Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах, збільшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що ухвалою Тульчинського рйонного суду Вінницької області від 01.12.2010 по справі №2-1295/10 визнано мирову угоду, укладену між ним та відповідачем, відповідно до умов якої відповідач зобов'язалась сплачувати йому аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 1/4 частині від її заробітку (доходу) щомісячно в періоди працевлаштування, а в разі відсутності роботи - 30 % прожиткового мінімуму. Станом на 01.04.2018 заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 558,53 грн. На даний час мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Їх син є особою з інвалідністю з дитинства і потребує значних фінансових витрат. В зв'язку з даними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментах та призначити відповідачу сплату аліментів на його користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходу, але не менше менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, почитаючи з 08.07.2017 і до досягнення дитиною повноліття. До початку розгляду справи по суті від позивача надійшла заява, згідно якої він від частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості по аліментах відмовився і ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 19.09.2018 дана відмова була прийнята судом і провадження в цій частині закрито. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить судовий розгляд провести без його участі. В цій же заяві останній від частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості по аліментах відмовився і ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 19.09.2018 дана відмова була прийнята судом і провадження в цій частині закрито. Позовні ж вимоги щодо збільшення розміру аліментів позивач підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася. Згідно наявної в матеріалах справи від неї заяви, остання просить справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів визнає. Відповідно до ст. ст. 223, 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії ухвали Тульчинського рйонного суду Вінницької області від 01.12.2010 по справі №2-1295/10 (а.с.7) визнано мирову угоду, укладену між сторонами, відповідно до умов якої відповідач зобов'язалась сплачувати позивачу аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 1/4 частині від її заробітку (доходу) щомісячно в періоди, коли вона працевлаштована і працює, а в разі відсутності роботи - 30 % прожиткового мінімуму, щомісячно. Згідно довідки, виданої Кинашівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області від 19.04.2018 №691 (а.с.5), син [PERSON], [INFO] проживає біля батька [PERSON] та знаходяться на його утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3 ст.51 Конституції України ). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану. Погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст. 180-183, 192 СК України. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання щодо збільшення розміру аліментів, які мають стягуватись з відповідача, суд приймає до уваги що відбулися зміни в законодавсті, сплачуваний відповідачем розмір аліментів є нижчим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також судом врахованопозицію представника відповідача, яка визнала позовні вимоги,інтереси дитини, яка є є особою з інвалідністю з дитинства, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, яка працездатна, має на утриманні двох малолітніх дітей (а.с.23 ,24), а тому вищевказані обставини свідчать про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача. Щодо часу, з якого необхідно стягувати аліменти з відповідача, суд виходить з наступного. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. В зв'язку з чим, у вимозі позивача про збільшення розміру аліментів, починаючи з 08.07.2017, слід відмовити, а аліменти у новому розмірі стягнутия від дня набрання чинності рішенням суду. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи позицію представника відповідача щодо визнання позовних вимог, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про зміну сспособу стягнення аліментів. Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦП України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial