Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» 30.07.2015 року звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] в якому просив стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № 2453 від 26 вересня 2006 року в розмірі 1306052 грн. 84 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. 05.10.2018 року позивачем АТ «Альфа-Банк» подано заяву про уточнення позовних вимог. АТ «Альфа-Банк» зазначає, що 06.07.2018 року було зареєстровано нову редакцію статуту АТ «Альфа-Банк» у зв`язку із зміною найменування юридичної особи відповідно до рішення загальних зборів акціонерів ПАТ «Альфа-Банк» від 26.04.2018 року, в результаті чого найменування банку було змінено на АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником ПАТ «Альфа-Банк». В обґрунтування позову позивач зазначає, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа-банк» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Згідно вказаного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2453 від 26.09.2006 року, що був укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] , на користь ПАТ «Альфа-Банк». Зазначає, що п.п.2.1,2.4 вказаного кредитного договору передбачено, що позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 84400 доларів США на строк до 25.09.2021 року, а відповідач зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Позивач виконав своє зобов`язання у повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 84400 доларів США, однак відповідач неналежним чином виконувала умови договору, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у визначені кредитним договором строки. За таких обставин, за розрахунком позивача станом на 01.07.2015 року у відповідача наявна заборгованість в розмірі 57072,81 доларів США, яка складається з наступного: 49898,45 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло), 6635,44 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 538,92 доларів США - заборгованість по комісії, 107225,97 гривень - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість. 29 серпня 2018 року представником відповідача подано відзив відповідно до якого відповідач позов визнає частково та просить задовольнити позовні вимоги на суму 867743, 92 грн. з яких: тіло кредиту в сумі 38742, 87 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.07.2015 року становить 813801, 73 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 2568, 04 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.07.2015 року становить 53942,19 грн. Просить розстрочити виконання рішення терміном на два роки зі сплатою по 433871, 96 грн. на рік. В обґрунтування відзиву посилається на висновки додаткової судово-економічної експертизи № 880 від 15.12.2017 року відповідно до яких встановлено вищевказану заборгованість по відсотках за користування кредитом, яка виникла станом на 18 лютого 2015 року у зв`язку з вимогою про дострокове повернення кредиту. Щодо стягнення з позивача щомісячної комісії з обслуговування кредиту просить відмовити з огляду на правовий висновок Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 61-8389св18. Відповідно до письмових пояснень представник відповідача Ісар О.Я. додатково пояснила, що вважає заяву на видачу готівки № 1 від 21.12.2007 року на суму 5000 дол.США з призначенням платежу: видача кредиту в іноземній валюті фізичній особі неналежним доказом надання кредиту згідно кредитного договору № 2453 від 26.09.2006 року, оскільки дані кошти були видані у формі готівки - через касу банку, що є порушенням п.3.1. кредитного договору, в призначенні платежу не зазнаено згідно якого документа відбулася видача даного кредиту, не зазначено документу на підставі якого відбулася банківська операція. Вважає, що відповідно до меморіального ордеру № 1 від 02.09.2009 року відбулось погашення, а не видача кредиту в сумі 1084, 73 дол.США, де в призначенні платежу зазначено, що згідно кредитного договору № 2453 від 26.09.2006 року. Просить при ухваленні рішення у даній справі не брати до уваги заяву про видачу готівки № 1 від 21.12.2007 року та меморіальний ордер № 1 від 02.09.2009 року, як доказ обґрунтованості надання кредитних коштів за кредитним договором № 2453 від 26.09.2006 року. 29 серпня 2018 року представником відповідача подано зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення суми заборгованості по пені. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] зазначає, що при ознайомленні з висновок додаткової судово-економічної № 880 від 15.12.2017 року встановлено, що за кредитним договором №2453 від 26.09.2006 року видані кредитні кошти в сумі 78400 доларів США, а не 84400 доларів США. Вважає, що всупереч умовам кредитного договору відповідач за зустрічним позовом не виконав своїх зобов`язань по видачі кредитних коштів в повному обсязі та сума невиданого кредиту становить 6000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.08.2018 року становить 168307 грн. 20 коп. Враховуючи вищенаведені обставини позивач за зустрічним позовом просить суд, відповідно до 526, 610 ЦК України та п.6.2 кредитного договору №2453 від 26.09.2006 року стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» суму пені в розмірі 7817,03 дол США за невидану частину суми кредитних коштів, що становить 219277, 07 грн. Відповідно до відповіді на відзив та відзиву на зустрічний позов АТ «Альфа-Банк» просить первинний позов задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції стосовно суми виданих кредитних коштів позичальнику [PERSON] зазначає, що банком видано суму кредиту в повному обсязі відповідно до умов укладеного кредитного договору та всіх додаткових угод до нього в розмірі 84400 дол. США. Посилається на первісні документи: виписки по рахунку, заяви про видачу готівки, меморіальні ордера. З приводу зарахування платежів здійснених [PERSON] в жовтні та грудні 2012 року зазначає, що у квитанціях про зарахування коштів номера рахунків не відповідають номерам рахунків, які передбачені в п.п.3.1, 3.3, 3.10, 5.2.1 кредитного договору для зарахування коштів. Тобто, кошти зараховувалися на поточні рахунки [PERSON] , які не призначені для погашення заборгованості за кредитним договором або на неіснуючі рахунки. АТ «Альфа-Банк» заперечує висновки викладені в судовій економічній експертизі № 880 від 15.12.2017 року, вважає, що експерт безпідставно посилається на не підтвердження даних відображених у банківських виписках, відсутністю копій відповідних касових документів; вважає, що судовим експертом зроблено висновки фактично з правових питань щодо недоведеності даних виписки руху коштів фактичним обставинам справи, і як наслідок результати здійсненого дослідження не можна, на думку представника банку, вважати повними та достовірними. Доводи відповідача [PERSON] щодо припинення нарахування відсотків за кредитним договором з дати зазначеної у вимозі про дострокове погашення заборгованості від 18.02.215 року вважає безпідставними, вказуючи, що наслідком направлення вимоги є не припинення нарахування відсотків, а нарахування їх за іншою відсотковою ставкою відповідно до умов договору, до повного погашення такої заборгованості. Що стосується стягнення щомісячної комісії за надання та обслуговування кредиту, яка передбачена п.3.4 кредитного договору, то вказану умову вважає обов`язковою для сторін, виходячи з презумпції правомірності правочину. Представник АТ «Альфа-Банк» вважає зустрічний позов необґрунтованим, оскільки [PERSON] не обґрунтовує підстави звернення з таким позовом саме до АТ «Альфа-Банк», а не до первісного кредитора, яким є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк». Зазначає, що первісний кредитор відступив позивачу у даній справі тільки права вимоги відповідно до кредитних договорів, а АТ «Альфа-Банк» не порушував права позичальника на отримання кредитних коштів, оскільки останній не замінив сторону зобов`язання в повному обсязі. Вважає, що АТ «Альфа-Банк» є неналежним відповідачем за зустрічним позовом. Вважає доводи викладені в зустрічному позові безпідставними, оскільки вони ґрунтуються на висновку експерта № 880 від 15.12.2017 року, який не може бути взятий судом до уваги з вищенаведених підстав. Крім того, АТ «Альфа-Банк» заявив про застосування позовної давності до вимог за зустрічним позовом, оскільки додаткову угоду про збільшення суми кредиту укладено [PERSON] з первісним кредитором 06.07.2007 року, а відповідач звернулася з зустрічним позовом у серпні 2018 року, тобто більше як через 11 років. Просить застосувати до зустрічних позовних вимог позовну давність. Ухвалою суду від 18 серпня 2015 року відкрито провадження у даній справі. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 жовтня 2015 року позов ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 1306052 грн. 84 коп. задоволено. Ухвалою суду від 18 грудня 2015 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 22 червня 2016 року призначено судову економічну експертизу та зупинено провадження по даній справі на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 20 березня 2017 року відновлено провадження у даній справі. Ухвалою суду 21 липня 2017 року залучено до участі в цивільній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк". Ухвалою суду від 24 жовтня 2017 року по даній справі призначена додаткова судово-економічна експертиза та зупинено провадження по даній справі на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 22 травня 2018 року відновлено провадження у даній справі. 02 серпня 2018 року відповідач заявив клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з урахуванням, вимог п.9 ч.1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України. Ухвалою суду від 02 серпня 2018 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] , відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25 жовтня 2018 року задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом про витребування доказів. Витребувано докази у Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Ухвалою суду від 19 грудня 2018 року по даній справі була призначена судово-економічна експертиза та зупинено провадження по даній справі на час проведення експертизи. 25.10.2019 року зі Спільного підприємства «Західно - Український Експертно - Консультативний Центр» повернуті в суд матеріали даної справи, оскільки не здійснена оплата за проведення експертизи. Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року провадження у даній справі поновлено та прийнято до провадження справу. Ухвалою суду від 20.02.2020 року закрито провадження у дані справі та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача АТ «Альфа-Банк» не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовільнити. Зустрічний позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити. Представник відповідача Ісар О.Я. подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності та відсутності відповідача, позов АТ «Альфа-Банк» визнала частково з підстав, викладених у відзиві. Зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в судове засідання не з`явився, неодноразово повідомлявся про день і час прозгялду справи. Судом встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини на підставі договору № 2453, укладеного 26 вересня 2006 року. Встановлено, що 26 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2453, згідно умов якого відповідачу видано на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в сумі 59400 доларів США строком до 25 вересня 2021 року з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 12% річних в дол. США. За надання та обслуговування кредиту відповідно до п.3.4. кредитного договору встановлено щомісячну комісійну винагороду 0,09% від залишку кредиту, яка підлягає сплаті позичальником, сплачується в гривнях. У випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, останній зобов`язаний сплатити проценти в розмірі 24 % річних у доларах США від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України (п.6.5 кредитного договору). Погашення заборгованості здійснюється за графіком (додаток № 1) (п.2.4. кредитного договору) (т.1, а.с.19-21,29). 23 жовтня 2006 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та відповідачем [PERSON] був укладений договір про внесення змін і доповнень № 2689 до кредитного договору № 2453 від 26 вересня 2006 року, відповідно до умов якого змінено графік погашення заборгованості (додаток 2), сума щомісячного платежу встановлена на рівні - 331 дол. США. (т.1, а.с.26-27). 06 липня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та відповідачем [PERSON] був укладений договір про внесення змін № 1841 до кредитного договору № 2453 від 26 вересня 2006 року, відповідно до умов якого банк надав кредит позичальнику в сумі 84400 доларів США (т.1, а.с.23). 17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з додатком № 1 до даного договору ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ КБ «Альфа-Банк» право вимоги, а ПАТ КБ «Альфа-Банк» набув це право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2453 від 26 вересня 2006 року (т.1, а.с.7-18). Первісний кредитор - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши [PERSON] кредит в сумі 84400 доларів США. У зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] зобов`язання за кредитним договором станом на 01 липня 2015 року її заборгованість за договором становить заборгованість: по кредиту в сумі 49898 доларів 45 центів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно сумі 1048127 грн. 87 коп., по відсотках суму 6635 доларів 44 центи США, що еквівалентно сумі 139378 грн. 87 коп., по комісії суму 538 доларів 92 центи США, що еквівалентно сумі 11320 грн. 13 коп., по пені за останній рік перед зверненням до суду суму 5104 долари 73 центи США, що еквівалентно сумі 107225 грн. 97 коп. (а.с.35,106). Вимога про дострокове повернення кредиту від 18.02.2015р. направлена на адресу [PERSON] 20.02.2015 року. У вимозі зазначено строк до якого позичальнику необхідно здійснити повернення всієї суми отриманого кредиту у строк не пізніше 37 днів з моменту отримання вимоги (29 березня 2015 року) (т.1, а.с.36). Згідно висновку експерта №176 від 27 лютого 2017 року встановлено, що у зв`язку із недостатністю документів не надається за можливе надати відповідь щодо існуючої суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором№ 2453 від 26 вересня 2006 року. Встановлено також незарахування в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором суми в розмірі 26770,00 грн., які сплачувалися [PERSON] через відділення «Ощадбанку» в жовтні та грудні 2012 року (т.3, а.с. 53-66). Згідно висновку експерта №880 від 15 грудня 2017 року сума виданих кредитних коштів за кредитним договором № 2453 від 26.09.2006 року становить 78400 дол. США. Сума заборгованості [PERSON] перед банком станом на 17 грудня 2012 року становить 45311,63 дол.США. Станом на 01 липня 2015 року сума заборгованості відповідача перед банком складає 44935,19 дол.США. Сума пені, відповідно до п.6.2 кредитного договору № 2453 від 26.09.2006 року за 12 останніх місяців перед зверненням до суду становить 41 557 гривень 07 копійок (т.3, а.с.141-167). На виконання ухвали про забезпечення доказів від 25 жовтня 2018 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» надав виписку руху коштів за період 02 жовтня 2012 року по 17 грудня 2012 року по рахунках з обслуговування кредитного договору, заборгованість по якому є предметом спору (т. 4, а.с.15-24). Згідно ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст.628 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються таким засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання та надав відповідачу [PERSON] вищевказаний кредит, що підтверджено матеріалами справи. Як вбачається з первісних документів, зокрема виписок по рахункам, [PERSON] отримано наступні суми коштів кредитних коштів: 12 жовтня 2006 року - 59400 дол.США, 10 липня 2007 року - 5000 дол. США, 08 листопада 2007 року - 10000 дол. США, - 10 грудня 2007 року - 3000 дол. США,- 21 грудня 2007 року - 5000 дол. США, 18 січня 2008 року - 1000 дол. США. У виписці про рух коштів по рахунку за номером № [NUMBER] відображено коригуючі проводки по сумі 1084,73 дол. США, та проведення часткового погашення на вказану суму (отриманий та погашений кредит) (т.3, а.с.246). [PERSON] протягом тривалого часу виконувала умови кредитного договору, сплачуючи заборгованість у розмірі, визначеному вказаним договором з розрахунку отриманої відповідачем суми коштів, тобто вчиняла дії, що підтверджують визнання нею вказаного боргу або іншого обов`язку за кредитним договором. Таким чином, доводи відповідача про неотримання нею кредитних коштів в повному обсязі є необґрунтованими, та спростовуються матеріалами справи. Крім того, [PERSON] не заявляла про порушення банком її прав до подання до суду позову банком про стягнення з неї кредитної заборгованості, тобто фактично протягом дев`яти років з часу укладення кредитного договору, що свідчить про згоду позичальника з усіма його умовами на час укладення. Таким чином, суд вважає безпідставними аргументи відповідача про те, що банк не надав належних доказів, які б слугували підтвердженням видачі кредитних коштів в сумі 84400 дол. США. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року (чинного на момент розгляду справи судом першої інстанції), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. При цьому виписка по особовому рахунку боржника відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» є первинним документом, а отже є належним доказом. Враховуючи те, що вищенаведений кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, [PERSON] на момент укладення кредитного договору не заявляла додаткових вимог або зауважень щодо умов договору та в подальшому виконувала його умови, сторонами було погоджено його істотні умови, зокрема, щодо форми договору, суми та валюти кредиту, який був наданий, та платежів по його поверненню і сплаті відсотків за користування кредитом, строку, на який укладається кредитний договір, річної відсоткової ставки за користування коштами, суд приходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором від 26.09.2006р. №2453 з внесеними змінами. Щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, то суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Щодо висновку експерта №176 від 27 лютого 2017 року суд його не бере до уваги, оскільки висновок не дає відповіді на поставлені судом питання. Що стосується висновку експерта №880 від 15 грудня 2017 року суд не може прийняти його до уваги, яка належний та допустимий доказ, виходячи з наступного. Сума виданих коштів, встановлена судовим експертом становить 78400 дол. США, що суперечить матеріалам справи, а саме первинним документам. Відповідно всі подальші розрахунки (нарахування передбачені кредитним договором) здійснені виходячи із виданої суми кредиту 78400 дол. США є неправильними. Здійснюючи свій розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитом судовим експертом застосовано відсоткову ставку в розмірі 12% річних (т. 3 а.с. 151) . Однак, умовами кредитного договору передбачена відповідальність в розмірі 24% річних при порушенні позичальником строку погашення одержаного ним кредиту від простроченої суми згідно з ч.2. ст. 625 ЦК України (6.5. кредитного договору). Аналізуючи Додаток №1 до експертного висновку, в якому відображено погашення кредитної заборгованості [PERSON] , та Додаток №3 - графік погашення заборгованості, слід дійти висновку, що відповідач [PERSON] допускала прострочки у погашенні кредитної заборгованості, відповідно були підстави для нарахування 24 % річних за користування кредитним коштами. Як встановлено з висновку експерта розрахунок відсотків за користування кредитом здійснений тільки по відсотковій ставці на рівні 12 % річних, як при виконанні позичальником графіку погашення, так і при допущенні прострочки обов`язкових платежів, що суперечить умовам укладеного між сторонами спору кредитного договору. При цьому, експерт не обґрунтовує причину не врахування ним при здійсненні дослідження п. 6.5. кредитного договору. Відповідно до ч.2 ст.102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Згідно п.2.3. розділу ІІ «Права, обов`язки та відповідальність експерта» Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджена Міністерством юстиції України 08.01.1998р. №53/5 (далі-Інструкція) визначено, що експерту забороняється вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта та з`ясування питань права і надавати оцінку законності проведення процедур, регламентованих нормативно-правовими актами. Отже, вищенаведені висновки експерта надані з порушенням п.2.3. розділу ІІ Інструкції, а вирішення спору на підставі вказаних висновків буде зміною умов укладеного між сторонами кредитного договору. У висновку та розрахунку заборгованості здійсненим експертом не відображено погашення пені, проте нарахування пені передбачено п.6.4. кредитного договору, де передбачено, що за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, та нараховується за кожен день прострочення платежу. У висновку експерт не обґрунтовує неврахування пені. Статтею 534 ЦК України та п.3.8 кредитного договору визначено черговість погашення позичальником заборгованості за кредитним договором, де передбачено, що за навності заборгованості за кредитом та/або процентам за користування ним, сторони встановлюють наступну черговість погашення позичальником заборгованості за цим договором: нараховані та не сплачені в строк проценти; нараховані проценти, строк сплати яких ще не сплинув; прострочена заборгоаність за кредитом; неустойка та збитки, що виплачуються понад неустойку. При надходженні коштів від клієнта на погашення кредитної заборгованості здійснюється їх розподіл для погашення боргу згідно визначеної черговості (п.3.8 кредитного договору та ст. 534 ЦК України, стор. 6 експертного висновку). У зв`язку із відсутністю розрахунку пені в експертному висновку при допущенні прострочки позичальником та незастосуванню відсоткової ставки в розмірі 24 % річних загальна сума заборгованості вирахувана експертом є неправильною, оскільки розрахована всупереч умовам договору та вимогам закону. Враховуючи вищенаведене, а також встановлені судом обставини, судом не приймаються до уваги висновки проведених експертиз. Як вказувалось вище, вимога про дострокове повернення кредиту від 18.02.2015 р. направлена на адресу [PERSON] 20.02.2015 року. У вимозі зазначено строк до якого позичальнику необхідно здійснити повернення всієї суми отриманого кредиту, а саме у строк не пізніше 37 днів з моменту отримання самої вимоги (29 березня 2015 року). Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені після настання строку виконання зобов`язання, в даному випадку - строк виконання зобов`язання визначений надісланою вимогою банку, тобто після 29 березня 2015 року, однак, таких вимог банк не заявляв. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів та пені після 29 березня 2015 року не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та задоволенню не підлягають. Згідно зі ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) у разі ненадання інформації, яка зазначена у ч.2 цієї статті, банк несе відповідальність, яка встановлена ст. ст. 15, 23 цього Закону. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Так, відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Враховуючи вищенаведене, оформлення справи з відкриттям кредитного рахунку не є послугою банку, оскільки зумовлена вимогами закону щодо порядку організації бухгалтерського обліку та ведення справи. Отже, вимоги щодо стягнення суми комісії не підлягають до задоволення. За таких обставин первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з чим з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь банку заборгованість станом на 30 березня 2015 року: за кредитом (тіло кредиту) в розмірі 49898,45 доларів США, 5405,65 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 104743 грн. 78 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за 12 останніх місяців перед зверненням до суду із позовом. Доводи представника відповідача Ісар О., що суду не слід брати до уваги заяву про видачу готівки № 1 від 21.12.2007 року та меморіальний ордер № 1 від 02.09.2009 року, як доказ обґрунтованості надання кредитних коштів за кредитним договором № 2453 від 26.09.2006 року є безпідставними та спростовуються випискою руху коштів за період 02 жовтня 2012 року по 17 грудня 2012 року по рахунках з обслуговування кредитного договору (т. 4, а.с.15-24). Вирішуючи зустрічні позовні вимоги про стягнення суми боргу по пені суд виходить з наступного. Зустрічні позовні вимоги ґрунтуються на тому, що [PERSON] вважає, що банк не надав їй кредит у повному обсязі, що є підставою для стягнення з фінансової установи пені згідно з п. 6.2. кредитного договору. Обставини, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги зводяться до висновку судового експерта №880 від 15 грудня 2017 року. Враховуючи вищенаведені судом мотиви, що експертний висновок №880 від 15 грудня 2017 року суперечить матеріалам справи, первісним документам, зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У частині 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Судом встановлено, що спірний кредитний договір містить в собі наступні умови: мету надання кредиту; суму кредиту, строк, на який надається кредит; розмір процентів за користування кредитом; розмір щомісячного платежу на погашення кредиту, сплати відсотків та інших передбачених договором платежів. Крім того, додатками до договору визначено графік погашення платежів. Отже, наведене свідчить про те, що позивачем при укладенні кредитного договору було надано відповідачу необхідну інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). За вищенаведених обставин та норм права первісний позов слід задовольнити частково, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути судові витрати на користь позивча АТ «Альфа - Банк».

Outcome: partial