Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-19 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON], посилаючись на те, що вона з відповідачем 02.11.2013 року у відділі ДРАЦС Білоцерківського МРУЮ Київської області зареєструвала шлюб, актовий запис № 1527, від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Позивачка просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, на які посилається в позовній заяві. Допитана в якості свідка суду показала, що після народження сина вони з відповідачем проживають окремо, син проживає з нею у її батьків та знаходиться на її утриманні, вона ніде не працює, доглядає сина, перебуває на обліку в Управлінні СЗН, щомісячно отримує допомогу при народженні дитини в сумі 860 грн.. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання сина в в розмірі 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, суду пояснив, що він не може сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 1500 грн., оскільки він не працює та не має постійного доходу. Допитаний в якості свідка суду показав, що 9 жовтня 2015 року він звільнився з постійної роботи, з вказаного часу має нерегулярний мінливий дохід від виконання робіт за усними договорами, середньомісячний його дохід при цьому складає близько 1000 гривень, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, інвалідності не має, інші неповнолітні та непрацездатні особи на його утриманні не перебувають. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх покази як свідків та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1 ст.184 СК України та роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З матеріалів справи, показів допитаних в якості свідків сторін судом встановлено, що з 2 листопада 2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС Білоцерківського МРУЮ Київської області (а.с. 2). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом ДРАЦС Ставищенського РУЮ Київської області (а. с. 3). Після народження сина сторони проживають окремо, син проживає та знаходиться на утриманні матері, яка ніде не працює, доглядає сина, який не досяг трирічного віку, перебуває на обліку в Управлінні СЗН Ставищенської РДА, щомісячно отримує допомогу при народженні дитини, на розгляді в Ставищенському районному суді перебуває також справа за позовом позивачки до відповідача про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, що підтверджується показами допитаних в якості свідків сторін, довідкою виконкому Ставищенської селищної ради №2053/6 від 12.05.2016 року (а.с. 4), довідкою УСЗН Ставищенської РДА від 16.06.2016 (а. с. 27). На думку суду вимога позивача про стягнення на її користь аліментів на утримання сина із розрахунку по 1500 грн. щомісячно є завищеним розміром, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 9 жовтня 2015 року звільнився з постійної роботи, з вказаного часу має нерегулярний мінливий дохід від виконання робіт за усними договорами, середньомісячний його дохід при цьому складає близько 1000 гривень, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, інвалідності не має, інші неповнолітні та непрацездатні особи на його утриманні не перебувають, що підтверджується показами допитаного в якості свідка відповідача, довідкою Великокарашинської сільської ради № 302 від 08 червня 2016 р. (а.с. 21) та копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 22) У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини лежить, в тому числі, у всіх діях та рішеннях суду щодо дитини. Також частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, суд виходячи з матеріального становища сторін у справі, обов'язку утримання малолітнього сина обома батьками, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини та її потреб,

Outcome: partial