Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 14.06.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить припинити право власності [PERSON] на ј частку у спільній часткові квартирі [ADDRESS] , з виплатою йому [PERSON] грошової компенсації вартості зазначеної частки квартири в сумі 180000,00 грн., взамін чого визнати ј частку, яка належала [PERSON] , власністю [PERSON] , а також визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною квартирою [ADDRESS] та зняти його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Ухвалою від 22.06.2018 року провадження у справі відкрито. 20.09.2018 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просить усунути [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] ; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши [PERSON] у особисте користування житлову кімнату [ADDRESS] площею 13,5 кв.м., [ADDRESS] з [ADDRESS] площею 14,1 кв.м., в загальному користуванні залишити коридор №1 площею 3,9 кв.м., коридор №7 площею 1,9 кв.м., кухню №4 площею 5,6 кв.м., ванну кімнату №5 площею 2,0 кв.м., туалет №6 площею 1,1 кв.м.; зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] , в тому числі видати [PERSON] дублікати ключів від вхідних дверей. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2018 року по справі призначено судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. 23.07.2019 року з ПП "Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С." повернуто матеріали справи з висновком експерта №04/2019 від 17.07.2019 року, в зв`язку з чим провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 28.10.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 25.02.2020 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про наміри застосувати п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, якою сторона позивача [PERSON] заявляє про намір створити обставини (не з`явлення до суду) для застосування судом п. 3 ч 1 ст. 257 ЦПК України - залишити без розгляду позов [PERSON] до [PERSON] про припинення права особи на частку у спільному майні. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] представник позивача будь-яких заяв не наддав. До судового засідання 25.02.2020 року учасники справи не з`явилися, повідомлялися належним чином. Представником відповідача [PERSON] до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що зустрічні позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Ухвалою суду від 25.02.2020 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про припинення права особи на частку у спільному майні, залишено без розгляду. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про можливість розгляду по суті позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні, вселення та встановленні порядку користування квартирою за відсутності сторін та їх представників. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло належить 1/4 частина квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Інші 3/4 частини квартири належать [PERSON] . Вказана 1/4 частина квартири є єдиним житлом, яким володіє [PERSON] та в якому до 2016 року він мешкав. В подальшому та на теперішній час [PERSON] не має можливості проживати у вказаній квартирі, оскільки відповідач [PERSON] передав її в оренду квартирантам, що створює перешкоди для [PERSON] в користуванні його власністю. Сторони не в змозі дійти домовленості у користуванні приміщеннями квартири, в зв`язку з чим наявні звернення до правоохоронних органів та до суду. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду позовні вимоги [PERSON] не визнав та зазначив, що позивач більше десяти років не проживає за спірною адресою, не бере участь в обслуговуванні квартири, останнім часом відносини між сторонами постійно погіршувались, систематично між сторонами виникали побутові конфлікти, в зв`язку з чим спільне користування квартирою є неможливим. Також відповідач [PERSON] зазначав, що частка [PERSON] у власності є незначною, в зв`язку з чим наявні підстави для припинення його права власності. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ З матеріалів справи вбачається, що власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] та власником 3/4 частин вказаної квартири є відповідач [PERSON] , про що суду надані відповідні свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про право власності та відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с.5-8,10-11,13/. Судом встановлено, що між сторонами склались напружені стосунки, зокрема матеріали справи містять заяви [PERSON] до Київського ВП в 2017 та 2018 роках та відповіді на вказані звернення, в яких зазначено, що згідно свідчень [PERSON] , його син проявляє агресію та здійснює моральний тиск, при цьому заявляє вимоги з правами на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу [PERSON] заперечує вказане батьком, і пояснює, що той сам вчиняє відносно нього неправомірні дії, а саме: вигнав з квартири після смерті бабусі [PERSON] , змінив замки на вхідних дверях, заселив в неї квартирантів, а також вимагає від нього певну суму грошей, яку останній в свою чергу не брав. За наслідками розгляду звернень було з`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні відносини на підставі виникнення конфліктних ситуацій на побутовому підґрунті, які необхідно вирішувати мирним шляхом або через суд в приватному порядку /а.