Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

\~\~\~\~Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, який було уточнено 07.08.2018 р. в якому зазначила, що з 01 вересня 2010 року по 06.06.2017 року перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем. 06 червня 2017 року вона була звільнена з ПАТ "Українська залізниця" у звязку із скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Також зазначила, що на час звільнення роботодавець не сплачував їй заробітну плату, а після звільнення позивач не отримала усі належні їй виплати при звільненні. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 20465,28 гривень, грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки у розмірі 4391,00 гривень, нараховану, але не виплачену винагороду за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 2160,37 гривень, суму середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні у розмірі 52252,90 гривень та компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 3025,85 грн.. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання. Позивач [PERSON] надала письмову заяву в якій уточнені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі, справу розглянути без її участі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що за період з 01.08.2016 р. по 01.03.2017 р. заробітна плата Позивачу була нарахована та перерахована на платіжні картки у сумі 40835,86 грн., а за період 01.03.2017 по 15.03.2017 виплачена у касі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» у м. Лиман у розмірі 1461,64 грн. З березня 2017 р. до Дирекції у м. Лиман не надходили документи для нарахування та виплати заробітної плати, у тому числі Позивачу. Тобто на підконтрольній Україні території відсутня будь-яка первинна документація (графіки роботи або табель обліку робочого часу з відмітками про фактично відпрацьований час, журнал обліку приходу-уходу при встановлені простою, особові картки ф. П-2, копії або оригінали внутрішніх наказів , розпоряджень та інше) для виплати заробітної плати за вказаний період. Уся первинна документація для нарахування заробітної плати зберігається на непідконтрольній Україні території. За таких підстав відсутність первинних документів щодо нарахування та виплати заробітної плати ті інших виплат мали місце внаслідок форс-мажорних обставин, що підтверджується науково-правовим висновком Торгово- промислової палати України від 16.01.2018 р. за №126/2-21-102. Просив відмовити у задоволенні позову. Позивач надав відповідь на відзив в якому зазначив, що з початку квітня 2017 р. кожен працівник структурних підрозділі відповідача повинен був згідно порядку остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів зібрати пакет документів визначених цим порядком та забезпечити їх наявність в бухгалтерії регіональної філії «Донецька залізниця», яка знаходиться у м. Лиман, в протилежному випадку заробітна плата виплачена не буде. Після цього необхідно було їхати до каси, яка знаходиться в м. Лиман, щоб отримати розрахунок. В березні 2017 р. вона отримала в касі приблизно 1000 грн., проте за відсутності квитанції, вона не знає за який це період заробітна плата. Будь-яку довідку від підприємства отримати не можливо, проте облік робочого часу здійснювався в тому числі за допомогою автоматизованої системи обліку «ФОБОС», тому всі дані, необхідні для нарахування та виплати заробітної плати у підприємства маються. Також у Відповідача працює автоматизована система управління персоналом «Кадри» в якій обробляється вся інформація по особовому складу. Вважає що дії Відповідача щодо надання документації згідно переліку, хоча вона їх і виконала сподіваючись на виплату заробітної плати суперечать нормам Конституції України та КЗпП. Всі документи знаходяться в м. Лиман в Регіональній філії «Донецька залізниця». Вказана Відповідачем сума 40835,86 грн. це отримана заробітна плата за серпень 2016 р.- грудень 2016 р., січень лютий 2017 р. та частина заборгованості 8363,89 ДП «Донецька залізниця» правонаступником якого є Відповідач та не є предметом позову. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про таке. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ухвалою суду по справі від 29.05.2018р. у відповідача було витребувано певні докази, а саме довідку про заборгованість по заробітній платі позивача за період з 01.08.2016 р. по 06.06.2017 р., довідку про нараховану винагороду за підсумками роботи за 2016 р., довідку про середньоденну заробітну плату позивача за останні 2 місяці, що передували її звільненню. (а.с. 40). Зазначена ухвала направлялася відповідачу для виконання і ним отримана, однак залишилася без виконання з посиланням на відсутність первинної документації на підконтрольній Україні території. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Таким чином, суд приходе до висновку про необхідність здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами з урахуванням ч.1 ст.13 ЦПК України. Суд, відповідно до ч.8\~ст.279 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Основним Законом України\~статтею 43 Конституції\~передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 1 вересня 2010 року по 06 червня 2017 року перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Донецька залізниця», а саме відповідно до наказу №122/ОС від 01.09.2010 р. була прийнята на роботу на ДП «Донецька залізниця»; 26.04.2012 наказом №51/ос переведена інженером-електроніком; відповідно до наказу №148/ос від 02.12.2015 року була переведена з посади інженера електроніка у відділі технічного обслуговування АРМів ДП «Донецька залізниця» на посаду інженера-електроніка 3 категорії ДП «Донецька залізниця» (а.с. 14-15). Відповідно до ЗУ №4442-IV від 23.02.2012 р., Постанови КМУ від 25.06.2014 р. №200, ДП «Донецька залізниця» було реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Згідно з наказом правління ПАТ АТ «Українська залізниця». Згідно з наказом правління ПАТ «Українська залізниця» №303 від 15.04.2016 р., Інформаційно-обчислювальний центр ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно- обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З 01.08.2016 р. згідно наказом №1/ос від 29.07.2016 р. у звязку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця» продовжено дію безстрокового трудового договору на посаді інженера- електроніка 3 категорії з окладом у розмірі 4115 грн. Виробничого підрозділу «Інформаційно- обчислювальний центр «Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ( а.с. 11,13). 01.03.2017 р. згідно наказом №21/ІОЦ від 21.03.2017 р. позивачу було збільшено оклад до 5144 грн.. ( а.с. 16,18) 17.03.2017 р. згідно з наказом №19/ІОЦ відповідно до наказу №236/ДНД від 17.03.2017 з звязку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаної перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі територією було встановлено простой робітникам Виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» (а.с. 22-24). 20.03.2017 р. згідно наказом №20/ІОЦ, встановлено працівникам Виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» з 20 березня режим перебування на робочому місці під час простою ( а.с. 25-27). 06.06.2017 р. позивача на підставі наказу 1187/ДН-ос від 01.06.2017 р. звільнено з підприємства за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, з виплатою компенсації за 20 днів відпустки, що підтверджується також відповідними записами в трудовій книжці, копією наказу про припинення трудового договору (контракту) (а.с. 28). Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Зі справи вбачається, що\~звертаючись до суду\~позивач просив про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за червень - липень 2016 року в розмірі 5481,54 грн. Між тим, матеріали справи вказують на те, що [PERSON] \~в цей період часу працювала в ДП «Донецька залізниця», оскільки тільки з 01 серпня 2016 року її трудові відносини\~виникли з ПАТ «Українська залізниця», а тому правових підстав для покладення на відповідача зобовязань перед позивачем\~іншої юридичної особи, діяльність якої не припинена, немає. Відповідно до інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та\~громадських формувань ДП «Донецька залізниця» перебуває у стані припинення, проте запису про припинення у Реєстрі немає. Крім того, в Реєстрі містяться дані про юридичних осіб, правонаступником яких є ПАТ «Українська залізниця», серед яких зазначено ДП «Донецька залізниця». Водночас у цьому Реєстрі наведено інформацію про здійснення звязку з юридичною особою, зокрема відомості про те, що правонаступництво ПАТ «Українська залізниця» щодо ДП «Донецька залізниця» настає згідно з Постановою № 604 після внесення майна до статутного капіталу правонаступника. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Українська залізниця» в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за червень 2016- липень 2016 року слід відмовити\~за безпідставністю вимог. З розрахунку заробітної плати з 16 березня 06 червня 2017 р. та табелів обліку використання робочого часу за березень-червень 2017 р. встановлено, що заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] у розмірі 13573,41 гривень без утримання податків та зборів (а.с. 32-35, 37-38). Отже,\~розмір заборгованості по\~заробітній платі позивача\~за березень- червень 2017 року визначається\~в\~сумі\~13573,41 грн. Відповідно до ст.ст.74,\~79 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Згідно\~ст..24 ЗУ «Про відпустки»\~у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки. Кількість невикористаних днів відпустки позивача, за які надається компенсація, складає 20 днів. Період відпустки, за який надається компенсація: з 01.09.2016 року по 06.06.2017 року. З довідки розрахунку та розрахунку оплати відпустки вбачається, що при звільненні [PERSON] їй повинна бути виплачена компенсація за 20 днів відпустки у розмірі 4391,00 грн. (а.с. 31) Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача утворилися трудові зобов'язання по виплаті заробітної плати за період часу з 16 березня 2017 р. по 06 червня 2017 р., грошової компенсації за всі дні не використаної щорічної відпустки. Доказів щодо перерахуванню установі банку на картковий рахунок позивача\~\~вказаної заборгованості по заробітній платі відповідачем не надано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період роботи позивача у Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» за березень 2017 4655,56 грн.; квітень 2017 4635,11 грн.; травень 2017 3493,40 грн., червень 2017- 789,34 грн. та грошова компенсація за 20 днів не використаної щорічної відпустки складає 4391,00 грн., що в загальній сумі складає 17964,41 грн. підлягає задоволенню відповідно стягненню з утриманням з цієї суми податків й інших обовязкових платежів. За змістом ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини,\~як невиплата належним працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 27.03.2013 року за № 6-15цс13. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем то останнім днем нарахування середнього заробітку відбувається в межах заявлених вимог 07.08.2018р. тобто з 07.06.2017 р. по 18.05.2018 р. складає 238 робочих днів. Так згідно з уточненими позовними вимогами та розрахунку заборгованості по заробітній платі, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 червня 2017 року по 19 травня 2018 року, тобто за період 238 робочих днів. Заявляючи вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні\~позивач виходив з середньоденної заробітної плати в розмірі\~219,55 грн., відповідно до розрахунку відпускних(а.с.31). Однак, з цим погодитися не можна. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100( далі Порядку) встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно з п.п. б п. 4 розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року та від 11 червня 2014 року. З представлених позивачем розрахунків заробітної плати за березень - червень 2017 року, завірених начальником Виробничого підрозділу «Інформаціно-обчислювальний центр»,\~нарахована\~заробітна плата позивача у\~травні 2017 року становила\~3429,50 грн. (159 годин), а у червні 2017 року\~ 594,58 грн. (32 години) (а.с.38). Середньоденна заробітна плата визначається в розмірі 168,56 грн. та\~розраховується наступним чином: 3429,50(зарплата за травень 2017 року)+594,58(зарплата за червень 2017 року)=4024,08:2 = 2012,04(середньомісячна заробітна плата): 95,5(середня кількість годи (159+32/2)=21,07 грн. заробітна плата\~за годинух8годин=168,56 грн.). Отже, середній\~заробіток\~за час вимушеного прогулу, в межах позовних вимог\~ [PERSON] викладених в уточненій позовній заяві від 07 серпня 2018 року, визначається судом в сумі\~ 40117,28 грн. та розраховується наступним чином: 168,56 (середньоденна заробітна плата) х238 днів (з 07 червня 2017 року до 18 травня 2018 року)\~(а.с.96)\~і\~підлягає стягненню з\~ПАТ «Українська залізниця» з утриманням з цієї суми податків й інших обовязкових платежів. Щодо позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, суд приходить до наступного. Право позивача на отримання компенсації передбачено Порядком проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Згідно розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, сума компенсації за червень 2016 р. -731,03 грн.; липень 2016 р. -763,51 грн.; березень 2017 316,51 грн.; квітень 2017 483,18 грн.; травень 2017 323,84 грн.; червень 2017 р. -407,79 грн., але суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача компенсації за червень - липень 2016 року в розмірі 1494,54 грн., оскільки заборгованість по заробітній платі виникла за час роботи позивача на іншому підприємстві. За таких обставин, сума компенсації, яка підлягає стягненню становить 1737,81 грн. згідно поданого розрахунку. Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення винагороди, оскільки позивач просить винагороду за підсумком роботи за 2016 рік. Доводи відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» знаходиться в зоні проведення АТО і позивач повинен був надати\~\~пакет документів для остаточного розрахунку згідно Наказу від 26.06.2017 року № 899-Н «Про введення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень», є безпідставними, оскільки саме відповідач своїм наказом від 17 березня 2017 р. №19/ІОЦ усвідомлюючи відсутність організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі території встановив позивачу початок простою зі щоденним графіком роботи з 08-00 години до 17-00 години з перервою з 12-00 до 13-00 години та вихідними днями субота, неділя та зобовязав відповідача знаходячись у простої, зявлятися на своєму робочому місці, наказав оплату проводити за час простою у робочі дні згідно з графіком роботи. За таких підстав саме відповідач встановив графік роботи позивачу при встановлені простою для виплати заробітної плати у цей період. За таких підстав саме роботодавець в даному випадку ПАТ «Українська залізниця», зобов'язаний провести повний розрахунок з працівником при звільненні в порядку, передбаченому ст.117 КЗпП України. Посилання відповідача на висновки Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обовязків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин ( обставин непереборної сили) не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки вимоги позивача пов'язані зі звільненням проведеним 06 червня 2017 року. Крім того згідно діючого ЦК України ознаками непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, які об'єктивно унеможливлюють виконання відповідних зобов'язань. Узагальнюючими рисами цих обставин є їх об'єктивна і абсолютна дія, яка розповсюджується на невизначене коло осіб та неможливість передбачення та відвернення цих обставин. Проте відповідач усвідомлюючи, що вся залізнична мережа регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходилася в зоні проведення АТО з 14.04.2014 р. зобовязав своїм наказом від 17 березня 2017 р. №19/ІОЦ зявлятися позивача на своєму робочому місці м. Донецьк, бул. Пушкіна, 11. Отже враховуючи, що відповідачу на час ухвалення зазначеного наказу було зазделегіть достовірно відомо, що робоче місце працівника визначено на непідконтрольній органам влади держави Україна території, тому відповідач повинен був передбачити настання негативних наслідків у виді можливого неотримання відповідних документів (табелів обліку використання робочого часу та інше). Відповідач в межах обов'язків визначених ст.21, 141 КЗпП України був зобов'язаний правильно організувати працю працівників, забезпечити трудову і виробничу дисципліну та за власний рахунок провести відповідні заходи на своєчасне отримання документів в підтвердження обліку робочого часу працівника тому не вправі посилатися на відсутність до них доступу внаслідок проведення АТО, як на підставу непереборної сили. З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що на користь [PERSON] підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» нарахована, але не виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 13573,41 грн. коп.; грошову компенсацію за всі дні щорічної відпустки, а саме за 20 календарних днів в сумі 4391,00 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 40117,28 грн.; компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 1737,81 грн., а всього 59819,50 грн. з утриманням з вказаної суми при виплаті передбачені законом податків та обовязкових платежів і зборів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, то оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в частині позовних вимог майнового характеру 704,80 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial