Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на той факт, що батько - відповідач по справі не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не виконує свої батьківські обов'язки стосовно неповнолітньої дитини, він не проявляє жодної уваги до доньки, до зустрічей з нею, не надає матеріальну допомогу на її утримання. Оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям і розвитком дитини, не піклується про неї, позивач просить задовольнити її вимоги. Крім того, оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред»явлення позову і до досягнення дитиною повноліття В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали пред'явлений позов у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про що свідчать розписки про вручення поштової кореспонденції (а.с.30, 40). Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлює заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] на підставі наявних у ній даних та доказів, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, проти чого не заперечували позивач та її представник. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надавши суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та листа, в якому просить розглядати справу у його відсутність (а.с.42-43, 56). Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.10). Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.164 ч.1 п.2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз»яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Висновком Служби у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації № 102/03/31-3900 від 04.05.2017 року визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.42-43) . Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] виконує свої обов'язки щодо виховання дитини, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітньої дитини. Суд звертає увагу і на те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд даної справи в суді, в судове засідання не з»явився, жодних письмових заперечень, належних доказів на спростування вимог позивача та висновку про доцільність позбавлення батьківських прав суду не надав. Приймаючи до уваги, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої доньки, суд позбавляє його батьківських прав щодо дитини, а тому задовольняє позовні вимоги в цій частині. Що стосується вимог про стягнення аліментів, то суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено вище, відповідач по справі не приділяє дитині жодної уваги, а також не допомагає позивачу матеріальну утримувати дитину. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне одночасно з позбавленням батьківських прав стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки. За ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини. Доказів того, що за станом здоров'я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Також, відповідачем не надано доказів про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків або інших обставин, що мають істотне значення і можуть вплинути на визначення розміру аліментів. Враховуючи наведені норми закону, наявні у матеріалах справи дані про позивача, відповідача та дитину, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача має бути визначений у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків, прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. За приписами ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом [PERSON] звернулась до суду 05.01.2017 року. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551, 21 грн., а також судовий збір на користь держави в розмірі 620 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial