Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивачі в березні 2012 року звернулись до суду з позовом в якому просили визнати розпорядження органу приватизації Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації про передачу у приватну власність квартири [ADDRESS] [PERSON] незаконним та скасувати його; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житла на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS], видане на підставі розпорядження органу приватизації; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної вище квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 30 грудня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за [PERSON], проведену на підставі свідоцтва про право власності на житло та за [PERSON], проведену на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2011 року. В подальшому , позивачами було збільшено позовні вимоги про що подано відповідну заяву в якій крім заявлених вище вимог, позивачі просять вселити їх в квартири [ADDRESS] та виселити [PERSON] з даної квартири. В обґрунтування позову позивачі вказали на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25.07.2008 року за позовом [PERSON], який є колишнім чоловіком [PERSON] та батько [PERSON] їх було визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], яка відносилась до державного житлового фонду. 12.05.2011 року Апеляційним судом м.Києва згідно з ухвалою скасовано рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 25.07.2008 року та закрито провадження у зв`язку зі смертю [INFO] позивача [PERSON] та порушенням норм процесуального права. Позивачі зазначають, що після отримання ухвали Апеляційного суду м. Києва вони намагались відновити реєстрацію в квартирі, проте їм було відмовлено з підстав надання ії [PERSON] на підставі ордеру. В подальшому, відповідно до рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 26.01.2012 року , залишеним в силі згідно з Ухвалою Апеляційного суду м.Києва був задоволений позов відповідачів до [PERSON] та визнано недійсним ордер на жиле приміщення серії Б № 18375 від 16.03.2011 року , виданим Солом`янською райдержадміністрацією м. Києва на ім`я [PERSON] та виселено [PERSON] із спірного жилого приміщення. Позивачі зазначають, що під час розгляду даної справи їм стало відомо про приватизацію [PERSON] даної квартири та продажу ії відповідачу [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу від 30.12.2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Враховуючи те, що ордер на спірне жиле приміщення виданий [PERSON] визнаний недійсним, а приватизація є похідною від ордеру на підставі якого [PERSON] здійснив приватизацію, позивачі оспорюють розпорядження Солом`янської райдержадміністрації м. Києва про приватизацію квартири та свідоцтво на право власності на квартиру на ім`я [PERSON], а також договір купівлі-продажу квартири. Також позивачі просять виселити [PERSON] із займаного приміщення та вселити їх до даного жилого приміщення з метою відновлення їх житлових прав. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоволення. Відповідач [PERSON] та ії представники в ході розгляду справи позовні вимоги не визнали, пославшись на те , що [PERSON] є добросовісним набувачем квартири . Вказали на те, що позивачі не мають ніякого відношення до спірної квартири, оскільки [PERSON] була зареєстрована до 22.06.2010 року [ADDRESS], а [PERSON] зареєстрована з 01.12.09 р. по 31.05.2011 року [ADDRESS], зберігаючи таким чином за собою право на користування іншим житловим приміщенням. Крім того, [PERSON] приватизувала житлом за місцем своєї реєстрації. Таким чином, позивачі приховали вказані факти від суду при апеляційному оскарженні влітку 2011 року, що призвело до ухвалення на їх думку неправильних рішень. Представники відповідача [PERSON] послались на те, що припинивши членство в сім`ї [PERSON] вони втратили право на користування спірним жилим приміщенням за його життя, добровільно припинивши проживати в цій квартирі з 1993 року. При цьому відповідачем [PERSON] було заявлено вимоги про визнання себе добросовісним набувачем спірного житла , оскільки придбаваючи вказану квартиру, нею було встановлено особу продавця, правовстановлюючі документи на квартиру, а також документи про відсутність в квартирі зареєстрованих осіб. [PERSON] вказала, що [PERSON] особисто одержав він неї кошти по укладеного договору за продаж квартири. 16.01.2012 року вона зареєструвала право власності на вказану квартиру в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та 19.01.2012 року зареєструвала своє місце проживання в квартирі. Відповідач послалась , що їй не було відомо про наявність спору щодо придбаної квартири та про проживання позивачів у квартирі, оскільки перед покупкою квартири нею було опитано мешканців квартири, які повідомили ,що ркрім [PERSON] будь-які інші особи у квартирі не мешкали, тому вона була впевнена у придбанні даної квартири. Про наявність спору , як стверджує [PERSON] їй стало відомо в середині лютого 2012 року від [PERSON] Відповідно до Ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2012 року зустрічні позовні вимоги [PERSON] об`єднано в одне провадження разом з первісними позовними вимогами. Позивачі та їх представник в судовому засіданні проти зустрічного позову заперечували, пославшись на його необґрунтованість. Представники відповідача Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації проти первісного позову заперечували, пославшись на те, що до Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації надійшло повідомлення № 30 від 07.12.2010 року про звільнення спірної квартири , оскільки квартира знаходилась у державному житловому фонді, а наймач [PERSON] помер. В подальшому 16.03.2011 року [PERSON] було видано ордер на жиле приміщення в спірній квартирі на підставі розпорядження Солом`янської райдержадміністрації м.Києва від 10.03.2011 року № 124, з 24.05.2011 року по 20.03.2012 року [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі та згідно з розпорядженням органу приватизації Солом`янської райдержадміністрації м. Києва від 03.08.2011 року № 44686 спірна квартира була передана [PERSON] у власність за заявою останнього та на його підставі було видано 03.08.2011 року свідоцтво про право власності на житло. Представник відповідача Солом`янської райдержадміністрації м.Києва вважає, що при прийнятті розпорядження про приватизацію житла [PERSON] будь-яких порушень закону допущено не було, заборона на вчинення будь-яких дій по зазначеній квартирі або арешт на неї судом не був накладений, а тому підстави для відмови у приватизації квартири були відсутні. Представник відповідача вважаючи [PERSON] добросовісним набувачем квартири, просила у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Відповідач [PERSON], в судове засідання протягом усього розгляду справи не з`явився, будучи повідомлений судом належним чином про місце, день та час судового розгляду, про причини неявки суд не повідомляв. Згідно з ч.5 ст.174 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх проживання чи іншою особо, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статуту підприємців за адресою їх проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Статтею 77 ЦПК України передбачений обов`язок сторони та інших осіб, які беруть участь у справі повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, місцезнаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Матеріали справи свідчать, що всі судові виклики направлені на відому адресу [PERSON] повертались до суду як не вручені та за закінченням строку зберігання. Отже, враховуючи, що суду не було повідомлено іншу адресу місця проживання відповідача [PERSON], та судом в свою чергу вжито усіх дій щодо належного повідомлення відповідача, судом ухвалено про розгляд справи у його відсутність. Третя особа- приватний нотаріус Київського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направивши письмові пояснення щодо позову у яких послалась на те, що оспорений позивачам договір купівлі-продажу нею був посвідчений 30.12.2011 року відповідно до вимог чинного законодавства, а саме Закону України « Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року; було перевірено відсутність заборони на відчуження квартири, відсутність податкових застав та взято відповідні витяги з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30.12.2011 року , витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави. Отримавши стверджувальні відповіді від кожної сторони за договором про те, що вони ознайомились усім текстом договору та відсутності судових спорів, відсутності прав у третіх осіб та не порушення прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі малолітніх або неповнолітніх осіб, нею було запропоновано сторонам підписати вказаний договір. При цьому вказала у письмових поясненнях про те, що якщо [PERSON] і знав про наявність спору , то про такі обставини їй не повідомляв. Третьою особою Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності направлено до суду лист в якому бюро просить проводити судовий розгляд у відсутність їх представника. Вислухавши пояснення позивачів та їх представників, відповідача [PERSON] та їх представників, представників відповідача Солом»янської райдержадміністрації м. Києва, дослідивши матеріали справи, суд виходить із наступного. Квартира [ADDRESS] належала до державного житлового фонду , а вказаний будинок знаходиться на балансі Комунального підприємства « Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації. Наймачем вказаного жилого приміщення був [PERSON], разом з яким зареєстровані у вказаному жилому приміщенні були позивачі по дані справі - [PERSON] колишня його дружина та донька [PERSON]. Відповідно до заочного рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 25 липня 2008 року за позовом [PERSON] [PERSON] та [PERSON] було визнано такими , що втратили право користування в квартирі [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення позивачів [PERSON] та [PERSON] було знято з реєстраційного обліку по вказаному жилому приміщенні. [INFO] [PERSON] помер. В подальшому за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 25 липня 2008 року згідно з яким позивачів знято з реєстраційного обліку, відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 12 травня 2011 року вказане рішення суду скасоване, а провадження у справі закрито у зв»язку з відсутністю правонаступників позивача. Таким чином, враховуючи те, що рішення суду , як підстава для зняття з реєстрації позивачів, скасована, вони не є такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та на них поширюються усі права та обов`язки наймачів жилого приміщення, що визначені у ст.ст.61-64 ЖК України. Проте, 10.03.2011 року Солом`янською районною у місті Києві державною адміністрацією було прийнято розпорядження № 124 від 10.03.2011 року та вказане спірне жиле приміщення надано [PERSON] на підставі якого 16.03.2011 року виданий ордер на вселення серії Б № 018375. В подальшому, за позовом [PERSON] , [PERSON] згідно з рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 26 січня 2012 року вказане вище розпорядження Солом`янської райдержадміністрації м. Києва та ордер визнані недійсними та [PERSON] виселено із займаного жилого приміщення. Згідно з ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2012 року зазначене рішення залишено без змін. Встановлено, що на підставі поданої [PERSON] 13.07.2011 року заяви Органом приватизації державного житла Солом`янської райдержадміністрації ,03.08.2011 року, тобто вже після скасування Апеляційним судом м. Києва рішення Солом`янського суду м.