Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом(а.с.2-3), та просить постановити рішення, яким: - зобов'язати відповідачку повернути із незаконного володіння чуже майно у вигляді меблів: - комплект «Мадлен», вартістю 4 800.00 гривен, - кухонний куточок «Візит», вартістю 1 100.00 гривен, - кухня «Аня», вартістю 1 350.00 гривен; побутову техніку: - холодильник «Днепр» 229-7-010, вартістю 2 655.00 гривен, - газову плиту «Nord» 200-1А, вартістю 1 637.00 гривен; - стягнути з відповідачки кошти сплачені в рахунок погашення кредиту, і які будуть сплачені до ухвалення остаточного рішення судом; - стягнути з відповідачки судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на прохання свого сина, з метою поліпшення побутових умов родини свого сина [PERSON], для його особистого користування, він позивач оформив споживчий кредитний договір на придбання меблів на суму 11 720.00 гривен. Також до суми кредиту входить вартість послуги «Страхування життя» в розмірі 2 953.44 гривен. Загальна вартість кредиту на момент виконання зобов'язання склала 20 118.39 гривен. На час звернення з даним позовом до суду, ним позивачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості 7 259.00 гривен. Вибором меблів займався син, він же їх з магазину доставив на адресу за місцем проживання його колишньої дружини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з метою улагодження домовленості між ними, а саме, що відповідачка поверне [PERSON] усі правовстановлюючі документи на його домоволодіння за адресою: [ADDRESS] взамін на [INFO]. Йому, позивачу, лише нещодавно стало відомо, про те, що [INFO], за які він сплатив кошти, отримавши кредит в банку, і його син мав перевезти з магазину до свого домоволодіння за адресою: [ADDRESS], знаходяться у відповідачки, і вона добровільно відмовляється їх повернути. Вважаючи, що його права, як власника меблів порушені, він позивач звернувся з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що названі [INFO] він придбав особисто, для свого сина. При цьому уклав кредитний договір на отримання коштів саме для придбання названих меблів. Однак, [INFO] з магазину були доставлені за адресою: [ADDRESS], де фактично проживала і проживає відповідачка, колишня дружина його сина [PERSON]. До теперішнього часу відповідачка користується цими меблями, і не повертає їх, хоча він, позивач і надалі продовжує виплачувати кредит. Відповідачка, заперечуючи усі доводи позивача, просила в задоволенні позову відмовити, подала письмові заперечення (а.с.27-38). Пояснила, що з позивачем перебувала у родинних відносинах до 21.11.2013 року, так як він був батьком її чоловіка [PERSON], з яким вони розлучені згідно рішення Болградського районного суду Одеської області від 21.11.2013 року, справа № 497/3052/13-ц. З вересня 2013 року по лютий 2014 року вона проживала в с. Криничне Болградського району Одеської області, в будинку своїх батьків. Наприкінці грудня 2013 року вона стала власницею 13/25 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі договору-дарування від 26.12.2013 року. Усі [INFO], техніку, якими вона зараз користується, і які знаходяться в її будинку, придбали і подарували їй батьки (окрім газової плити, яка дісталася їй від попередньої власниці будинку). Наразі, у її будинку є в наявності такі [INFO]: диван «Фаворит», кухонний куточок «Ніка», кухня «Марта», та бувший у користуванні холодильник «Індезит». Майна, на яке вказує позивач в її будинку не має, і ніколи не було. Тому, вважає, що позов позивача є необґрунтованим, і задоволенню не підлягає. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, пояснення сторін по справі, пояснення свідків, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст.60 ч.1, ч. 4 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Судом встановлено, що 03 листопада 2013 року між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено споживчий кредитний договір на придбання меблів: комплект «Мадлен», кухонний куточок «Візит», кухня «Аня», спальня «Антоніна» на загальну суму 11 720.00 гривен (а.с.5, 7). З копій наданих квитанцій вбачається, що позивач сплачує кошти за названим кредитним договором (а.с.9-15). Згідно сертифікації до кредитного договору, [INFO] купувалися в меблевому магазині «[INFO]» ФОП «[PERSON].», юридична адреса: [ADDRESS], фактично розташований на ринку Болградської РССТ (а.с.6). Відповідно до накладної № 19 від 03.11.2013 року на ім'я [PERSON] відпущено [INFO] СПД «[PERSON].»: комплект «Мадлен», кухонний куточок «Візит», кухня «Аня» на загальну суму 7 250.00 гривен з доставкою на адресу: [ADDRESS] (а.с.8). 06 листопада 2013 року в магазині «Мелодія» на ім'я [PERSON] було придбано: газову плиту «Nord» 200-1А, вартістю 1 637.00 гривен, холодильник «Днепр» 229-7-010, вартістю 2 655.00 гривен, та відповідно до розрахункової накладної № 5888/0 доставку здійснено за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідачкою в свою чергу на обґрунтування заперечень надано наступні докази: Так, згідно копії рішення Болградського районного суду Одеської області від 21.11.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 21.11.2013 року (а.с.31). У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідачці на праві власності належить 13/25 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] згідно договору дарування від 26 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] (а.с.33), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.34). Відповідачка надала накладні на придбання її матір'ю [PERSON], яка є приватним підприємцем (а.с.35) меблів: дивану «Фаворит» (а.с.36), кухонного куточку «Ніка» (а.с.36), кухні «Марта» (а.с.37), прихожої «Кармен» (а.с.37), що знаходяться в її будинку за адресою: [ADDRESS], і якими вона користується. Згідно акту опису й арешту майна державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції Одеської області, Домущі В.С. від 17.02.2015 року у будинку за адресою місця проживання відповідачки [PERSON] виявлено [INFO]: - кухонний куточок «Візит», вартістю 1 100.00 гривен; - кухню «Аня», вартістю 1 350.00 гривен (а.с.56-57). Огляд майна проводився за участю понятого [PERSON], у присутності: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю представника магазину «[INFO]» СПД «[PERSON].» - [PERSON] (а.с.57). Так, відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі. До умов пред'явлення віндикаційного позову належать такі: 1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи; 3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним. 4) віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав. При цьому, об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Юридична наука виділяє два основні елементи, що визначають сутність будь-якого позову - предмет і підставу (Скворцов О. Ю. Вещные иски в судебно-арбитражной практике. - М., 1998. - С. 22 - 27.). Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін.). З позицій процесуального права ці та інші обставини становлять предмет доказування. При цьому незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав. Позивачем доведено належними і допустимими доказами факт придбання ним меблів: комплекту «Мадлен», кухонного куточку «Візит», кухні «Аня», які були доставлені за адресою: [ADDRESS], що підтверджується вище переліченими доказами (кредитним договором, накладною № 9 від 03.11.2013 року). Однак згідно акту державного виконавця Відділу ДВС Болградського РУЮ Одеської області, [PERSON] від 17.02.2015 року за даною адресою, де проживає відповідачка є в наявності лише [INFO]: кухонний куточок «Візит», кухня «Аня» (а.с.57). А відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню лише частково, в частині повернення майна із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивача [PERSON] меблів: кухонного куточку «Візит», кухні «Аня», тобто лише тих речей, що збереглися в натурі та перебувають у фактичному володінні відповідачки [PERSON] В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають в зв'язку з їх недоведеністю та не обґрунтованістю. Суд не приймає до уваги доводи позивача, що під час придбання меблів, спальня «Антоніна» була змінена на побутову техніку: холодильник «Днепр», газову плиту «Nord», оскільки видаткова накладна № 5888/0 від 06.11.2013 року оформлена на ім'я [PERSON] та доставлена за адресою: [ADDRESS], тобто названу техніку придбала саме відповідачка, а не позивач (а.с.8). Крім того, дана накладна підтверджує, що відповідачка в листопада місяці 2013 року фактично проживала за адресою: [ADDRESS]. Суд не приймає до відома у якості належного доказу довідку Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області, про те, що відповідачка у період з вересня 2013 року по лютий 2014 року проживала за адресою проживання її батьків: [ADDRESS], оскільки дана довідка не містить, а ні дати її видачі, а ні номеру (а.с.32). Твердження відповідачки, що в її будинку знаходяться [INFO]: кухонний куточок «Ніка», кухня «Марта», що були придбані згідно накладних ЧП СПД «[PERSON].» її матір'ю [PERSON], і є ідентичними тим, на які посилається позивач, суд розцінює критично. Будучи допитаною у якості свідка [PERSON], мати відповідачки суду пояснила, що в грудні місяці її донька [PERSON] стала власницею будинку за адресою: [ADDRESS]. Після закінчення ремонту в будинку, вона разом з донькою в січні чи лютому місяці 2014 року, в меблевому магазині по вулиці Інзовська, м.Болград, Одеська область придбали [INFO]: диван «Фаворит», кухню «Марта», кухонний куточок «Ніка», які в той же день були доставлені на адресу проживання доньки: [ADDRESS] Оскільки за дані [INFO] розраховувалася вона, [PERSON], то і прізвище в накладних зазначено її. Однак, дослідивши в судовому засіданні надані накладні (а.с.36-37) було встановлено, що диван «Фаворит» було придбано 17.01.2014 року (а.с.36), кухонний куточок «Ніка» 20.03.2014 року (а.с.36), кухню «Марта» 18.06.2014 року (а.с.37), що протирічить поясненням свідка [PERSON], яка стверджувала, що усі [INFO] були придбані в однин день. Крім того, на даних накладних взагалі відсутня печатка ЧП СПД "[PERSON].". Належних і допустимих доказів, що [INFO]: кухонний куточок «Ніка» та кухня «Марта» є ідентичними меблям: кухонний куточок «Візит» та кухня «Аня», відповідачкою суду не надано. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] - державний виконавець ВДВС Болградського РУЮ Одеської області, [PERSON] - понятий, який був присутній під час проведення огляду державним виконавцем, пояснили, що при огляді меблів, будучи присутня представник магазину «[INFO]» СПД «[PERSON].», [PERSON] вказала на наявні в будинку за адресою: [ADDRESS] [INFO], що відповідають кухні «Аня» та кухонному куточку «Візит», що знаходилися в продажу саме в їхньому магазині «[INFO]», розташованому на ринку Болградської РССТ. Свідок [PERSON] пояснив, що відповідачка [PERSON] є його колишньою дружиною, з якою вони розлучилися за рішенням Болградського районного суду Одеської області від 21.11.2013 року. Між ними склалися не дуже добрі стосунки, відповідачка категорично відмовлялася повернути йому оригінали документів на будинок за адресою: [ADDRESS], вимагаючи, що б він забезпечив її меблями за місцем її нового помешкання. Тому, коли його батько оформив кредитний договір з метою придбання для нього меблів, і доручив йому вибрати і перевезти [INFO], він [PERSON] разом з відповідачкою [PERSON] в магазині «[INFO]», що розташований на ринку Болградської РССТ вибрали, необхідні [INFO], і вони були доставлені в будинок, за місцем її проживання: [ADDRESS] Від кухні «Аня» вони відмовилися, так як відповідачка забажала придбати холодильник і газову плиту, які вона потім вибрала в магазині «Мелодія». Батькові він нічого не сказав, щоб не засмучувати, і лише нещодавно батьки дізналися, що придбані батьком [INFO] знаходяться у відповідачки, а не в нього в будинку. На його прохання відповідачка відмовилися повернути [INFO] і техніку. До правоохоронних органів він не звертався, та як вважав, що вирішити усі проблеми, що виникли між ним і відповідачкою можливо іншим шляхом, адже вона є його колишньою дружиною. На позивача покладений обов'язок довести в суді ті обставини, що у відповідачки знаходиться майно, яким вона незаконно без відповідної правової підстави заволоділа і відповідно є підстави до застосування до спірних правовідносин положень ст. 387 ЦК України. Тобто, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Таким чином, при викладених обставинах, у зв'язку з тим, що позивач не довів у повному обсязі тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно положень ст. 79 ч.1, 2 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, що становить 51.69 гривен з розрахунку пропорційно задоволених позовних вимог - 2 450.00 гривен (1 350.00 гривен + 1 100.00 гривен); 2 450.00 гривен х 100% : 11 542.00 гривен (4 800 + 1 100 + 1 350 + 1 637.00 + 2 655.00) = 21.22 %; 243.60 гривен х 21.22% = 51.69 гривен.

Outcome: partial