Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 20.04.2006 року між нею та відповідачем [PERSON], було зареєстровано шлюб, у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції за актовим записом № 139. Поза шлюбом у них народилися донька – [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] та у шлюбі народився син – [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя між нею та відповідачем не склалося, через різні життєві погляди, на підставі яких між ними виникають сварки. У лютому 2014 року відповідач [PERSON] побив її і з того часу вони спільно не проживають. На даний момент неповнолітні діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] знаходяться на її утриманні та проживають разом з нею. Відповідач , жодної участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, ухиляється від їх утримання, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Взяті на себе зобов’язання відповідач не виконує, ухиляється від своїх батьківських обов’язків, не дбає про матеріальне забезпечення дітей. З посиланням на викладене просить суд шлюб між ними розірвати, неповнолітніх дітей залишити на її вихованні, стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п’ятсот гривень 00 копійок) на кожну дитину. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема пояснила суду, що основною причиною розірвання шлюбу є зловживання відповідачем алкогольними напоями, погрози в її адресу фізичною розправою, фізичне та моральне насильство в сім’ї. З лютого 2014 року вона з відповідачем спільно не проживають, а з жовтня 2013 року подружні стосунки не підтримують. Відповідач [PERSON] не надає допомогу на утримання дітей, більше одного року вона самостійно утримує дітей. Відповідач має ще одного сина від першого шлюбу, є працездатним, але ніде не працює. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд згідно ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 20.04.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції за актовим записом № 139, що стверджується свідоцтвом про одруження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, серії 1-ФМ № 015516 від 20.04.2006 року, приєднаним до матеріалів справи/а.с.4/ Від спільного проживання сторін народились діти – донька [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], що стверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей, копії яких приєднані до матеріалів справи /а.с. 6-7/. У даному шлюбі у сторін народився [PERSON], [INFO] ,що стверджується свідоцтвом про народження , копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с. 8/. Як встановлено судом, неповнолітні діти проживають разом з матір`ю [PERSON], що підтверджується довідкою ТзОВ «Підзамок» у м. Ужгороді № 647 від 18.02.2011 року /а.с.5/ Майновий спір між сторонами відсутній . Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Основною причиною припинення сімейних відносин є неможливість сумісного проживання , фізичне і моральне насильство у сім’ї та зловживання відповідачем алкогольними напоями. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім’я розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Обґрунтованими є і вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] свій обов'язок утримувати дітей, що передбачений ст.180 СК України, не виконує. Ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Згідно ст.184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2014 рік” затверджено на 2014 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 1286 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів судом враховано наявність обставин передбачених ст. 182 СК України, зокрема поясненнями позивача в судовому засіданні стверджено - відповідач не працює, проте є працездатним, має на утриманні ще одну дитину від першого шлюбу, інших осіб на утриманні не має , за станом здоров'я спроможний платити аліменти на утримання дітей. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Проте, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дітей не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. З урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п’ятсот гривень 00 копійок) на кожну дитину підлягають до часткового задоволення , оскільки стягнення аліментів в розмірі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину, може покласти відповідача в скрутне матеріальне становище. Таким чином, враховуючи матеріальне становище сторін, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п’ятсот гривень 00 копійок) на кожну дитину підлягають до часткового задоволення, а саме в розмірі по 500 ( п’ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial