Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

У березні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що з 07 липня 2012 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, кардинально різні погляди на життя, шлюб та сімю. Зазначила, що за час спільного проживання відповідач вчиняв відносно неї дії неправомірного характеру домашнє насильство, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. З квітня 2016 року шлюбні відносини між сторонами припинені, вони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Після припинення шлюбних відносин, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Крім того, позивач зазначила, що 22 лютого 2018 року вже зверталась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, яка, на думку позивача, безпідставно ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2018 року була визнана неподаною та повернута позивачу. Тому позивач просила шлюб з відповідачем розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позову від 22 лютого 2018 року, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною [PERSON] трьох років, у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подання до суду позову від 22 лютого 2018 року. Також позивач вказує, що 23 листопада 2016 року вже зверталась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Але, оскільки сторони дійшли добровільної згоди щодо питання сплати аліментів, на підтвердження чого відповідачем [PERSON] була власноруч складена розписка про добровільну сплату аліментів у розмірі 1000 грн. 00 коп., то за заявою позивача позов було залишено без розгляду. В звязку з тим, що відповідач добровільно свого обовязку не виконав, позивач також просила стягнути з відповідача грошові кошти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] за період з 23 листопада 2016 року по 21 лютого 2018 року відповідно до розписки. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 березня 2018 року головуючим в справі визначено суддю Полєхіна А.Ю. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області Полєхіна А.Ю. від 21 травня 2018 року провадження в справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання на 26 червня 2018 року. 26 червня 2018 року від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив, в якому він зазначив, що заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки прагне зберегти сімю та захистити інтереси дітей, вважає, що розлад в сімї має нестійкий тимчасовий характер. Заперечує проти вимоги про стягнення з нього грошових коштів на утримання сина [PERSON] відповідно до розписки за період з 23 листопада 2016 року по 21 лютого 2018 року, оскільки питання сплати аліментів в розписці взагалі не ставиться, а вказана лише сума коштів, які він надавав для придбання товарів для дитини, крім того, строк виплати вказаних коштів в розписці також не зазначений. Відповідач вказує, що є безробітним, має двох батьків пенсіонерів, тому згоден сплачувати аліменти на кожну дитину відповідно до вимог чинного законодавства в розмірі 50 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на 1 січня 2018 року становить 746 грн. 00 коп. Відповідач також не визнав вимогу про стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення сином [PERSON] трьох років, тому що він не має змоги надавати таку допомоги, що є обовязковою умовою при стягненні такого виду аліментів. 26 червня 2018 року позивач подала заяву, в якій уточнила свої позовні вимоги в частині стягнення аліментів на сина [PERSON] за період з 23 листопада 2016 року по 21 лютого 2018 року відповідно до розписки та просила стягнути за цей період аліменти щомісячно по 1000 грн. 00 коп. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями № 01-02/104 від 07 вересня 2018 року, в звязку зі звільненням у відставку судді Полєхіна А.Ю., головуючим в справі визначено суддю Панас Н.Л. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області Панас Н.Л. від 10 вересня 2018 року справа була прийнята до свого провадження та призначена до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 16 жовтня 2018 року. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2018 року за наслідками підготовчого судового засідання справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09 листопада 2018 року. Позивач у судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. Надала суду пояснення аналогічні викладеним в позовних заявах. Представник позивача в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги та просив їх повністю задовольнити. Відповідач у судовому засіданні визнав вимогу про розірвання шлюбу з позивачкою, щодо інших позовних вимог - підтримав свої доводи, викладені у відзиві. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановив наступне. Позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії І-ВЛ №294424, виданим Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області /а.с.9/. Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с.10, 11/. Судом встановлено, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери, різне ставлення до шлюбу та сімейних обовязків. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство сторони не ведуть, мешкають окремо. Неповнолітні діти мешкають разом з позивачем за адресою: Харківська облать, Харківський район, с.Васищеве, вул.Орєшкова, 125. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ч.1 ст.24\~Сімейного кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.56\~Сімейного кодексу\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112\~Сімейного Кодексу\~України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідач в судовому засіданні визнав позовну вимогу про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позову від 22 лютого 2018 року, який на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2018 року було визнано неподаним та повернуто позивачеві. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 294003, виданого виконавчим комітетом Васищівської селищної ради Харківського району Харківській області, сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] /а.с.11/. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 458818, виданим виконавчим комітетом Васищівської селищної ради Харківського району Харківській області, сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] /а.с.10/. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] показала, що дійсно з чоловіком [PERSON] не підтримує шлюбні відносини з 19 квітня 2016 року і саме з цього періоду він з дітьми не спілкується, грошову допомогу на їх утримання не надає, лише купував іграшки. Також у судовому засіданні встановлено, що сторони на день звернення позивача до суду шлюбних відносин не підтримують, мешкають окремо. З цього часу відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1\~статті 12 цього Закону\~передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 08 липня 2016 року, підписаного Президентом України 06 червня 2017 року, було внесено зміни до\~Сімейного кодексу України\~в частині збільшення мінімального розміру аліментів. Положеннями\~ст.182 Сімейного Кодексу України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: \~ \~ \~ \~1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; \~ \~ \~ \~2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; \~ \~ \~ \~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; \~ \~ \~ \~3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; \~ \~ \~ \~3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; \~ \~ \~ \~4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; Відповідно до\~ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п.п.4 п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2\~ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до\~Закону України "Про виконавче провадження"\~він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до\~ст.2 ЦПК України\~зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1\~статті 5 ЦПК України\~передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд, враховує матеріальний стан та стан здоров'я як дітей, так і відповідача та вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. на кожну дитину, починаючи з дня звернення з позовом до суду - 30 березня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття. При цьому суд розяснює позивачці, що відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Посилання позивача на те, що аліменти необхідно стягувати, починаючи з 22 лютого 2018 року, тобто з дня раніше поданою нею позовної заяви про стягнення аліментів, суд не приймає до уваги, та зазначає, що питання щодо вказаної позовної заяви було вирішено ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2018 року, яку вона мала право оскаржити відповідно до вимог діючого законодавства. У відповідності з вимогами\~ст.430 ЦПК України\~суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Позивачем також заявлено вимогу про стягнення на його користь з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на утримання дружини до досягнення дитиною, [PERSON] Махайлом, 18 вересня 2016 року нароження, трирічного віку. В судовому засіданні встановлено, що сторони від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. На даний час дитина мешкає разом з позивачкою, яка здійснює догляд за дитиною, тому не має змоги працювати. Відповідно до ст.75 СК України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84\~СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не працює, постійного заробітку (доходу) не має, а доказів того, що він має можливість надавати матеріальну допомоги дружині, позивачем суду не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей позивач був звільнений від сплати судового збору, в цій частині судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню на користь держави з відповідача. В частині позовних вимог про розірвання шлюбу, оскільки позов був задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а сами - витрати по оплаті судового збору у розмірі 704 грн.80 коп. \~ \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial