Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], служби у справах дітей Новгород-Сіверської районної державної адміністрації, 3-тя особа відділ реєстрації актів цивільного стану Новгород-Сіверського районного управління юстиції Чернігівської області про визнання усиновлення недійсним. В обґрунтування своїх вимог після їх уточнення посилається на те, що відповідно до свідоцтва про усиновлення від 20.05.1981р. серії [NUMBER] вона та її колишній чоловік [PERSON] зазначені усиновлювачами відповідачки [PERSON] Вважає, що на час прийняття рішення про усиновлення у сторін не було наміру породити відносини, встановлені для батьків та дітей, вільної і безумовної згоди на усиновлення вони не давали, у неї на той час було двоє своїх неповнолітніх дітей, відповідачка [PERSON] перебувала в складних життєвих умовах, оскільки її мати померла, а батько виїхав в Росію на заробітки, а тому вона потребувала піклування. У зв'язку з цим вони з чоловіком вирішили забрати її в Київ, влаштувати на навчання, надати необхідну допомогу, тобто взяти опіку над неповнолітньою племінницею чоловіка. Факт опікунства, а не усиновлення був підтверджений подальшими діями сторін, відповідачка прожила у них нетривалий час, періодично проживали у двох інших дядьків - [PERSON] та [PERSON], почала спілкуватись зі своїм біологічним батьком, а в подальшому змінила своє по батькові відповідно до імені біологічного батька. З 1986р. і до цього часу відповідачка з їх родиною не спілкується. В судовому засіданні позивачка та її представники позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідачка проти позову про визнання усиновлення фіктивним не заперечувала та пояснила, що дійсно наміру породити відносини, встановлені для батьків та дітей, не було. На її думку, усиновлення відбулося з метою отримання пільг, передбачених для багатодітних дітей. Вона проживала в сім'ї [PERSON] протягом двох років і відносини до неї зі сторони позивачки відрізнялись від тих, які були до рідних дітей. В 1983р. вона проживала у бабусі і дідуся, потім деякий час проживала у дядька [PERSON] В 1986р. вона стала спілкуватись зі своїм рідним батьком, який приїхав з Росії і домовився про її проживання у дядька [PERSON], де вона і проживала до досягнення 18-ти річного віку - 1988р. Відповідач Новгород-Сіверська районна державна адміністрації Чернігівської області в судове засідання не з'явилась, просить слухати справу у відсутність її представника, позов підтримує. 3-тя особа відділ реєстрації актів цивільного стану Новгород-Сіверського районного управління юстиції Чернігівської області в судове засідання не з'явилась, про день слухання справи повідомлена належним чином, а тому суд вважає можливим слухати справу у відсутність його представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням виконавчого комітету Новгород-Сіверської районної ради народних депутатів № 257 від 19.05.1981р. надано дозвіл на удочеріння неповнолітньої [PERSON] подружжям [PERSON] та [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON], по батькові - [PERSON] (а.с. 70). На підставі вказаного рішення 20.05.1981р. видано свідоцтво про удочеріння, згідно якого [PERSON] була усиновлена [PERSON] та [PERSON] з присвоєнням прізвища та по-батькові [PERSON] (а.с. 5). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] 3.08.1990р. уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище «[PERSON]» (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища, імені, по батькові від 11 грудня 1993р. [PERSON] змінила по-батькові на «[PERSON]», тобто відповідно до імені біологічного батька (а.с. 6). Відповідно до вимог ст.ст. 120, 121 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним на час усиновлення відповідачки та досягнення нею вісімнадцятилітнього віку, усиновлення могло бути визнано недійсним, якщо воно було проведено на підставі підроблених документів, або без наміру породити відносини, встановлені для батьків та дітей /фіктивне усиновлення/, або особою, яка не могла бути усиновителем, лише за заявою особи, права якої були порушені усиновленням, а також за заявою органів опіки і піклування та прокурора. Згідно вимог ч. 2 ст. 236 Сімейного кодексу України, який є чинним на час звернення позивачки до суду у разі якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов'язків, які виникають у результаті усиновлення - таке усиновлення визнається недійсним. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 13 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»відповідно до ч. 1, 2 ст. 236 СК суд обов'язково визнає усиновлення недійсним, якщо воно було здійснене без згоди дитини і батьків, яка була необхідна, або якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов'язків, що виникають унаслідок усиновлення (фіктивне усиновлення). Згідно ж із ч. 3, 4 цієї статті суд може, але не зобов'язаний визнати недійсним усиновлення, здійснене на підставі підроблених документів або за відсутності згоди осіб, зазначених у статтях 220 - 222 СК Згідно зі ст. 237 СК України у разі визнання усиновлення недійсним припиняються права та обов'язки, які виникли раніше і встановлені законом для усиновлювача, його родичів та усиновленої дитини. відновлюються прізвище, ім'я та по батькові дитини, які вона мала до усиновлення. Згідно ст. 240 СК України право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Виходячи із змісту ст. 120 КпШС, ст.236 Сімейного кодексу України і роз'яснень зазначеного вище Пленуму обов'язковість визнання усиновлення недійсним передбачена лише частинами 1 і 2 вказаної норми, а частиною 3 цієї статті передбачене лише право, а не обов'язок суду визнати усиновлення недійсним. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що вони після смерті своєї сестри - матері відповідачки на сімейній раді запропонували [PERSON] взяти на виховання їх неповнолітню племінницю з метою влаштування її життя в місті Києві та надання допомоги в отриманні освіти. При цьому вони вирішили, що будуть всі брати участь у її утриманні та вихованні, що ними і було зроблено, оскільки відповідачка в певний період часу проживала у кожного з них. Як випливає з пояснень сторін та свідків, метою удочеріння було не прийняття в сім'ю [PERSON] відповідачки на правах доньки, а лише надання їй необхідної допомоги та утримання як неповнолітній племінниці колишнього чоловіка позивачки [PERSON] Відповідачка не заперечує проти вказаних фактів та підтвердила, що позивачка не бажала настання прав та обов'язків, які виникають у результаті усиновлення. Аналіз встановлених в суді фактів дає підстави вважати, що сторони дійсно не бажали настання прав та обов'язків, які виникають в результаті удочеріння, а пов'язували цей факт з необхідністю тимчасового надання допомоги неповнолітній на той час відповідачці, яка опинилась в складних життєвих умовах у зв'язку зі смертю матері та від'їздом батька. Даний факт підтверджується і тим, що відповідачка проживала в сім'ї [PERSON] не тривалий час, періодично проживала у дядьків [PERSON] та [PERSON], а також у дідуся та бабусі у с. Ломанка Чернігівської області (а.с. 9, 10, 68), почала зустрічатись з рідним батьком, а після отримання разом з [PERSON] в 1988р. квартири та здійснення родинного обміну взагалі припинила будь-яке спілкування з усиновлювачами. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним удочеріння [PERSON] /[PERSON]/ позивачкою [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2.16.3 Наказу від 12.01.2011 N 96/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/1879 " Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання" ( Із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції № 709/5 (0768-12) від 10.05.2012) на підставі рішення суду про скасування або визнання усиновлення недійсним вносяться виправлення в актовий запис про народження усиновленої дитини та поновлюються відомості, записані до усиновлення, про що має бути зазначено в рішенні суду. Вимога про визнання недійсним удочеріння [PERSON] [PERSON] задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов?язки, що нерозривно пов?язані з особою спадкодавця, зокрема, особисті немайнові права. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Оскільки [PERSON] [INFO] помер, за свого життя вимог про визнання усиновлення недійсним не заявляв, дане право нерозривно пов'язано з його особою, оскільки є особистим майновим правом, а тому законних підстав для визнання недійсним удочеріння [PERSON] [PERSON] у суду немає. На підставі викладеного та

Outcome: partial