Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей: донька [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які продовжують навчання, у твердій грошовій сумі по 2007 грн. щомісяця на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання 30.06.2020 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що за період перебування у шлюбі з відповідачем у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Берегівського районного суду від 28.10.2019 року шлюб між ними розірвано, повнолітні діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Зазначила, що донька [PERSON] , [INFO] з 2018 року навчається в «Закарпатському угорському інституті ім.. Ференца Ракоці ІІ» та зараз перебуває на 2 курсі денної форми навчання, а син [PERSON] , [INFO] , з 11.09.2018 року вступив до «Берегівської гімназії, Професійно-технічне училище та Професійне училище». Оскільки, відповідач ухиляється від свого обов`язку по утриманню дітей та не приймає участі у їх утриманні, тому в зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду. Домовленості про добровільну сплату аліментів між ними досягнуто не було. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 03.12.2019 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 24.12.2019 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що він не згідний щодо стягнення з нього аліментів на користь доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки остання 02.08.2019 року вийшла заміж, утворила власну сім`ю, проживає окремо від позивача та веде окреме господарство, в зв`язку з чим позивачка не несе витрати по утриманню доньки, а тому вимоги в цій частині вважає безпідставними. В частині стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Приписами ст. ст.12,81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. ст.180,181 Сімейного Кодексу України, якими передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що рішенням Берегівського районного суду від 28.10.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9-10). Після розірвання шлюбу сторони спільного господарства не ведуть. Як вбачається з довідки №788 від 02.09.2019 року [PERSON] , [INFO] з 2018 року навчається в «Закарпатському угорському інституті ім.. Ференца Ракоці ІІ» та зараз перебуває на 2 курсі денної форми навчання, а син [PERSON] , [INFO] , з 11.09.2018 року вступив до «Берегівської гімназії, Професійно-технічне училище та Професійне училище», що підтверджено також довідкою №200489 (а.с. 11-12). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітня дитина продовжує навчання і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати її до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Метою законодавчого закріплення права одного з батьків, з ким проживає дитина на отримання аліментів у твердій грошовій сумі є перш за все захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд враховує, що відповідач [PERSON] , не має на утриманні інших малолітніх або неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб, також судом враховано стан здоров`я відповідача, те що відповідач працездатний, а стягнення аліментів га утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 2007 грн., необхідно для дитини, оскільки такий потребує матеріальних витрат, тому суд вважає за необхідне цю вимогу задовільнити. Щодо вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Згідно ст. ст. 180,181 Сімейного Кодексу України, якими передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В той же час, як вбачається з довідки Великобийганської сільської ради №1492 від 23.12.2019 року [PERSON] , [INFO] уклала шлюб 02.08.2019 року з [PERSON] , актовий запис №4 (а.с. 24). Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Позивачем не надано жодних доказів в підтвердження обставини щодо проживання доньки разом з нею, тому у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , слід відмовити. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial