Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 01.10.2013 року з відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №0861863002/Т/973832, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 100000,00 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% річних на термін до 30.09.2018 року. Відповідач зобовязався повертати суму кредиту щомісяця згідно встановленого графіку погашення. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 01 жовтня 2013 року між ПАТ «Актабанк» та відповідачем [PERSON] укладено Договір поруки №161863. Однак відповідачами не виконуються вищевказані умови кредитного договору та станом на 01.03.2016 року заборгованість відповідачів за Кредитним договором №0861863002/Т/973832 від 01.10.2013 року становить 68291,54 гривень. У звязку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 68291,54 гривень та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, в позовній заяві просив у разі неявки відповідачів до суду розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні 20.12.2016 року просив відкласти розгляд справи для підготовки до захисту прав відповідача. В подальшому в судові засідання не зявлявся, повідомлений про розгляд справи належним чином у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у звязку з чим вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.10.2013 року з відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №0861863002/Т/973832, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 100000,00 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% річних на термін до 30.09.2018 року. Відповідач зобовязався повертати суму кредиту щомісяця згідно встановленого графіку погашення. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 01 жовтня 2013 року між ПАТ «Актабанк» та відповідачем [PERSON] укладено Договір поруки №161863. Однак відповідачами не виконуються вищевказані умови кредитного договору. Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 01.03.2016 року заборгованість відповідачів за кредитним договором №0861863002/Т/973832 від 01.10.2013 року становить 68291,54 гривень, що складається із: -строкової заборгованості по кредиту 53339,96 гривень; -простроченої заборгованості по кредиту 4999,85 гривень; -строкової заборгованості по відсоткам 0,25 гривень; -простроченої заборгованості за відсотками 1,48 гривень; -строкової комісії за обслуговування кредиту 2400,00 гривень; -простроченої комісії за обслуговування кредиту 7200,00 гривень; -штрафу по кредиту 350,00 гривень. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення зобов'язань щодо повернення чергової частини кредиту є право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. ст. 610, 554 ЦК України боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Разом з цим, за положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо окреме положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року №1746цс16. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача строкової комісії за обслуговування кредиту в сумі 2400,00 гривень та простроченої комісії за обслуговування кредиту в сумі 7200,00 гривень. З урахуванням цього, заявлені позовні вимоги ПАТ "Актабанк" підлягають задоволенню частково в загальній сумі 58691,54 гривень. Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006р. (Заява N 33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Крім цього статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оскільки позивач виконав зобовязання належним чином відповідно до умов кредитного договору, а відповідач порушив взяті на себе договором зобовязання та не повернув кредит, порушене право позивача на отримання належної йому суми позики, процентів за користування позикою та неустойки (штрафу) - за порушення зобов'язання, встановленого договором, підлягає судовому захисту. З урахуванням вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в сумі 58691,54 гривень, що складає 85,94% від заявленої позивачем суми заборгованості, що становить 68291,54 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню пропорційно судовий збір у сумі 1184,25 гривень, а саме по 592,13 гривень з кожного, що відповідає 85,94% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду 1378,00 гривень.

Outcome: partial