Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач 15.08.2014 року звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем знаходиться у шлюбі з 26 листопада 2011 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні стосунки і ведення спільного господарства між нею та відповідачем припинені і вони проживають окремо. На теперішній час їхній малолітній син проживає разом з нею і знаходиться на її повному утриманні. Після припинення шлюбних відносин відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини і у добровільному порядку надавати її не бажає. Дитина потребує нормального харчування, одягу, ходить до дитячого садка, що потребує значних коштів і сама вона не здатна в повній мірі цього забезпечити. Відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, який повністю витрачає на свої потреби, тобто фактично він ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків. Просить стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 1200 (одна тисяча двісті) гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги змінила просила суд стягнути аліменти у розмірі 800 (вісімсот) грн. Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області направлено доручення до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області про проведення процесуальних дій від 29 вересня 2014 року про вручення позовної заяви з додатками, а також про допит [PERSON]. Згідно надісланого журналу судового засідання від 30.10.2014 року відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково згоден сплачувати аліменти у розмірі 600 грн., пояснив, що дитина мешкає з матір'ю, не надає допомоги, тому що не має можливості, іноді передає кошти, речі, продукти. З дитиною не спілкується. Інших утриманців не має. Проти розгляду справи Синельниківським міськрайонним судом у його відсутність не заперечує. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. З копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками дитини: [PERSON], [INFO]. (а.с.3). У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. З довідки, що на а.с.4 матеріалів справи виданої квартальним комітетом №25 м. Синельникове від 07.08.2014 р., вбачається, що [PERSON], проживає в [ADDRESS] спільно з сином [PERSON] [INFO], який знаходиться на її утриманні. Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що неповнолітній син [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст.186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України . На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Частиною першою статті 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, у разі виникнення якої одержувач має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, враховуючі обставини перелічені у ст.182 СК України, а також ті обставини, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід, а також те, що обов'язок утримувати дитину покладається на обох батьків, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. на утримання сина, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 15.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуюче вищевикладене, суд вважає наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги встановленою частково. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial