Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 08 січня 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, стягнення пені. Посилалася на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Зазначала, що рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів заробітку. Вказувала, що відповідач в добровільному порядку аліменти не сплачує, станом на 01.12.2011 року заборгованість по аліментам складала 14676,20 грн., а станом на 09.09.2013 року - складає 29679,20 грн. В поданій до суду позовній заяві просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по аліментах в розмірі 29679,20 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 4571,41 грн. 11 березня 2014 року до суду від позивача надійшла заява, в якій остання уточнила свої позовні вимоги та просила суд стягнути заборгованість по аліментах в розмірі 25097,95 грн. та 2829,40 грн. пені. В судове засідання для участі в розгляді справи позивач [PERSON] не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, подавала заяви з проханням розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував наявність у нього заборгованості по аліментам в розмірі 25097,95 грн., розрахованої згідно з довідкою державного виконавця від 11 лютого 2014 року та повідомляв про свої наміри за наявності коштів сплачувати заборгованість. З вимогами про стягнення суми пені не погоджувався, посилаючись на виникнення заборгованості з поважних причин, оскільки не працює, хворіє, має скрутне матеріальне становище. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновків про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір'ю, а відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року стягнуто з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку на утримання сина [PERSON], [INFO], на користь позивача [PERSON] Як встановлено судом, судове рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача знаходиться на примусовому виконанні в Октябрському відділі державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції. Згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського міського управління юстиції від 11 лютого 2014 року загальна заборгованість по аліментам станом на 17 липня 2013 року складає 25097,95 грн. та не сплачена відповідачем станом на час вирішення справи судом. Розмір заборгованості по аліментам повністю визнається та не оспорюється сторонами по справі. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення заборгованості по аліментам суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів закон покладає на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Правові засади діяльності державної виконавчої служби визначені Законом України „Про державну виконавчу службу". Умови та порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, передбачає Закон України „Про виконавче провадження". Згідно зі ст. 194 СК України, на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, передбачено стягнення аліментів за минулий час за роки, що передували пред'явленню виконавчого листа на виконання, а також у випадку розшуку платника аліментів, чи у зв'язку з його перебуванням за кордоном. Дослідженими судом матеріалами встановлено, що позивач своєчасно пред'явила виконавчий лист до виконання, заходи з примусового виконання рішення суду вживаються державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського міського управління юстиції. Частиною 3 ст. 194 СК України також передбачено стягнення заборгованості по аліментам, які стягуються відповідно до ст. 187 СК України. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] має заборгованість по аліментам саме у зв'язку з неналежним виконанням судового рішення, а не у зв'язку з наявністю його заяви про відрахування аліментів, як то передбачає ст. 187 СК України. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що обов'язок відповідача [PERSON] щодо сплати заборгованості по аліментам на користь позивача [PERSON] на утримання сина [PERSON] встановлений рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року, примусове виконання такого рішення покладено на органи Державної виконавчої служби України, в обов'язки яких і входить вжиття заходів для своєчасного та повного його виконання. Тому суд приходить до висновку, що будь-які правові підстави для повторного стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] в розмірі 25097,95 грн. в суду відсутні. Позовні вимоги [PERSON] в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню. При цьому відмова в задоволенні судом позовних вимог [PERSON] про стягнення суми заборгованості по аліментам жодним чином не знімає з відповідача [PERSON] обов'язку по сплаті такої суми боргу, а державного виконавця відповідного відділу ДВС обов'язку вжиття заходів примусового конання рішення суду в порядку та на умовах, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд повинен встановити крім факту заборгованості за аліментами, ще й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні. Відповідно до ст. 10, 11, 31 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідженими в справі доказами встановлено, що відповідач [PERSON] від належного виконання судового рішення щодо стягнення з нього аліментів ухиляється, лише періодично та частково сплачує аліменти на виконання судового рішення. Наявність заборгованості по аліментам не заперечувалося відповідачем в судовому засіданні. Обставини, які б давали підстави вважати, що аліменти не сплачуються з поважних причин, дослідженими в справі доказами, не встановлені. Тому суд приходить до висновку про наявність вини [PERSON] в наявності заборгованості по аліментам. Згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. За нормами закону сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Тому неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюється за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості виходячи зі всієї суми. Позивач [PERSON], звертаючись до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) у зв'язку з наявністю заборгованість по аліментам, надала до суду розрахунок суми неустойки. Надаючи до суду розмір заборгованості пені та заявляючи вимоги про стягнення пені в розмірі 2829,40 грн., позивач вірно здійснює розрахунок пені від суми несплачених аліментів не на загальну суму заборгованості, а виходячи з суми чергового несплаченого місячного платежу, але при цьому нарахування пені обмежує тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а не за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості. Тому наданий позивачем розрахунок пені є значно заниженим. Разом з тим, за нормами ст. 11 ЦПК України суд із урахуванням принципу диспозитивності, розглядає справи в межах заявлених позовних вимог. За таких обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, враховуючи норми ст. ст. 195, 196 Сімейного кодексу України щодо можливості зменшення розміру неустойки судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, суд вважає за доцільне задовольнити в повному обсязі вимоги [PERSON] про стягнення розміру неустойки та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 2829,40 грн. пені за прострочення сплати аліментів. Також з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial