Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Позовну заяву мотивує тим, що 05 березня 2005 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб виконкомом Городищенської сільської ради Менського району Чернігівської області, однак, подружнє життя між ними не склалось, починаючи з 13 травня 2005 року вони почали проживати окремо, в кінці травня 2005 року він повернувся на постійне місце проживання до міста Одеси, а [INFO] відповідач народила доньку [PERSON] . В подальшому відповідач звернулась до Менського районного суду Чернігівської області з позовами про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON] та аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, за результатами розгляду яких 02 грудня 2005 року Менським районним судом Чернігівської області ухвалено рішення про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання дружини, з якою проживає донька [PERSON] - [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 27 жовтня 2005 року і до досягнення дитиною трьох років, а також про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи з 27 жовтня 2005 року і до повноліття дитини. 15 січня 2008 року Менським районним судом Чернігівської області ухвалено рішення про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем. 07 лютого 2006 року державним виконавцем другої державної виконавчої служби у Суворовському районі м. Одеси відкрито виконавче провадження №В-2/442 з примусового виконання виконавчого листа 2-982 від 02 грудня 2005 року, виданого Менським районним судом Чернігівської області про стягнення з нього на користь відповідача у даній справі аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи з 27 жовтня 2005 року і до повноліття дитини. 04 лютого 2019 року в рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем було винесені постанови про встановлення стосовно нього тимчасового обмеження у праві полювання, у праві користування транспортними засобами, вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про арешт майна, а також про тимчасове обмеження у праві виїзду закордон. Однак, разом з тим, протягом 2019 року не зважаючи на наявність вищевказаних постанов він продовжував користуватись транспортним засобом, крім цього, виїжджав за кордон на заробітки. Позивач зазначає, що про народження доньки, про наявність судових рішень про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та відкритого виконавчого провадження, а також про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 159911,69 грн. дізнався випадково від свого адвоката лише у 2020 році. Маючи сумніви щодо його батьківства відносно доньки [PERSON] ним було зроблено експертизу ДНК, за результатами якої було підтверджено його батьківство стосовно дитини. В подальшому, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, ним було встановлено, що на виконання вищевказаного виконавчого листа виконавча служба тривалий час не могла його знайти, окрім цього, 13 лютого 2020 року він з`явився до виконавчої служби, повідомив про місце свого проживання та про свій майновий стан, надав інформацію про те, що офіційно не працює. Дізнавшись про те, що він є батьком дитини ним було сплачено 7000 гривень аліментів, він намагався домовитись з відповідачем щодо зміни заборгованості по аліментам, оскільки розмір заборгованості визначений державним виконавцем є для нього непосильним та таким, що виник у зв`язку з його необізнаністю про існування дитини та судового рішення про стягнення аліментів. Зазначає, що на даний час він має іншу сім`ю, яка складається з дружини та сина. Починаючи з 2005 року він має мінливий дохід, який пов`язаний з відсутністю постійного місця роботи, у 2015 року звільнений з роботи, його дружина працює бібліотекарем, коштів ледве вистачає лише на задоволення мінімальних потреб сім`ї та утримання їх спільної дитини. Посилаючись на те, що на даний час його матеріальне та сімейне становище змінилося, він був необізнаний про наявність доньки [PERSON] , ту обставину, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи про стягнення з нього аліментів та винесення з приводу цього судових рішень, про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів, позивач просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання неповнолітньої доньки, шляхом зміни способу їх стягнення з ј частини усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, до твердої грошової суми у розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини, до [INFO] та звільнити його від сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за період з 27 жовтня 2005 року по 30 січня 2020 року у розмірі 159911,69 гривень. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні на 10 вересня 2020 року, клопотання представника позивача [PERSON] про звільнення позивача від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви задоволено частково, [PERSON] відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Судовий розгляд справи, призначений на 10 вересня 2020 року, відкладено за клопотанням представника позивача на 30 вересня 2020 року. 30 вересня 2020 року судове засідання з розгляду вказаної цивільної справи у зв`язку із запровадженням у приміщенні суду карантинних заходів по запобіганню поширенню епідемії коронавірусу COVID-19 відкладено на 15 жовтня 2020 року. Від представника позивача [PERSON] до суду надходили клопотання про проведення судового засідання з розгляду вказаної цивільної справи у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи ЕаsyCon з його участю з використанням власних технічних засобів. Ухвалами Менського районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2020 року, від 15 вересня 2020 року та від 07 жовтня 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи ЕаsyCon з його участю з використанням власних технічних засобів задоволено. 18 вересня 2020 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої останній просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, про що надав суду відповідну заяву. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, підтримав уточнені позовні вимоги, посилаючись на те, що у зв`язку з тим, що позивач не працює, заборгованість за аліментами визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто для міста Одеси, а тому щомісячно нараховуються аліменти, які значно перевищують 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим і утворилась заборгованість у великому розмірі, а тому просить зменшити розмір аліментів з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстави для зменшення розміру аліментів зазначив ті, на які посилався в позовній заяві. Разом з тим, підставами для звільнення від заборгованості за аліментами зазначив те, що [PERSON] взагалі не був обізнаний про те, що він був одружений з відповідачкою, що вона була вагітна та народила дитину, а потім звернулась до суду з позовними заявами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, про існування судових рішень з даного приводу та наявність виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів він дізнався у 2020 році. Копію позову про розірвання шлюбу, який він долучив до матеріалів позовної заяви, він разом з довірителем отримали шляхом надіслання Менським районним судом Чернігівської області на його запит сканкопії матеріалів цивільної справи. В подальшому повідомив про те, що копію вказаної позовної заяви про розірвання шлюбу отримали його батьки, з якими він на той час не проживав, та не повідомили йому про це. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що шлюб з [PERSON] було зареєстровано виконкомом Городищенської сільської ради Менського району Чернігівської області за їх спільною заявою, на момент укладення шлюбу вона була вагітна, і про це знав її чоловік та їхні батьки, шлюб тривав недовго, ще до народження дитини вони припинили шлюбні стосунки з позивачем, після народження дитини вона особисто повідомляла відповідача про народження доньки, на що останній відповів, що не хоче знати ні її, ні дитину, також про народження онуки знали батьки відповідача. Позивач неодноразово їй телефонував та наполягав, щоб вона написала заяву про відкликання виконавчого листа. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Другий Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких письмових пояснень з приводу позовної заяви суду не надав. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 05 березня 2005 року, 05 березня 2005 року виконкомом Городищенської сільської ради Менського району Чернігівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після одруження подружжю присвоєно спільне прізвище « [PERSON] » (а.с.23). Сторони від спільного шлюбу мають дитину - доньку [PERSON] , що підтверджується копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 листопада 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Менського районного управління юстиції Чернігівської області, у якому батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2005 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дружини, з якою проживає донька [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 27 жовтня 2005 року і до досягнення дитиною трьох років (а.с.25). Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2005 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] - [INFO] в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи з 27 жовтня 2005 року і до повноліття дитини. Цього ж дня на виконання вказаного судового рішення Менським районним судом було видано виконавчий лист (арк.с.26) 15 січня 2008 року Менським районним судом Чернігівської області ухвалено заочне рішення, згідно з яким зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.28). За заявою стягувача [PERSON] державним виконавцем другої державної виконавчої служби у Суворовському районі м. Одеси Лабунським А.В. 07 лютого 2006 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № В-2/442 з примусового виконання виконавчого листа №2-982, виданого 02 грудня 2005 року Менським районним судом Чернігівської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини (а.с.30). Під час проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа державним виконавцем 03 травня 2010 року було здійснено виїзд за місцем проживання боржника [PERSON] та встановлено, що за місцем проживання останній відсутній, вдома нікого не було, виклик державного виконавця залишено у воротах будинку. 20 квітня 2012 року та 19 травня 2018 року виконавцем повторно здійснені виїзди за місцем проживання боржника [PERSON] за адресою [ADDRESS] , та встановлено, що боржник за вказаною адресою відсутній, двері ніхто не відчинив, залишено виклик до відділу виконавчої служби, про що складено акти державного виконавця від 03 травня 2010 року та від 20 квітня 2012 року відповідно (а.с.40-42). Враховуючи ту обставину, що з часу відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-982 від 02 грудня 2005 року у боржника [PERSON] утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком за період з 01 липня по 31 січня 2019 року складав 131862,69 гривень та задля забезпечення виконання виконавчого листа державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с.49-52). Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів станом на 30 січня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] складає 159911,69 грн (а.с.32). З акту державного виконавця від 13 лютого 2020 року вбачається, що боржник [PERSON] з`явився до другого Суворовського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області та надав відомості про місце свого проживання - [ADDRESS] та повідомив, що офіційно не працевлаштований (а.с.43). 13 та 20 лютого 2020 року боржником [PERSON] в погашення заборгованості зі сплати аліментів на користь [PERSON] було сплачено 7000 гривень, що підтверджується розпорядженням №3431425 (а.с.48). Згідно з результатами дослідження №26183 від 11 березня 2020 року вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] стосовно [PERSON] становить 99,99% (33). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] 10 червня 2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 95). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, зазначене лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені статтею 182 СК України. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Відповідно до положень частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває. Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом збільшений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, розмір призначених судом аліментів може бути зменшений або збільшений судом з урахуванням зміни матеріального або сімейного стану одного з батьків. При цьому спосіб стягнення аліментів раніше визначений судом може бути змінений лише за згодою одержувача аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 викладено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3 відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм, які стосуються обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05лютого 2014 року №6-143цс13. У заяві про уточнення позовних вимог, яка надійшла до суду 18 вересня 2020 року, представник позивача просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] відповідно до рішення Менського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2005 року з ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування даної заяви представник позивача у судовому засіданні зазначив про те, що у зв`язку з тим, що позивач не працює, заборгованість за аліментами визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто для міста Одеси, а тому щомісячно нараховуються аліменти, які значно перевищують 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим і утворилась заборгованість у великому розмірі. Так, статтею 195 СК України передбачені способи визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу). Відповідно до частини 2 статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно із ч. ч. 3,4, 8 статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилання представника позивача на те, що розмір аліментів, які нараховуються в такий спосіб щомісячно у рази перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений чинним законодавством, не заслуговують на увагу, оскільки законодавством України закріплено виключно гарантований державою рівень мінімального матеріального забезпечення громадянина України, у тому числі дитини до досягнення нею певного віку, тоді як при визначенні розміру аліментів враховуються ряд обставин, визначених статтею 182 СК України, при цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім, таким, що відповідає потребам дитини, спрямований на забезпечення її гармонійного розвитку. Також однією із підстав для зменшення розміру аліментів позивач зазначає скрутне матеріальне становище його сім`ї, відсутність у нього постійної роботи з 2015 року. В обґрунтування зазначених доводів позивач надав копію трудової книжки, з якої вбачається, що він у період з 2005 року по 2015 рік був офіційно працевлаштований, з 2015 року відомості про роботу відсутні; відповідно до наданих відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №3789 від 30 липня 2020 року, [PERSON] з 2005 року по 2015 рік отримував доходи у вигляді заробітної плати, починаючи з 3 кварталу 2016 року по 1 квартал 2020 року відомості про його доходи відсутні, разом з тим, містяться відомості про отримання [PERSON] у 4 кварталі 2018 року доходу за продаж (обмін) рухомого майна у розмірі 10 000 гривень (а.с.56-59); довідку про доходи, видану [PERSON] , дружині позивача, згідно з якою вона працює у Одеській державній академії будівництва та архітектури на посаді бібліотекаря, за період з січня по грудень 2019 року загальна сума її доходу становить 64336,56 грн (а.с.55). Проте, надаючи оцінку вказаним доказам, суд виходить з того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які передбачені статтею 182 СК України, та які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Водночас з цим, як вбачається з матеріалів справи, після ухвалення 02 грудня 2005 року Менським районним судом Чернігівської області рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , 25 вересня 2010 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , від цього шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] ( а.с.53, 54). Дані обставини свідчить про зміну сімейного стану позивача, як платника аліментів, що в свою чергу призвело і до зміни його матеріального стану, оскільки дитина проживає з ним та потребує належного матеріального утримання. За таких обставин, суд, дослідивши обставини справи, надаючи належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов висновку про доведеність належними та допустимими доказами зміни матеріального та сімейного становища платника аліментів і виходячи із засад якнайкращого забезпечення інтересів дітей, які мають рівне право на отримання належного утримання від батька, вважає за можливе зменшити розмір аліментів, стягуваних на утримання доньки [PERSON] до 1/6 частки від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати набрання рішенням законної сили, оскільки такий розмір є необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку усіх дітей, відповідає вимогам розумності і справедливості та забезпечує баланс інтересів батька та дітей. Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дитини, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини, а також загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності та моральності. Зазначені відповідачем обставини не можуть вказувати на його фінансову неспроможність брати участь в утриманні дитини у більшому розмірі, ніж мінімальний визначений законом. Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Як вбачається в обґрунтування наявності підстав для задоволення вимог для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, позивач посилається на те, що він до 2020 року не знав про існування шлюбу з відповідачем, не знав про існування дитини, про рішення суду, яким з нього стягуються аліменти на утримання дитини, та про відкриття виконавчого провадження за цим рішенням. З розрахунку по сплаті аліментів від 30 січня 2020 року, адресованого [PERSON] , як платнику аліментів, вбачається, що загальний розмір його заборгованості по сплаті аліментів станом на 30 січня 2020 року становить 159911,69 грн (а.с. 32). Межі здійснення цивільних прав визначені статтею 13 ЦК України. Згідно частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У зв`язку із указаним, самі по собі доводи позивача щодо не знання про наявність у нього дитини та судового рішення про стягнення з нього аліментів на її утримання не є тими істотними обставинами, з якими законодавець пов`язує можливість звільнення від заборгованості по аліментах. Крім того, доводи позивача та його представника не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, а спростовуються поясненнями відповідача у судовому засіданні та наявними матеріалами справи. Доводи представника позивача у судовому засіданні про те, що [PERSON] не знав про укладення шлюбу з відповідачем, спростовуються змістом позовної заяви, з якої вбачається, що 05 березня 2005 року між ним ( [PERSON] ) та відповідачкою було укладено шлюб, з 13 травня 2005 року вони проживають окремо, а в кінці травня 2005 року він повернувся на постійне місце проживання до міста Одеси. В обґрунтування своїх позовних вимог до позовної заяви позивачем додано копію позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яка була подана до Менського районного суду Чернігівської області 30 листопада 2007 року і у якій зазначено про наявність від шлюбу доньки [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні представник позивача зазначив, що копію цієї позовної заяви його довіритель отримав у 2020 році на його звернення до Менського районного суду Чернігівської області із заявою про надання сканкопій матеріалів цивільної справи про розірвання шлюбу. Однак, зазначене спростовується повідомленням керівника апарату Менського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2020 року про те, що ні [PERSON] , ані його представник [PERSON] з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи №2-37/2008 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та надання сканкопій документів не звертались, окрім цього, вказана справа знищена у 2015 році за закінченням строку зберігання, про що надано Акт №1 про вилучення та знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню від 20 лютого 2015 року (а.с.104-109). Після оголошення судом даного повідомлення, представник позивача у судовому засіданні зазначив про те, що копія позовної заяви про розірвання шлюбу була направлена на адресу проживання батьків [PERSON] , які не повідомили останньому про надходження такої заяви. Твердження позивача та його представника про те, що [PERSON] не було належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду судом справ про розірвання шлюбу та про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, спростовуються рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2008 року у справі за позовом [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу та матеріалами цивільної справи № 2-983 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, які були досліджені судом під час розгляду даної справи по суті. Так, з рішення Менського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2008 року у справі за позовом [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу та рішення Менського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2005 року у справі за позовом [PERSON] та [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини вбачається, що відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки не повідомив, клопотань про розгляд справи тільки з його участю до суду не надходило. Окрім того, в матеріалах цивільної справи № 2-983 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, наявні повідомлення про вручення поштових відправлень [PERSON] , які надсилалися йому за двома адресами, в тому числі і за зареєстрованим місцем його проживання з 13 липня 2004 року у с. Ясенове Перше Любашівського району Одеської області, які були ним отримані. Твердження представника позивача про те, що на час розгляду справи [PERSON] не проживав за місцем реєстрації, а там проживали його батьки, суд також не бере до уваги, оскільки відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України у редакції чинній на час розгляду вказаних цивільних справ, як і чинним Цивільним процесуальним кодексом України, передбачалося у разі відсутності особи, якій адресовано судову повістку, в місці проживання, вручення повістки під розписку будь-кому з повнолітніх членів сім`ї. Крім того, твердження позивача про те, що саме 08 травня 2020 року він дізнався про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини спростовуються розрахунком по сплаті аліментів від 30 січня 2020 року, який позивачем додано до позовної заяви, та було оскаржено до суду у березні 2020 року, аналізом ДНК на батьківство, зробленим 29 лютого 2020 року, розпорядженням №3431425 державного виконавця про надходження 13 та 20 лютого 2020 року грошових коштів у сумі 2000 грн та 5000 грн відповідно на сплату аліментів за виконавчим документом №2-982 від 02 грудня 2005 року. Також невірним є посилання на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 01 липня 2020 року, якою, на думку позивача, встановлено, що він про рішення Менського районного суду у цивільній справі №2-982/2005 про стягнення аліментів дізнався 08 травня 2020 року, оскільки, як вбачається із змісту даної ухвали, такі обставини судом не встановлювалися. За таких обставин, позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів щодо наявності підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Частиною 1 статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, на батьків покладається обов`язок утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення повноліття, при цьому, при визначенні розміру аліментів у першу чергу слід акцентувати увагу на захисті прав дитини, забезпеченні належних умов проживання та її гармонійному розвитку. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та про відмову в задоволенні позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з позивача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1599 грн. 12 коп.. Кеpуючись статтями 181, 182, 192, 197 Сімейного Кодексу України, статтями141, 263- 265, 274 ЦПК України, суд -

Outcome: partial