с.24-30/. При цьому в заяві від 23.01.2018 року відповідач [PERSON] зазначає, що [PERSON] проявляє агресивне спілкування по відношенню до нього, здійснює «моральний тиск» з заявами вимоги усіх прав на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , в ніч з 07.01.2018 року на 08.01.2018 року [PERSON] в нетверезому стані вломився в зазначену квартиру з криками та погрозами виселити користувачів квартири, які користуються нею з дозволу [PERSON] , почав наводити безлад, щоб створити незручності користувачам квартири, при цьому телефонував [PERSON] з погрозами. В ході судового розгляду справи ухвалою суду від 20.12.2018 року по справі було призначено судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизи. Судом досліджено Висновок №04/2019 судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, складений 17.07.2019 року судовим експертом [PERSON] /а.с.191-210/. Відповідно до вказаного Висновку виходячи з проведеного обстеження, враховуючи конструктивне та об`ємно-планувальне рішення квартири [ADDRESS] , експерт прийшов до висновку про те, що не надається можливим з технічної точки зору визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] у відповідності до ідеальних часток співвласників або з незначним відступом від ідеальних часток співвласників, в зв`язку з тим, що: - співвласнику 1/4 частини належить незначна житлова площа в обстежуваній квартирі (а саме 6,9 кв.м.); - якщо в користування співвласника 1/4 частини виділити одне з житлових приміщень обстежуваної квартири (або кімнату [ADDRESS] , площею 13,5 кв.м., або кімнату [ADDRESS] , площею 14,1 кв.м.), то площа надана в користування даному співвласнику буде значно (більш ніж на 10%) перевищувати площу, яка належить йому відповідно до його ідеальної частки; - визначення можливості та надання рішень щодо виконання будівельних робіт з перепланування, призведе до невідповідності приміщень чинним вимогам нормативних документів. Висновком експертизи також було визначено розмір грошової компенсації за 1/4 частину спірної квартири, однак з урахуванням залишення без розгляду позовних вимог [PERSON] про припинення права [PERSON] на частку у спільному майні суд не досліджує вказаний доказ в цій частині. В ході судового розгляду справи судом допитано свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні 28.11.2019 року свідок [PERSON] пояснив, що від є дядьком відповідача [PERSON] та дідусем позивача [PERSON] . Свідок підтвердив, що [PERSON] тривалий час не проживає за спірною адресою та зазначив, що бабуся [PERSON] сказала, що [PERSON] зійшовся зі старшою жінкою, з якою і проживає. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні 20.12.2019 року, суду пояснила, що вона є тіткою [PERSON] , добре знає обидві сторони з дитинства, після смерті бабусі позивача [PERSON] свідок до спірної квартири не заходила, проте знає, що [PERSON] живе з жінкою [PERSON] , напевно в її квартирі. Свідок [PERSON] підтвердила наявність конфліктних відносин між сторонами по справі. Допитаний в судовому засіданні 28.01.2020 року свідок [PERSON] пояснив, що знає відповідача [PERSON] зі школи. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] в спірній квартирі не проживає приблизно 3-4 роки, стосовно наявності суперечок між сторонами по справі свідку нічого невідомо. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно зі статтею 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідності до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав, особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , між якими наявні конфліктні відносини з приводу користування спільним майном. Матеріалами справи та поясненнями свідків підтверджується факт того, що позивач [PERSON] тривалий час не проживає в спірній квартирі. Окрім того з власної заяви відповідача [PERSON] до Київського ВП вбачається, що [PERSON] зокрема 07.01.2018 року намагався вселитись в квартиру. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~\~цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. В ході судового розгляду справи доводи сторони позивача [PERSON] щодо створення відповідачем [PERSON] перешкод в користуванні власністю доведені матеріалами справи та не спростовані стороною відповідача. За таких обставин суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення позивача до вказаної квартири та видачі дублікатів ключів від вхідних дверей. Щодо вимог позивача [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, варіант якого наведений в його позовній заяві, суд враховує висновок судового експерта Скибінської Т.М. від 17.07.2019 року, яким заперечується можливість встановлення порядку користування квартирою з урахуванням належності позивачу 1/4 частини квартири, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] в цій частині. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial