Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом вказавши, що 08 вересня 2017 року між ним як споживачем та [PERSON] як виконавцем, було укладено договір купівлі-продажу меблевої кухні. 08 вересня 2017 року, на виконання досягнутої домовленості, позивачем було передано [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 500 грн., останній зобовязався виготовити та встановити кухонні меблі. 18 жовтня 2017 року сторонами додатково узгоджено, що останнім днем виконання зобовязань продавцем (виконавцем) щодо виготовлення та встановлення кухонної меблі на користь покупця є 01 листопада 2017 року, у разі порушення якого продавець зобовязаний буде повернути отримані грошові кошти в повному обсязі. Однак станом на теперішній час, відповідач умови договору не виконав, кухонні меблі не виготовлені та не передані позивачу у придатному для використання вигляді. Причини порушення зобовязань позивачу не повідомлено, відповідач на його звернення не реагує. Бездіяльністю відповідача йому було заподіяно моральної шкоди, яка полягає в його моральних стражданнях у звязку з порушенням його прав споживача. Вказані обставини створили для нього та членів його родини стресову ситуацію та додаткове психічне навантаження. Просить суд стягнути з відповідача на його користь сплачену грошову суму в розмірі 10 500,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. 16 лютого 2018 року, позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд збільшити розмір позовних вимог та уточнити позовні вимоги, для повного та всебічного захисту своїх прав заявив вимогу про стягнення з відповідача пені за порушення ним зобовязання. Зобовязання відповідача [PERSON] є простроченими з 01 листопада 2017 року, отже станом на 12 лютого 2018 року розмір нарахованої пені складає 857,84 гривень. Також, з метою належного захисту своїх порушений прав та майнових інтересів позивач звертався за правничою допомогою до адвоката, з яким було укладено відповідний договір від 06 листопада 2017 року, просить витрати на правову допомогу у сумі 2000,00 грн., покласти на відповідача. Враховуючи викладене, позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 14 357,84 грн., з яких 10 500,00 грн. основна заборгованість; 1000,00 грн. моральна шкода; 857,84 грн. пеня; 2000,00 грн. понесені документально підтверджені судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відзиву не надав. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом, 08 вересня 2017 року між позивачем як споживачем та [PERSON] як виконавцем, було укладено договір купівлі-продажу меблевої кухні. Останнім днем виконання зобовязань продавцем (виконавцем) щодо виготовлення та встановлення кухонної меблі на користь покупця є 01 листопада 2017 року. На виконання договору позивачем було сплачено грошову суму в розмірі 10500,00 грн., що підтверджується розпискою від 08 вересня 2017 року наданою позивачу від відповідача. В строки, зазначені в розписці від 18 жовтня 2017 року, наданої відповідачем позивачеві, відповідач зобов'язувався встановити кухонні меблі до 01 листопада 2017 року, а в разі невиконання зобовязань, зобов'язується повернути грошові кошті в розмірі 10 500,00 грн. Однак в зазначені строки відповідач належним чином погоджені умови та зобов'язання не виконав. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За правилами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту. Отже, позивач має право звернутись до суду із даним позовом для захисту порушеного права, тому зважаючи на викладені обставини суд вважає, що відповідачем порушені істотні умови договору щодо термінів поставки та передачі у власність позивача меблевої кухні, а тому заявлені вимоги про стягнення коштів, сплачених на виконання досягнутої домовленості яка підтверджується розписками від 08.09.2017 р. та 18.10.2017 р. є обґрунтованими. Належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву до суду та доказів на його підтвердження, не надав, тому враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ст.22 «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Зазначена правова норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної (немайнової) шкоди, причинного зв'язку та вина завдавача. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, як мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Виходячи з положень ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ про захист право споживачів», при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст. 24 Закону моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Зокрема, під\~ моральною\~ шкодою\~ слід\~ розуміти\~\~ втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару\~ (робіт,\~ послуг),\~ суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Якщо вимоги про відшкодування моральної шкоди не вирішувались разом з вимогами про застосування інших заходів захисту прав споживача, пред'явлення їх у подальшому окремо не суперечить правилам ст. 24 Закону. Як роз'яснено у\~ п. 3 та п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що шкода без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди, яка оцінена позивачем в розмірі 1000,00 грн., оскільки позивачем не доведено, в чому саме виразилося заподіяння йому відповідачем [PERSON] моральної шкоди, доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди ним не надано та в матеріалах справи вони відсутні. Також, згідно із п. 2 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого судового засідання до початку першого судового засідання якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. 16 лютого 2018 року позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме заявив вимоги про стягнення з відповідача пені за порушення боржником зобовязання Згідно до ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобовязання. Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Стаття 551 ЦК України визначає, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Зобовязання відповідача [PERSON] є простроченими з 01.11.2017 року. Розрахунок розміру пені за період з 01.11.2017 по 12.02.2018 року: сума боргу 10 500,00, період прострочення 01.11.201714.12.2017, кількість прострочених днів 44, розмір облікової ставки НБУ 13.5000%, розмір подвійної облікової ставки НБУ у день 0.074%, сума пені за період прострочи 341,75 грн., сума боргу 10 500,00, період прострочення 15.12.201725.01.2018, кількість прострочених днів 42, розмір облікової ставки НБУ 14.5000%, розмір подвійної облікової ставки НБУ у день 0.079%, сума пені за період прострочки 350,38 грн., сума боргу 10 500,00, період прострочення 26.01.201812.02.2018, кількість прострочених днів 18, розмір облікової ставки НБУ 16.0000%, розмір подвійної облікової ставки НБУ у день 0.088%, сума пені за період прострочи 165,70 грн. Таким чином загальна сума заборгованості за нарахованою пенею складає 857,84 грн. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Згідно ст. 133, 141 ЦПК України, оскільки суд задовольнив позов, тому з відповідача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати позивача на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., а також судовий збір на користь держави у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial