Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив суд стягнути на користь КП "Теплопостачання м. Одеси" з відповідача заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання у розмірі 8474,65 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. 20.05.2015 року представник позивача подав до суду клопотання, в якому збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача 11147,21 грн. Представник надав до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності. Відповідач надав до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, при цьому зазначив, що позивач просить стягнути з нього суму боргу, не враховуючи строків позовної давності та просив суд їх застосувати, та також врахувати, що договір про надання послуг з позивачем ним укладено лише 31.08.2010 року. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що КП « Теплопостачання м. Одеси» створено на підставі рішення ОМР від 27.06.2006 року № 101-V, шляхом злиття КП « Одесаобенерго» та КП «Одестеплокомуненерго». Згідно з п.2.1.1. Статуту підприємства, метою його створення є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Рішенням Одеської міської ради № 1173-V від 05.04.2007 року «Про визнання виконавців житлово-комунальних послуг у м. Одеса» КП « Теплопостачання» визначено виконавцем послуг з постачання теплової енергії на опалення та гарячої води у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Відповідач по справі - [PERSON] проживає в [ADDRESS] з 2005 року, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та прописку (а.с. 5), та є споживачем теплової енергії. Теплопостачання зазначеного будинку забезпечує КП « Теплопостачання м. Одеси». Судом встановлено, що позивач та відповідач уклали договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води 31.08.2010 року. При цьому, суд враховує, що відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Крім того, суд враховує, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Відповідно до положень ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 18, 20 « Правил надання послуг по централізованому опаленню, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених Кабінетом Міністрів України (постанова від 21.07.2005 року №630) плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку . Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Встановлення тарифів є компетенцією відповідних органів влади та місцевого самоврядування. Проте, відповідач отримуючи послугу з постачання теплової енергії, не здійснював оплату за отримані послуги, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за період з листопада 2006 року по травень 2015 року у розмірі 11147,21 грн. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань по сплаті послуг у встановлені договором строки, 18 червня 2013 року КП «Теплопостачання міста Одеси» звернулося до Приморського районного суду міста Одеси із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення з [PERSON] За результатами розгляду зазначеної заяви Приморським судом м.Одеси було винесено судовий наказ про стягнення заборгованості у розмірі 6827,20 грн. з [PERSON] Ухвалою суду від 19.09.2013р. по справі № 522/15451/13-ц зазначений судовий наказ скасовано (а.с. 6). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року по справі № 6-214цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Суд враховує, що відповідачем по справі було надано до суду заяву про застосування строків позовної давності, але не може взяти до уваги доводи відповідача, що подання до суду судового наказу не перериває перебіг позовної давності, оскільки ці доводи законодавчо необґрунтовані. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову в частині вимог про стягнення боргу за період до 18.06.2010 року, оскільки ним пропущено строки позовної давності. Судом враховано, що клопотання про поновлення строку позовної давності позивачем не заявлялось, докази поважності пропуску цього строку до суду не надавались та в матеріалах справи відсутні. Таким чином, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 18.06.2010 року по 01.05.2015 року в сумі 9324,07 грн., в іншій частині позов КП «Теплопостачання міста Одеси» задоволенню не підлягає.

Outcome: partial