Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.12.1985 року було зареєстровано шлюб з Відповідачем. Від шлюбу мають сина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.02.2012 року шлюб між ними було розірвано. За рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 лютого 2013 року з Відповідача було стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1250 грн. щомісячно, починаючи з 19 листопада 2012 року до досягнення дитиною повноліття. 21.02.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. 16.11.2013 року вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . 29.05.2014 року спільний син - також змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Зазначає, що починаючи з моменту стягнення аліментів з 19 листопада 2012 року і до повноліття сина, Відповідач лише декілька разів сплатив нараховані аліменти, а з 19 серпня 2013 року взагалі перестав сплачувати аліменти.09 серпня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-673, виданого 18.02.2013р. Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1250 грн., щомісячно, починаючи з 19.11.2012 і до повноліття дитини було закінчено, у зв`язку з тим, що закінчився передбачений законом строк для виконання даного виду стягнень. При цьому, державним виконавцем у своїй постанові було визначено заборгованість станом на [INFO] по сплаті аліментів у розмірі 37 833,32 грн. Розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем, Відповідачем [PERSON] в судовому порядку не оскаржено. Позивач в обґрунтування позову вказує, що зважаючи на те, що Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, яка станом на 16.12.2019 р. складає 37 833,32 грн., окрім стягнення самої заборгованості, вона має право на стягнення неустойки (пені. За підрахунками Позивача, розмір нарахованої неустойки (пені) складає 1 070 375 грн. у період з 20 жовтня 2013 року по день звернення до суду, що перевищує 100% заборгованості відповідача по сплаті аліментів, тому Позивач вважає, що сума пені, яка підлягає до стягнення складає 37833,32 грн. Посилаючись на викладені обставини справи, позивач просить суд: -Стягнути з [PERSON] , на її користь заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 37 83332 грн. -Стягнути з [PERSON] , на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 37 833,32 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів. Визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. призначено судове засідання по названій справі. 19 лютого 2020 року [PERSON] подав Відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає позовну заяву такою, що не підлягає до задоволення, заперечує проти позову з наступних підстав. Відповідач зазначає, що дійсно певний час перераховував Позивачеві кошти на рахунок у банку, але в той же час систематично передавав гроші готівкою особисто Позивачеві. Вказує, що одного разу він повністю оплатив операцію та лікування синову у розмірі близько 15000 грн., однак ці кошти ніде не обліковувались. Вважає, що Позивач користуючись довірливістю Відповідача, протягом тривалого часу, отримуючи грошові кошти жодним чином не фіксувала їх кількість і не пред`являла претензій. Зазначає, що Позивач не надає жодного доказу, що неповнолітня дитина отримував всі належні умови для розвитку, а також не надає жодної квитанції, розрахункового документу, який би підтверджував, що вона втрачала грошові кошти на дитину. Також Відповідач, у поданому Відзиві на позовну заяву просить взяти до уваги, що протягом 2013 року він не мав офіційного доходу, однак намагався виконувати свої батьківські зобов`язання з утримання дитини та сплати аліментів, зокрема підробляючи, позичаючи кошти тощо, він перераховував необхідну чи хоча б фізично можливу частину на рахунок Позивача в АТ «Ощадбанк» або ж передавав готівкові кошти їй особисто. Зауважив, що він наразі перебуває у шлюбі, має дружину є главою сім`ї і повинен забезпечувати себе і дружину. Офіційно працює, сплачує податки, інших доходів немає. Просить взяти до уваги, що стягнення неустойки пені за аліментами може призвести його, як платника таких аліментів до скрутного фінансового становища. З огляду на викладені у поданому Відзиві на позовну заяву, Відповідач вважає, що позовна заява має на меті здирницький умисел з боку Позивача, оскільки подана після тривалого строку з часу досягнення дитиною повноліття і формальним закриттям виконавчого провадження; Позивач звільнена від сплати судового збору, а отже не несе жодних витрат для захисту нібито порушеного права; фактично Позивач націлена примножити встановлений в 2013 році судом розмір аліментів, скориставшись його довірливістю і зажадавши отримати неналежні кошти на утримання дитини. Також, Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, у зв`язку з цим просив у задоволені позову відмовити повністю. 03 березня 2020 року, [PERSON] подала Відповідь на відзив, в якому зазначила, що твердження Відповідача викладені у Відзиві на позовну заяву не відповідають дійсності. Так, зазначає, що операція сину проводилась безкоштовно. Щодо того, що Відповідач передавав їй систематично кошти з боку Відповідача нічим не підтверджено. Щодо перерахування на її банківський рахунок коштів на протязі 2013-2016 року, зазначає, що кошти перераховувалися лише тричі, 07.03.2014 року - 1000 грн.; 09.09.2014 року - 1000 грн.; 02.10.2014 року - 1000 грн.; 04.11.2014 року - 800 грн. Будь-яких інших перерахувань на картковий рахунок від Відповідача не надходило. Факт часткової сплати аліментів вона не заперечує. Просить звернути увагу суду, що всі викладені Відповідачем твердження про перерахування коштів на картковий рахунок потягом 2013-2016 років нічим не підтверджено, і вважає, що Відповідач вводить суд в оману. Щодо стягнення неустойки (пені) вказує, що Відповідач є працездатною особою, не має на утриманні неповнолітніх дітей бо батьків похилого віку, отримує заробітну плату та пенсію, має власне житло, яке надає в оренду і має від цього додатковий дохід та вважає, що Відповідач може виконати свої боргові зобов`язання. просила позов задовольнити в повному обсязі. 18 березня 2020 року [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що для спростування тверджень Позивача надає суду квитанцію на суму 7500 грн. від 10.04.2013 року; квитанцію на суму 1500 грн. від 19.11.2013 року; квитанцію на суму 2500 грн. від 14.11.2013 року. Вказує, що більшість квитанцій не збереглися. Також вказав, що саме Позивач йому повідомила про необхідність коштів на операцію в сумі 15000 грн.,документально підтвердити можливості немає. Стосовно неустойки (пені) наголосив, що перебуває у шлюбі, забезпечує себе та дружину, а також на його утриманні перебуває матір його дружини, пенсіонерка 79 річного віку, яка потребує матеріальної підтримки з оплати комунальних платежів, медикаментів, продуктів харчування. Вказав, що його дохід - це лише його заробітна плата, яку він не приховує та сплачує всі податки державі, яка становить близько 10000 грн. Твердження про отримання пенсіє вважає, що є нісенітницею, оскільки він не досяг пенсійного віку. Також не отримує доходу від здачі квартири в оренду, твердження позивача вважає, такими, що не підтверджені жодними доказами та намагання ввести суд в оману. Крім того, наголосив про сплив строку позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки. В судовому засіданні Позивач, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вважає їх законними і обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов. Також подав заяву про застосування строку позовної давності, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження №36671132 була винесена 09.08.2016 року, позовну заяву подано у грудні 2019 року - через три роки і чотири місяці, після того як Позивач довідалася про порушення свого права. Суд, заслухавши вступне слово сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень та поданих стороною відповідача доказів, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, 22 грудня 1985 року у Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених у м. Києві, сторони зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації про одруження зроблено актовий запис за №5981. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22 грудня 1985 року у Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених у м. Києві, актовий запис №5981 - розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають сина, [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 08.05.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва, актовий запис про народження за №696. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 лютого 2013 року, зокрема, стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1250 гривень, щомісячно, починаючи з 19 листопада 2012 року до досягнення дитиною повноліття. 21 лютого 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Варавою Романом Сергійовичем, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-673 виданого 18.02.2013 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1250 грн., щомісячно, починаючи з 19.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, ВП №36671132. 16 листопада 2013 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , видане 16.11.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №211. Крім того, 29 травня 2014 року , син сторін, [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , видане 29.05.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №100. [INFO] син сторін, [PERSON] досяг повноліття. 09 серпня 2016 року державним виконавцем Шавель Олесею Володимирівною органу державної виконавчої служби районного управління юстиції, при примусовому виконані виконавчого листа №2-673 виданого 18.02.2013 року Деснянським районним судом м. Києва, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП №36671132), у зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для виконання даного виду стягнень, заборгованість на 03.04.2016 року складає 37833,32 грн. Відомостей про оскарження дій державного виконавця та скасування зазначеної постанови суду не надано. Як передбачено ст.15, 20 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. У зв`язку з закінченням виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини, на підставі п.6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (закінчення передбаченого строку для даного виду стягнень) примусове виконання рішення державним виконавцем припинено. Позивач на власний розсуд обрала способом захисту свого порушеного права не оскарження дій державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, а стягнення непогашеної заборгованості по сплаті аліментів з [PERSON] . Такий спосіб захисту не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а також положенням Сімейного кодексу України. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Стягнення заборгованості за аліментами рішенням суду передбачено ст.194-195 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно ч. 1 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Ч. 2 - заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. Ч. 2 - за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»,виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів, зокрема, п. 5) у разі закінчення виконавчого провадження. У судовому засіданні не встановлено підстав для відстрочення або розстрочення сплати заборгованості за аліментами. Відповідачем на надано доказів того, що заборгованість за аліментами виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншими незалежними від нього обставинами. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Твердження Відповідача про те, що заборгованість по аліментам виникла в результаті винних дій несумлінної поведінки Позивача, не є обставинами, що мають істотне значення для прийняття рішення, оскільки достовірна обізнаність платника аліментів про наявність зобов`язання зі сплати аліментів у розмірі, визначеному рішенням суду, та невиконання такого обов`язку, а також відсутність обставин, які б перешкоджали йому добровільно сплачувати аліменти, свідчать про наявність презумпції його вини, як платника аліментів, у виникненні заборгованості (правовий висновок, викладено у Постанові Верховного Суду від 13.12.2019 р. у справі № 752/10763/14-ц). Розмір зазначеної заборгованості відповідачем не спростовано, та доказів на підтвердження належної та вчасної сплати аліментів у визначеному судом розмірі, матеріали справи не містять. Інших істотних обставин для звільнення від заборгованості Відповідач не зазначив. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, враховуючи що відповідачем внаслідок неналежного виконання ним своїх обов`язків допущено заборгованість по сплаті аліментів, що утворилася по виконавчому листу №2-673, виданому Деснянським районним судом м. Києва 18.02.2013 року, суд вважає, що в цій частині позовних вимог позов підлягає до задоволення. Стосовно стягнення пені за прострочення сплати аліментного зобов`язання суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому, передбачена ст.196 СК України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Заборгованість по аліментам у відповідача виникла за його вини, так як він був усвідомлений про обов`язок утримувати дитину. Згідно п.22 постанови Пленуму_Верховного Суду_України №3від 15.05.2006року "Про_застосування судами_окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст.196СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). Відповідач у відзиві посилається на належне використання позивачем отриманих аліментів та недостовірність розрахунку заборгованості по аліментах наданого позивачем, однак доказів вказаних обставин останнім не надано, крім того дане питання не являється предметом розгляду даної справи та не встановлює відсутність вини [PERSON] за прострочення сплати аліментів. Доказів про те, що заборгованість по аліментах виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками відповідач суду не надав, а тому суд дійшов до висновку про необхідність стягнення неустойки. Суд відхиляє також посилання Відповідача про перебування на його утриманні дружини та непрацездатної, хворої матері дружини, як на підставу звільнення його від сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та зазначає, що утримання батьків не повинно відбуватись за рахунок дитини, порядок утримання якої визначено рішенням суду. Крім того, Відповідачем не наданого жодного доказу здійснення такого утримання. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 відсоток пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Така правова позиція висловлена в Постанові Великої палати Верховного Суду по справі 14-37цс18 від 25.05.2018. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Суд не приймає до уваги розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, здійснений [PERSON] , оскільки, його здійснено з помилками у підрахунку кількості днів прострочення сплати суми аліментів, терміну (дат) затримки сплати аліментів. Тому, суд вважає за необхідне навести свій розрахунок. Так, згідно розрахунку Позивача від суми несплачених аліментів за період з жовтня 2013 року по грудень 2019 року - розмір пені становить 1070375 грн. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не погоджується з розрахунком позивачки щодо визначення пені за прострочення сплати аліментів та робить свій розрахунок, згідно якого розмір неустойки (пені) по аліментах необхідно розраховувати наступним чином (сума заборгованості * 1% * в місяці): 2013 рік за жовтень 2013 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за листопад 2013 року розмір неустойки (пені) становить - 375 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 30 кількість днів* 1%); за грудень 2013 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн.. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); Разом за 2013 рік розмір неустойки (пені) становить 1150,00 грн. 2014 рік за січень 2014 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за лютий 2014 року розмір неустойки (пені) становить - 350 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 28 кількість днів* 1%); за березень 2014 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за квітень 2014 року розмір неустойки (пені) становить - 375 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 30 кількість днів* 1%); за травень 2014 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за червень 2014 року розмір неустойки (пені) становить - 375 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 30 кількість днів* 1%); за липень 2014 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за серпень 2014 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за вересень 2014 року розмір неустойки (пені) становить - 375 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 30 кількість днів* 1%); за жовтень 2014 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за листопад 2014 року розмір неустойки (пені) становить - 375 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 30 кількість днів* 1%); за грудень 2014 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); Разом за 2014 рік розмір неустойки (пені) становить 4562,50 грн. 2015 рік за січень 2015 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за лютий 2015 року розмір неустойки (пені) становить - 350 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 28 кількість днів* 1%); за березень 2015 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за квітень 2015 року розмір неустойки (пені) становить - 375 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 30 кількість днів* 1%); за травень 2015 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за червень 2015 року розмір неустойки (пені) становить - 375 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 30 кількість днів* 1%); за липень 2015 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за серпень 2015 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за вересень 2015 року розмір неустойки (пені) становить - 375 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 30 кількість днів* 1%); за жовтень 2015 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за листопад 2015 року розмір неустойки (пені) становить - 375 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 30 кількість днів* 1%); за грудень 2015 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); Разом за 2015 рік розмір неустойки (пені) становить 4562,50 грн. 2016 рік за січень 2016 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за лютий 2016 року розмір неустойки (пені) становить - 350 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 28 кількість днів* 1%); за березень 2016 року розмір неустойки (пені) становить - 387,50 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 31 кількість днів* 1%); за квітень 2016 року розмір неустойки (пені) становить - 37,5 грн. (1250 грн. сума заборгованості * 3 кількість днів* 1%); Разом за 2016 рік розмір неустойки (пені) становить 1162,50 грн. Отже, загальна сума пені за порушення [PERSON] аліментних зобов`язань за період з жовтня 2019 року по [INFO] становить 11437,50 грн. Що стосується вимоги відповідача щодо застосування позовної давності до вимог позивач, суд зазначає, що за правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Стосовно позовної давності, яка має застосовуватись до нарахування пені за несвоєчасне та/або неповне виконання зобов`язань зі сплати аліментів, варто наголосити, що в даному випадку законодавством в ст. 20 Сімейного кодексу України чітко встановлено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених: -частиною другою статті 72, (застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя); -частиною другою статті 129, (спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини); -частиною третьою статті 138 (право матері дитини на оспорювання батьківства свого чоловіка); -частиною третьою статті 139 (спір про материнство) цього Кодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. статті 196 СК України, не поширюється дія норм Цивільного кодексу України про позовну давність. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, усунувши із судового розгляду все що не має значення для вирішення справи по суті, дослідивши докази в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial