Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення суми вкладу та процентів з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором-заявою №4265/370-13 про банківський строковий вклад /депозит/ «Класік» на 370 днів в національній валюті від 18.03.2013р., відповідно до умов якого, позивач надав банку 20000гр. під 22,50% річних строком до 29.03.2015р., після чого, позивач уклав з банком ще договір-заяву №4817/370-13 про банківський строковий вклад /депозит/ «Стандарт» на 370 днів в національній валюті від 01.04.2013р., відповідно до умов якого, позивач надав банку 25000гр. під 22,50% річних строком до 12.04.2015р. 17.04.2015р. позивач звернувся до банка із заявою про повернення йому суми вкладів та процентів за двома договорами, після чого, банк листом від 27.04.2015р. повідомив позивача про те, що перерахував на його платіжну картку % по двом договорам: за договором від 18.03.2013р. 7873гр. та за договором від 01.04.2013р. в сумі 3875,86гр. При цьому, банк повідомив позивача про те, що 30.03.2015р. банківський вклад позивача за договором від 18.03.2013р. переведений на вклад від 01.04.2013р. і на 02.07.2015р. сума банківського вкладу позивача в банку складає 45000гр. Оскільки банк в добровільному порядку відмовляється повертати позивачу суму вкладу, позивач вимушений був звернутися з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача вищевказану суму вкладу 45000гр., суму інфляційних нарахувань за період часу з квітня по червень 2015р. 1350гр., 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання 363,29гр. та заборгованість по процентам, а також, покласти на відповідача судові витрати стягнути суму судового збору на користь держави. В судовому засіданні позивач підтвердив позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання представника відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомленої сторони без поважних причин. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст.169, 224 ЦПК України зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач вважає що його права, зазначені в Законі «Про захист прав споживачів» порушені банком, відповідачем по справі. Згідно з вимогами ст.10 та ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони в справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003р. № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. В судовому засіданні встановлено, що позивач уклав з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» два договори: договір-заяву №4265/370-13 про банківський строковий вклад /депозит/ «Класік» на 370 днів в національній валюті від 18.03.2013р., відповідно до умов якого, позивач надав банку 20000гр. під 22,50% річних строком до 29.03.2015р., та договір-заяву №4817/370-13 про банківський строковий вклад /депозит/ «Стандарт» на 370 днів в національній валюті від 01.04.2013р., відповідно до умов якого, позивач надав банку 25000гр. під 22,50% річних строком до 12.04.2015р. /а.с.5-6/. Як встановлено в судовому засіданні, по закінченню строку дії договорів, позивач звернувся до банка із заявою від 17.04.2015р. про повернення сум вкладів та процентів /а.с.8/. [PERSON] листом від 27.04.2015р. повідомив позивача про те, що перерахував на його платіжну картку % по двом договорам: за договором від 18.03.2013р. 7873гр. та за договором від 01.04.2013р. в сумі 3875,86гр. /а.с.22-23/. При цьому, банк повідомив позивача про те, що 30.03.2015р. банківський вклад позивача за договором від 18.03.2013р. переведений на вклад від 01.04.2013р. і на 02.07.2015р. сума банківського вкладу позивача за договором-заявою №4817/370-13 від 01.04.2013р. складає - 45000гр. /а.с.21/. Згідно із ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Таким чином, на відносини, повязані з виконанням умов укладеного між позивачем та відповідачем договору поширюються положення норм глав 71, 72 ЦК України, а також, положення Договору. Відповідно до вимог ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Цивільний кодекс України, як основний акт цивільного законодавства, передбачає право вкладника вимагати повернення внесеного ним депозиту у повному обсязі у будь-який момент. Цей же закон передбачає обовязок банку видати депозит на першу вимогу вкладника. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме, стягненню з відповідача суми вкладу позивача з нарахованими процентами за договором банківського вкладу. Позивач підтвердив в судовому засіданні, що отримав від банка в квітні 2015р. суми процентів за двома банківськими вкладами, однак, саму суму вкладу 45000гр. банк йому не повертає. Крім того, позивач наполягає на стягненні з банка суми інфляційних нарахувань за період часу з квітня по червень 2015р. 1350гр., 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання та заборгованість по процентам. Перевіривши розрахунки позивача, суд вважає, що заборгованість по процентам за договорами, зроблені неправомірно, оскільки розрахунок здійснений за двома договорами, а фактично з 15.04.2015р. у позивача залишився тільки один договір з банком - №4817/370-13 від 01.04.2013р. на суму 45000гр. Крім того, підлягають стягненню з банка на користь позивача: сума інфляційних нарахувань за три місяці, яка складає 1350гр. та 3% річних за прострочення виконання банком грошового зобовязання 363,29гр., а всього, з банка на користь позивача підлягає стягненню /45000гр. + 1350гр. + 363,29гр./ - 46713,29гр. Також, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню і сума судового збору, що становить - 467гр.

Outcome: partial