Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом станом на 14.06.2021 р. в розмірі 14066,11 грн., яка складається з: 9991,98 грн. - тіла кредиту; 2487,83 грн. - заборгованості за нарахованими процентами за кредитом; 10,00 грн. - комісії за РКО; 947,35 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 628,95 грн. - три проценти річних від суми заборгованості. Мотивує позов тим, що 31 жовтня 2012 року сторони уклали договір № 56/02-ДК-01290 про відкриття фізичній особі поточного рахунку для зарахування заробітної плати та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово - кредитною платіжною схемою. Відповідачу встановлено кредитну лінію в сумі 10 000,00 грн. зі сплатою 24% річних за користування кредитом. Відповідно до п. 7.5. Договору, відповідач зобов`язався щомісячно отримувати звіти (виписку) по рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним. Відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути та понесені судові витрати. Ухвалою від 16.07.2021 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу без участі їх представника, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надсилання рекомендованим листом судової повістки за адресою реєстрації відповідача, яка повернулася до суду без вручення з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За відомостями суду відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на яку йому надсилався конверт. Іншої адреси відповідач суду не повідомляв, заяв та клопотань по справі суду від нього не надходило. Відповідач не надав заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, не скористався правом надання відзиву на позовну заяву. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі№ 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження№ 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі№ 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України"). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з викладеним, враховуючи що позивач, не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і постановити заочне рішення, направивши за останнім відомим місцем реєстрації відповідача копію рішення суду для відома. У відповідності до ст. ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне. Встановлено, що 31.10.2012 року між АТ «Ощадбанк» в особі ТВБВ № 10004/01 філії - Донецьке обласне управління АТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір № 56/02-ДК-01290 про відкриття фізичній особі поточного рахунку для зарахування заробітної плати та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово - кредитною платіжною схемою. Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. Договору, Банк відкриває клієнту рахунок № [NUMBER] в гривні для обліку по ньому грошових коштів до запитання і операцій за платіжною карткою на умовах цього договору. Банк відкриває клієнту відновлювальну кредитну лінію за наступних умов: отримання клієнтом заробітної плати шляхом її зарахування на рахунок; за наявності Договору між банком та організацією про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством з використанням платіжних карток. Згідно п. 2.6. Договору, клієнт самостійно регулює ліміт витрат по рахунку, поповнюючи його готівкою чи безготівковим шляхом. Клієнт зобов`язався сплачувати банку грошові кошти. Сплата зазначених коштів відбувається шляхом дебетування Рахунку на підставі доручення клієнта згідно з п. 2.11 цього Договору. У разі відсутності коштів на Рахунку та наявності заборгованості за договором, зазначеної у звіті (виписці) по рахунку, клієнт зобов`язаний погасити заборгованість шляхом поповнення рахунку у безготівковому порядку чи шляхом внесення готівки до 25 числа місяця, наступного за звітним. Неотримання звіту (виписки) по рахунку не звільняє клієнта від виконання зобов`язань за цим Договором. (п. 6.1.2. Договору) Так, відповідно до п.п.7.1, 7.2.1, 7.2.2, 7.3 цього Договору, Банк відкриває клієнту кредитну лінію за заявою клієнта з лімітом кредиту 10 000 грн. Строк дії кредитної лініє встановлюється на строк дії БПК, в тому числі при випуску БПК на новий строк. Процентна ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 24,0 % річних. Проценти за перевищення витратного ліміту (овердрафту) в розмірі 35,0 % річних. Сплата нарахованих процентів за користування кредитом та процентів за перевищення витратного ліміту (овердрафту) здійснюється щомісячно 25 числа шляхом договірного списання коштів з рахунку клієнта в порядку, передбачено п. 2.11 та 6.1.2 цього Договору. Згідно п. 7.5 Договору, клієнт зобов`язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі: закінчення строку дії БПК та не продовження її на новий строк; звільнення з організації, з якою банком укладено Договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат, через поточні рахунки фізичних осіб з використанням кредитних карток; відмови клієнта від отримання заробітної плати ті інших виплат, передбачених чинним законодавством, шляхом їх зарахування на рахунок; розірвання договору, укладеного між Банком та Організацією, та ненадання Клієнтом забезпечення виконання зобов`язань, пов`язаних із користуванням відновлювальною кредитною лінією; відмови від пропозиції Банку, що пов`язана зі зміною процентної ставки за користування кредитом. У Додатку до Договору № 56/02-ДК-01290 від 31.10.2012 року (а.с.14 звор.) також визначено всі істотні умови Договору, в тому числі, умови відкриття карткового рахунку, умови обслуговування карток, плата за порушення умов договору по картрахунку. Відтак позивачем доведено, що між Банком та відповідачем було укладено Договір кредиту, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, зокрема, ознайомлений з розміром кредиту, відсотковою ставкою за процентами. Водночас суд встановив, що позивач виконав свої обов`язки за умовами Договору кредитування, надавши кредитні кошти відповідачу, а відповідач у свою чергу свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, у відповідача виникла заборгованість за кредитом станом на 14.06.2021 р. у розмірі 14066,11 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає - 9991,98 грн., заборгованість по процентам - 2487,83 грн. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотного у суду відсутні. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. В силу вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитом банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язаннні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (стаття 625 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На підставі наведеної норми, зважаючи на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування ним, позивачем нараховані та заявлені до стягнення інфляційні витрати від простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 947,35 грн. та 3% річних простроченої суми заборгованості у розмірі 628,95 грн., що підтверджується розрахунком. (а.с.4-9) Вирішуючи питання щодо стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, суд враховує роз`яснення, викладені у п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до яких за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Разом з тим, що стосується стягнення з відповідача 10,00 грн. - комісії, то суд вважає, що такі вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Отже, згідно з положеннями ЦК України комісія є договірною умовою. У Додатку до Договору № 56/02-ДК-01290 від 31.10.2012 року «Умови відкриття карткового рахунку та тарифи АТ «Ощадбанк» по обслуговуванню платіжних карток (дебетово-кредитна схема) (а.с.14 звор.), визначено всі істотні умови Договору, в тому числі, умови обслуговування карток, які є невід`ємною частиною самого Договору. Як вбачається, з зазначеного Додатку до Договору № 56/02-ДК-01290 від 31.10.2012 року п.1.5 плата за обслуговування кредитної лінії встановлено на рівні 0,00 грн., отже плата за комісію за РКО на користь банку відсутня. Тому, суд вважає дану вимогу позивача щодо стягнення комісії за РКО у розмірі 10,00 грн. необґрунтованою та недоведеною. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, відсутність відзиву з запереченнями проти позовних вимог, суд приходить до висновку, що відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 14056,11 грн., яка складається з: 9991,98 грн. - тіла кредиту; 2487,83 грн. - заборгованості за нарахованими процентами за кредитом; 947,35 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 628,95 грн. - три проценти річних від суми заборгованості. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача комісії за РКО у розмірі 10,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки їх не доведено належними та допустимими доказами, а тому відсутні правові підстави для їх стягнення. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2268,38 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial