Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач [PERSON], із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця [PERSON] (магазин «Фортуна») про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14.11.2016 року придбав в магазині «Фортуна» телефон Nokia 230 вартістю 1599.00 грн., строк гарантії 1 рік. Поте, телефон через чотири місяці перестав працювати, в зв'язку з чим 16.03.2017 року телефон було здано в ремонт. В зв'язку із виробничим браком телефон був замінений на інший той же марки та моделі. Проте, знов через чотири місяці вже інший телефон зламався та 26.07.2017 року був зданий в ремонт. На час ремонту телефону позивач написав заяву про надання в користування на час ремонту товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації), відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, телефон аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) йому надано не було. На сімнадцятий день після здачі телефону для ремонту, позивачу було запропоновано замінити телефон на інший, в зв'язку із виробничим браком попереднього телефону, або повернути кошти. Позивач виявив бажання отримати кошти. На вимогу позивача йому були повернуті кошти у сумі 1599.00 грн. У зв'язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 287,82 коп. неустойки за затримку усунення недоліків понад установлений строк (14 днів), неустойки за затримку виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації), а також просив провести перевірку Фізичної особи-підприємця [PERSON] (магазин «Фортуна») на предмет торгівлі сірими (несертифікованими ) телефонами. Від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких він посилався на те, що 26.07.17 р. до нього звернувся [PERSON] з письмовою заявою про прийняття в гарантійний ремонт мобільного телефону Nokia 230 та вимогою видати йому на час ремонту телефон з підмінного фонду. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] як підмінний на час ремонту відразу ж (при подачі ним заяви) був запропонований телефон Nokia 105. Цей телефон відповідає вимозі вищезгаданого Закону. [PERSON] від запропонованого підмінного телефону відмовився (відмітка в заяві є). Він заявив що, на його погляд, цей телефон не відповідає вимогам Закону. У його розумінні Закону, підмінний телефон повинен бути точно таким же (марка-марка, модель-модель, модифікація-модифікація), як і зданий в ремонт. Проте, згідно ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» а письмонву вимогу споживача на час ремонту йому надаеться (з доставкою) товар аналопчної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Тобто, марка Nokia - Nokia, незалежно від модели (230, 105, тощо). Враховуючи викладене вважає, що діяв у відповідності до норм чинного законодавства. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача 31,98 грн. неустойки за затримку усунення недоліків понад установлений строк (14 днів), оскільки дійсно в ремонті телефон перебував не 14 днів, а 16 днів. В частині решти позовних вимог просив відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне. Між [PERSON] та Фізичною особиою-підприємцем [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу телефону Nokia 230 вартістю 1599.00 грн., про що свідчить копія квитанціі від 14.11.2016 року (а.с. 3). Товар було придбано в магазині «Фортуна» по вул. ім.. В. Сосюри, 348, м. Лисичанськ. Вказане приміщення загальною площею, яка передається у користування складає 140 кв. м., на підставі договору оренди нерухомого майна №201-3 від 02.01.2017 року, належить Фізичній особі-підприємцю [PERSON] (код [NUMBER]), згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця та виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Як зазначив позивач в судовому засіданні, ним було виявлений недолік у Nokia 230, що підлягало гарантійному ремонту. Позивач 16.03.2017 року звернувся до відповідача з вимогою про безоплатне усунення недоліків товару (а.с. 3). Як підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін в судовому засіданні, у відповідь на вимогу позивача продавцем було прийнято товар та відправлено до сервісного центру з метою усунення виявленого недоліку. В зв'язку із виробничим браком телефон був замінений на інший той же марки та моделі 30.03.2017 року, згідно копії товарного чеку (а.с. 8). Проте, позивачем знов були виявлений недолік у телефоні Nokia 230, що підлягало гарантійному ремонту. Позивач 26.07.2017 року звернувся до відповідача з вимогою про безоплатне усунення недоліків товару протягом 14 днів та надання на час ремонту товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації). На виконання вимоги про надання на час ремонту телефону аналогічної марки позивачу було запропоновано на час здійснення гарантійного ремонту телефону отримати в користування телефон з обмінного фонду марки Nokia, модель - 105. Проте, позивач відмовився від вказаної моделі (а.с. 4). Як зазначив позивач в судовому засіданні та підтвердив відповідач, від отримання на час здійснення гарантійного ремонту телефону Nokia 105 позивач відмовився, мотивуючи це тим, що вказаний телефон не відповідає його вимозі і моделі, артикулу, модифікації придбаного ним у відповідача телефону марки Nokia, модель - 230. В судовому засіданні сторони підтвердили, що після спливу 16 днів від здачі телефону у ремонт, позивачу було запропоновано отримати новий телефон марки Nokia, модель - 230, або повернути кошти у розмірі вартості телефону. На вказану пропозицію позивач погодився та отримав кошти у сумі 1599.00 грн. (повна вартість телефону марки Nokia, модель - 230) 22.08.2017 року позивач звернувся до Фізичної особи-підприємця [PERSON] із заявою про сплату неустойки за кожен день затримки видачі точно такого ж, як і зданий в ремонт телефон, протягом 16 днів у сумі 255,80 грн. Проте, відповіді не отримав. В ході судового розгляду перелічені обставини були визнані сторонами, суд не має підстав для сумнівів у добровільності визнання цих обставин сторонами та їх достовірності, а тому ці обставини окремо перед судом не доказуються. Отже, вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживача, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» (надалі «Закон»). Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону, споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до частини 1, 2 статті 4 Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. Частиною 1 статті 7 Закону визначено, що виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Відповідно до частини 1 статті 8 Закону у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Згідно із частиною 9 статті 8 Закону при пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. При усуненні недоліків шляхом заміни комплектуючого виробу або складової частини товару, на які встановлено гарантійні строки, гарантійний строк на новий комплектуючий виріб і складову частину обчислюється починаючи від дня видачі споживачеві товару після ремонту. Згідно із Переліком товарів, з яких утворюється обмінний фонд, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №172 до переліку товарів згідно з додатком № 2, з яких виробники разом з продавцями на договірній основі утворюють обмінний фонд для надання їх в тимчасове користування споживачам на час гарантійного ремонту куплених ними товарів, зокрема належать апарати телефонні, у тому числі мобільного зв'язку. В судовому засіданні встановлено, що строк гарантійного ремонту телефону Nokia 230 склав 16 днів, що на 02 (два) дні перевищує строк, встановлений Законом України «Про захист прав споживачів». Відтак, враховуючи вимоги абз. 3 п. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві відповідачем повинно бути виплачено неустойку в розмірі одного відсотка вартості товару. Як підтверджується матеріалами справи, вартість придбаного позивачем у відповідача телефону марки Nokia, модель - 230, становить 1599,00 грн. Відтак, сума неустойки за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) становить: 02 дні х 15,99 грн. = 31,98 грн. В ході розгляду справи відповідач позовні вимоги в цій частині визнав . Згідно приписів ч.ч.1,4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд зазначає, що визнання позову в частині позовних вимог в даній справі не суперечить закону чи порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси. Щодо позовних вимог в частині стягнення неустойки за затримку виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації), суд зазначає наступне. В ході розгляду справи встановлено, що на виконання вимоги позивача про надання йому на час гарантійного ремонту його телефону товару аналогічної марки, йому було запропоновано отримати в користування телефон з обмінного фонду, який станом на той час був наявний у відповідача, а саме Nokia 105. Від зазначеної пропозиції позивач відмовився, мотивуючи це тим, що вказаний телефон не відповідає його вимозі, а також моделі, артикулу, модифікації придбаного ним у відповідача телефону Nokia 230. Так, абз 2 ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що на письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України. Як зазначили сторони в судовому засіданні, на вимогу позивача про надання йому товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації), йому було запропоновано телефон марки Nokia, модель - 105. В той же час, у відповідача позивачем придбавався телефон марки Nokia, модель - 230. Так, відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» споживачеві, який звернувся із заявою про безоплатне усунення недоліків товару, на його вимогу надається (з доставкою) на час ремонту аналогічний товар (але без урахування моделі). Перелік таких товарів наведено в додатку N 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. N 172 ( 172-94-п ). За кожний день затримки виконання вимоги про надання в користування на час ремонту зазначеного у згаданому переліку товару та за кожний день затримки усунення недоліків понад чотирнадцятиденний або встановлений за домовленістю сторін строк споживачеві сплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості товару на час пред'явлення вимоги, а в разі зниження ціни - виходячи з вартості товару на час купівлі. Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу на те, що чинне законодавство України у спірних правовідносинах передбачає обов'язок, зокрема, відповідача, надати позивачу на його вимогу товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. При цьому, терміни «марка» та «модель», зокрема, в контексті характеристик мобільних телефонів, не є тотожними. Позивачу було запропоновано телефон марки Nokia, модель - 105, тоді коли він придбав у відповідача телефон марки Nokia, модель - 230. Відтак, позивачу було запропоновано для отримання мобільний телефон тієї ж марки, що і придбаний ним телефон, а саме марки Nokia, проте іншої моделі, що не суперечить вимогам законодавства про захист прав споживачів. Відтак, відмова позивача від отримання телефону марки Nokia, модель - 105 на час ремонту його телефону марки Nokia, модель - 230, не є обґрунтованою. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» якщо товар, про усунення недоліків якого заявлено вимогу, належить до групи товарів, що входять до передбаченого Кабінетом Міністрів України обмінного фонду, і споживач вимагає надання йому на час ремонту аналогічного товару, зазначена неустойка виплачується і за час ненадання такого товару і за час затримки ремонту. Враховуючи, що в ході розгляду справи позовні вимоги щодо стягнення неустойки за час затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації), не знайшли свого підтвердження, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про проведення перевірки Фізичної особи-підприємця [PERSON] (магазин «Фортуна») на предмет торгівлі сірими (несертифікованими ) телефонами, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, оскільки, відповідно до ст.2 Закону України "Про судоустрій" завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи. Як вбачається із позовної заяви позивач просив суд провести перевірку Фізичної особи-підприємця [PERSON] (магазин «Фортуна») на предмет торгівлі сірими (несертифікованими ) телефонами. Проте, суд не є органом який уповноважений здійснювати перевірки. Контроль стану дотримання суб'єктом господарювання вимог законодавства про захист прав споживачів шляхом проведення планових та позопланових перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, покладено на органи з питань захисту прав споживачів. Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження інших органів. Отже суд вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Таким чином, позовні вимоги в частині проведення перевірки Фізичної особи-підприємця [PERSON] (магазин «Фортуна») на предмет торгівлі сірими (несертифікованими ) телефонами, не підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Оскільки позивач у спірних правовідносинах є споживачем, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору. Частина 3 ст.88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судових витрат, а позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже позовна заява містить дві позовні вимоги за кожну потрібно сплатити судовий збір 640 грн. на загальну суму 1280,00 грн. Враховуючи те, що задоволено 2,5 відсотків позовних вимог (31.98 грн. від 1280,00 грн. складає 2.5 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 32 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1280,00 грн. х 2.5 % / 100%= 32.00 грн.).

Outcome: partial