Києва про визнання позивачів втратившими право користування в спірному приміщенні, було прийнято розпорядження про передачу у приватну власність [PERSON] даного жилого приміщення та 03.08.2011 року видане свідоцтво про право власності , серії АЕС № 493010 року на ім`я останнього на вказану квартиру. На підставі вказаного свідоцтва, під час перебування у провадженні суду справи про оспорювання позивачами розпорядження про надання житлової площі [PERSON] та ордеру на жиле приміщення, [PERSON] 30 грудня 2011 року було відчужено спірну квартиру [PERSON] про що укладений договір купівлі-продажу , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер4652. При цьому, будучи обізнаний щодо позову проти нього та Солом`янської райдержадміністрації м. Києва про визнання розпорядження про надання йому житла та ордеру недійсними, виселення його із спірної квартири, останній при укладенні договору купівлі-продажу квартири ствердив про відсутність судового спору щодо неї та прав третіх осіб на квартиру, як то вказано у пункті 6 Договору. Позивачі, вважаючи свої житлові права порушеними , просять визнати недійсним приватизацію житла на ім`я [PERSON] та договір купівлі-продажу недійсним. Суд вважає, що такі позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст.8 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку). Передача квартир (будинків), кімнат у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), кімнат у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Відповідно до Положення про порядок передачі квартир ( будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України від 29.01.2010 року № 109/17404 передача квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитках, кімнату в комунальній квартирі, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2. Громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;довідка про склад сім'ї та займані приміщення;копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку);документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації;заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Таким чином, виходячи із вимог нормативно-правового акту , який регулює порядок передачі житлових приміщень у власність громадян, обов`язковою умовою для приватизації квартири є наявність ордеру на житлове приміщення. Відповідно до частини 3 статті 61 України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, з урахуванням того, що відповідно до рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 26.01.2012 року було встановлено недійсність надання спірного жилого приміщення [PERSON], передача квартири у приватну власність [PERSON] також підлягає визнанню недійсною , оскільки дії райдержадміністрації по приватизації житла є похідними та визнання недійсним ордеру ставить в залежність подальші дії пов`язані з приватизацією житла. Відповідно до ст.202, 203 ЦК України право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином підлягає визнанню недійсним свідоцтво про право власності на житло та договір купівлі-продажу квартири, оскільки судом встановлено неправомірність набуття [PERSON] спірної квартири та недійсність правовстановлюючих документів на підставі яких він здійснив відчуження вказаної квартири. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Тому при незаконному позбавленні права користування жилим приміщенням та обставина, що особа, яка купила це приміщення, є добросовісним набувачем, не може бути підставою для відмови у відновленні порушеного права. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідачки [PERSON] про те, що позивачі не мають права користування у спірному жилому приміщенні, так як були зареєстровані в інших жилих приміщеннях та зберігали там право користування ними, а також брали участь у приватизації за іншою адресою, оскільки з урахуванням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2011 року вони не є такими, що втратили право користування , а надання судом оцінки , що їх такого права в даному спорі, суперечило б ухвалі Апеляційного суду м.Києва, зважаючи також і на те, що власником державного житлового фонду на час приватизації вимоги про визнання позивачів втратившими право заявлені не були. З урахуванням наведеного, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Виходячи із наведеного,в силу ст.9 ЖК України, позивачі підлягають вселенню в спірне жиле приміщення, а відповідач [PERSON] виселенню у зв`язку з визнанням недійсним набуття нею права власності на квартиру та зважаючи на те, що право користування є похідним від права власності. Щодо позовних вимог про скасування проведеної державної реєстрації за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності , видане органом приватизації та за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, то суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду є відповідною правовою підставою для скасування державної реєстрації та окремого застереження не потребує. Щодо зустрічних позовних вимог про визнання [PERSON] добросовісним набувачем, то суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки статтею 16 ЦК не передбачено такого способу захисту як визнання добросовісним набувачем, а тому зазначена вимога не підлягає задоволенню. ( Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ) від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13 В порядку розподілу судових витрат згідно з ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. в рівних частинах. На підставі наведеного,

Outcome: partial