Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 листопада 2005 року між АКІБ «Укрсиббанк», яке 27.10.09р. змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» і 08.12.11р. з Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» уклало договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10404746000, згідно якого останньому був надано кредит у сумі 60000,00 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 12,5 % річних, строком користування по 17.11.2025р. В забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту відповідачами [PERSON] та [PERSON] передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру: місце знаходження застави: [ADDRESS]; загальна площа: 70,10 кв. м.; житлова площа: 40,70 кв. м., житловий будинок місце знаходження застави: [ADDRESS]; загальна площа: 83,90 кв. м.; житлова площа: 44,50 кв. м., що підтверджується Договорами іпотеки № б/н від 17.11.2005, укладеними між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON], [PERSON]. Через неналежне виконання умов Кредитного договору [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 74624,11 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 596470,52 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 45250, 00 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 361683,25 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 29374,11 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 234787,27 грн. Просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості звернути стягнення на вказані предмети іпотеки за іпотечними договорами шляхом передачі іпотекодержателю права власності на вказане майно, визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» право власності на предмети іпотеки, припинивши право власності іпотекодавців, в тому числі право володіння, користування та розпорядження, виселити із зазначеної квартири та з житлового будинку іпотекодавців та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаними адресами, витребувати від відповідачів та передати ПАТ «Дельта банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) і стягнути з відповідачів сплачений при зверненні до суду судовий збір. Позивач у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'являються, були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, повідомлення про причини неявки та клопотань про відкладення справи від них не надходило, і тому суд, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи за відсутністю відповідачів, за правилами ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, приходить до висновку про можливість ухвалити у справі заочне рішення. Відповідач Державна реєстраційна служба України до суду не з'явилась, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, до суду надала заперечення проти позовної заяви, і тому суд вважає за можливе розглянути справи у її відсутність на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] 17 листопада 2005 року було укладено кредитний договір № 10404746000 (а.с. 10-15), згідно якого останньому був надано кредит у сумі 60000,00 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 12,5 % річних, строком користування по 17.11.2025р., а відповідач зобов'язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 17 листопада 2005 року було укладено іпотечний договір № б/н(а.с. 25-29), предметом якого є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; загальна площа: 70,10 кв. м.; житлова площа: 40,70 кв. м. Також в забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 17 листопада 2005 року було укладено іпотечний договір № б/н (а.с. 30-34), предметом якого є житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]; загальна площа: 83,90 кв. м.; житлова площа: 44,50 кв. м. 08 грудня 2011 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, АТ «УкрСиббанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. 14 березня 2012 року між ПАТ «Дельта банк» і товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Вердикт» укладено договір доручення, за умовами якого товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Вердикт» прийняла на себе зобов'язання за винагороду від імені ПАТ «Дельта банк» здійснювати юридичні та/або фактичні дії, спрямовані на повернення простроченої або загальної заборгованості за кредитними договорами боржників, у зв'язку із чим товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Вердикт» звернулось до суду із вказаним позовом в імені ПАТ «Дельта Банк». Однак, відповідач [PERSON] не виконує належним чином свої зобов'язання та не дотримується терміну повернення наданого йому кредиту. Станом на 01 серпня 2013 року заборгованість відповідача складає 74624,11 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 596470,52 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 45250, 00 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 361683,25 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 29374,11 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 234787,27 грн. (а.с. 40). Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк згідно із законом, договором. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Частинами 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до роз'яснень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень статей 33, 36, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду. Отже, з урахуванням вказаних норм права можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду є можливим, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке є способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом передачі у власність іпотекодержателю предмета іпотеки підлягає задоволенню, оскільки дана вимога є обґрунтованою. Розглядаючи вимогу про виселення іпотекодавців [PERSON] та [PERSON] та інших осіб, які проживають та зареєстровані у квартирі та житловому будинку (предметі іпотеки), суд прийшов до висновку, що така підлягає частковому задоволенню, з наступного. Згідно із ч.2 ст.39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно із ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку»та ст.109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. За таких обставин, враховуючи, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] іпотекодержателем 30.10.2013 року було направлено пропозицію про добровільне виселення із житлового будинку та квартири - предметів іпотеки (а.с. 57-58, 61-62), суд приходить до висновку, що позовна вимога в частині виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] із належних ним квартири та житлового будинку, які є предметом іпотеки, підлягає задоволенню, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] підлягають виселенню. Заявляючи вимогу до осіб, які мешкають та зареєстровані в предметі іпотеки про їх виселення, позивач не зазначив таких осіб відповідачами по справі, в порушення вимог ст. 118 ЦПК України, а також не скористався правом на залучення за його клопотанням таких осіб в якості співвідповідачів по справі відповідно до ст. 33 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано докази на підтвердження проживання інших осіб, крім відповідача, у спірній квартирі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також суд зазначає, що в положеннях п.43 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів» від 30.03.2012 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Позивачем не надано докази направлення іншим мешканцям спірного будинку та квартири вимоги про звільнення ними у добровільному порядку вище зазначеної квартири. Тому, суд приходить до висновку, що позовна вимога у частині виселення інших осіб, які проживають та зареєстровані у спірному будинку та квартирі є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Отже, розглянувши цивільну справу за позовом ПАТ "Дельта Банк" у межах заявлених вимог та поданих доказів, суд прийшов до переконання, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню, а саме в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на вказане майно, визнання права власності на предмет іпотеки, припинення права власності Іпотекодавця та виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] із предметів іпотеки з витребуванням технічного паспорту, правовстановлюючих документів (або їх дублікатів) на предмети іпотеки. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача сплачені при зверненні до суду судовий збір у сумі 3441,00 грн. На підставі ст.ст. 16, 526, 590, 578, 611, 612, 625, 1054 ЦК України, ст. 12, 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: partial