 р. з різницею у 1 рік і 3 місяці. Просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. З оглянутого судом договору № ROH0GF0000355 від 10.02.2005 року, вбачається, що відповідач отримав кредит в сумі 22260,00 доларів США на термін до 10.02.2020 р. та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. З оглянутого в судовому засіданні розрахунку заборгованості до договору № ROH0GF0000355 від 10.02.2005 року, вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість станом на 20.10.2014 р. становить 48141,98 доларів США., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 15269,98 дол.США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 12195,34 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 2649,60 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 18027,06 дол. США. О оглянутої справи № 2-2062/11, вбачається, що рішенням Рівненського міського суду від19.05.2011 р. задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення коштів по кредитному договору № ROH0GF0000355 від 10.02.2005 р. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру у [ADDRESS], яке набрало законної сили. Рішенням суду дано право ПАТ КБ «Приватбанк» реалізувати іпотечне майно, проте як було встановлено судом, рішення суду не виконувалось, та за період з 2011р. по день звернення до суду з позовом про стягнення боргу за договором кредиту просять стягнути з [PERSON] за весь цей період проценти, комісію та пеню. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За договором про надання банківських послуг, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не тільки після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст..261 ЦК України). Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що для стягнення з [PERSON] суми пені у розмірі 18027,06 доларів США -немає. При цьому суд враховує, що банк маючи реальну можливість виконати рішення суду шляхом реалізації іпотечного майна не скористався своїм правом протягом чотирьох років, що призвело до нарахування значної суми неустойки у виді пені, вини у невиконанні рішення суду відповідача суд не вбачає. Таким чином, підлягає до стягнення з відповідача заборгованість за договором кредиту ROH0GF0000355 від 10.02.2005 року в сумі 30114,92 дол. США., що за курсом 12,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.10.2014 року складає 389 988,22 грн., з розрахунку: заборгованість за кредитом - 15269,98 дол.США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 12195,34 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 2649,60 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу та встановлених судом обставин, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати- судовий збір в сумі 3654,00 грн. На підставі наведеного ст.ст. 526, 527,530, 551, 599 ЦК України,

Outcome: partial