Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до ПАТ «Криворіжгаз» (далі за текстом «ПАТ»), в якому просять: визнати право за побутовими споживачами природного газу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз»; визнати, що ПАТ відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу» зобов'язано за свій рахунок в термін до 1 січня 2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В обґрунтування позову вказують наступне. На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 № 2500 між ними, позивачами, та ПАТ був укладений типовий договір постачання природного газу споживачам. Відповідно до п. 1.3. Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 №2498, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Зазначають, що доказом факту приєднання всіх споживачів до Типового договору розподілу природного газу є щомісячне споживанням ними природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ, тому права та обов'язки споживачів виникли з однієї підстави та, що предметом даного спору є однорідні права та обов'язки. Права та обов'язки споживачів чітко визначені Типовим договором постачання природного газу споживачам, а саме Розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», Розділом V «Права та обов'язки споживача» та Розділом VІ «Права і обов'язки Постачальника». Зміст типового договору, викладений постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 № 2500, констатує, що права та обов'язки для всіх споживачів є ідентичними. В червні 2017 року ним, позивачами, що є споживачами будинку [ADDRESS] були проведені загальні збори співвласників багатоквартирного будинку. З метою забезпечення раціонального використання природних ресурсів та забезпечення оплати кожним споживачем фактично спожитого об'єму газу на даних зборах було прийнято рішення щодо ініціювання звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу, до ПАТ з заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок ПАТ на підставі статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Але, листом ПАТ від 17 серпня 2017 року № Кд 01.3.1-ЛВ-14766-0817 їм було повідомлено, що ПАТ не передбачено фінансування робіт з встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку [ADDRESS]. Даний лист вважають документальним підтвердженням порушення ПАТ прав споживачів на забезпечення та встановлення їм в квартирах індивідуальних газових лічильників до 1 січня 2018 року. ПАТ фактично визнало, що забезпечувати їх, споживачів природного газу індивідуальними газовими лічильниками в термін до 1 січня 2018 року підприємство не збирається. Дану правову позицію працівників ПАТ вважають неправомірною, оскільки побутовим споживачам було відмовлено у забезпеченні та встановленні індивідуальних газових лічильників за рахунок ПАТ . Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу», суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу» з метою забезпечення повного комерційного (приладового) обліку природного газу в побуті відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території було зобов'язано вжити заходи до оснащення в повному обсязі квартир і приватних будинків, у яких проживає населення, лічильниками газу: до 1 січня 2016 року - якщо природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі; до 1 січня 2018 року, - якщо природний газ використовується тільки для приготування їжі. Відповідно до постанови НКРЕКП від 16 квітня 2015 року про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ПАТ видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування роздільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ. На протязі 2011-2017 років ПАТ приймав від НАК «Нафтогаз України» природний газ та здійснював його постачання споживачам. Наполягають, що таким чином, забезпечити комерційний облік природного газу кожному споживачу будинку [ADDRESS] зобов'язане газорозподільне підприємство - ПАТ в термін до 1 січня 2018 року. Вказують, що Закон відокремлює категорії споживачів за видами споживання та не передбачає обов'язку встановлювати загальнобудинковий лічильник замість індивідуальних лічильників газу в квартирах кожного споживача газу. Крім того, будь-яких пільг для визначення черговості встановлення газових лічильників чинне законодавство не передбачає. Вказують, що ПАТ є суб'єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на території Саксаганського району м. Кривого Рогу. Згідно структури тарифу для споживачів на послуги розподілу природного газу ПАТ в період з 2011 року по теперішній час закладається встановлення квартирних лічильників газу, як це передбачено статтею 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», де визначено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, тобто покладено на ПАТ. Даний факт підтверджується постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг з додатками від 28.12.2011 року № 150, від 28.03.2013 року № 311, від 27.06.2013 року № 776, від 30.12.2013 року № 1817, від 27.11.2014 року № 405, від 24.09.2015 року № 2400, від 29.12.2015 року № 3175, від 15.12.2016 року № 2294. Зазначають, що під час розгляду Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу цивільної справи № 214/2435/17 за позовом побутових споживачів природного газу, що проживають в будинку [ADDRESS], про визнання права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів представником ПАТ Дубовик С.В. був визнаний факт включення в тариф на газопостачання для побутових споживачів природного газу плати за встановлення індивідуальних лічильників газу. Взаємини між сторонами регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Законами України «Про захист прав споживачів», «Про житлово-комунальні послуги», «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ст. 24 Конституції України Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Нормою ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язків для виконання сторонами. Згідно із вимогами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст. ст. 662 та 663 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у встановлений у договорі строк. Нормою ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору. Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», цей Закон визначає цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; створення та підтримання конкурентного середовища при виробленні та наданні житлово-комунальних послуг, забезпечення контролю у сфері діяльності природних монополій; забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування та досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах: доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій. Зважаючи на численні порушення ПАТ прав, вони, позивачі, вимушені звернутись до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з даною позовною заявою в порядку захисту прав споживачів. У судовому засіданні представник позивача Немченко А.М. позов підтримав повністю та підтвердив його зміст. Також, підтвердив свої письмові пояснення (т.№1, а.с.128-129), згідно яких, після вступу в силу Закону України «Про комерційний обіг газу», Кабінетом Міністрів України, на виконання норм даного закону було прийнято розпорядження № 259-р, від 25.04.2012 року «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», яким було встановлено, що Міністерству енергетики та вугільної промисловості разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями і суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території належить: розробити та затвердити графік оснащення квартир і приватних будинків, у яких проживає населення, лічильниками газу в розрізі територій, на яких проводять господарську діяльність зазначені суб'єкти, та до 1 липня 2012 року подати їх Кабінетові Міністрів України; вжити заходів до оснащення в повному обсязі квартир і приватних будинків, у яких проживає населення, лічильниками газу: до 1 січня 2016 р., - якщо природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі; до 1 січня 2018 р.,- якщо природний газ використовується тільки для приготування їжі. На теперішній час це рішення КМ України є діючим, та повністю проігноровано і не виконується ПАТ. Зазначає, що відповідачем не виконується розпорядження КМУ №259-р від 25 квітня 2012 року. На виконання норм Закону України «Про комерційний обіг газу», та розпорядження КМУ №259-р, від 25.04.2012 року «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, були винесені постанови з додатками «Про встановлення тарифів на транспортування природного газу розподільними трубопроводами та постачання природного газу за регульованим тарифом для ПАТ, від 28.12.2011 року № 150, від 28.03.2013 року № 311, від 27.06.2013 року № 776, від 30.12.2013 року № 1817, від 27.11.2014 року № 405, від 24.09.2015 року № 2400, від 29.12.2015 року № 3175, від 15.12.2016 року № 2294, від 22.12.2016 року №2347, згідно даних постанов, абонентами м. Кривого Рогу за встановлення індивідуальних лічильників газу ПАТ було сплачено наступні кошти: у 2011 році - 10780 тис. грн., що згідно середнього курсу Національного Банку України склало 1,1 млн. доларів США; у 2012 році - 10780 тис. грн., що згідно середнього курсу Національного Банку України склало 1,1 млн. доларів США; у 2013 році - 10780 тис. грн., що згідно середнього курсу Національного Банку України склало 1,1 млн. доларів США; у 2014 році - 10780 тис. грн., що згідно середнього курсу Національного Банку України склало 1 млн. доларів США; у 2015 році - 54671 тис. грн., що згідно середнього курсу Національного Банку України склало 2,1 млн. доларів США; у 2016 році - 27792 тис. грн., що згідно середнього курсу Національного Банку України склало 1 млн. доларів США; у 2017 році - 15619 тис. грн., що згідно середнього курсу Національного Банку України склало 0,6 млн. доларів США. Тобто, за час дії Закону України «Про комерційний облік природного газу» ПАТ з населення м. Кривого Рогу отримав 8 млн. доларів США на встановлення індивідуальних лічильників газу, що по курсу Національного Банку України на теперішній час складає 210 млн. гривень. В ПАТ зареєстровано 288000 абонентів, із яких 44000 абонентів (приватні домоволодіння) на момент 2011 року вже мали індивідуальні лічильники газу. Ці данні не є остаточними, так як багато мешканців м. Кривого Рогу, які мешкають у багатоквартирних будинках, за свої кошти встановили квартирні лічильники газу. Тобто ПАТ повинно було встановити індивідуальні лічильники газу 244000 абонентам за рахунок тих коштів, що перерахувало населення м. Кривого Рогу, а саме 210000000 грн., що на одного абонента склало 860 грн. (210 млн. грн. поділити на 244 тис. населення). Згідно даних Антимонопольного комітету України у Дніпропетровської області вартість одного індивідуального лічильника газу для населення марки «G1,6/2,5/4» на 2016 рік склала 834 грн. Із вищевказаних розрахунків вбачає, що населення сплатило103% від вартості лічильника газу. Вказує, що за встановлення індивідуальних лічильників газу ПАТ не мав законних підстав, згідно постанов НКРЕКП, отримувати прибуток. Інші позивачі у судове засідання не з'явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності та зазначили, що позов підтримують повністю. 27 березня 2017 року представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та при цьому пояснила, що позивачі звернулися до суду після того, як ПАТ надав відповідь про відмову встановити індивідуальні лічильники газу, при цьому підставою для такої відмови була Постанова НКРЕКП. В подальшому були внесені зміни до Закону України «Про комерційний обіг газу», які набрали чинності з 19 січня 2018 року, порушень вказаного закону в його діючий редакції ПАТ не допустило. Наполягає, що ПАТ не зобов'язано встановлювати індивідуальні лічильники газу позивачам. Також підтвердила зміст письмових заперечень, відповідно до яких комерційний (приладовий) облік природного газу для побутових споживачів, у тому числі позивачів, здійснюється виключно на підставі спеціальних законодавчих і нормативних актів, зокрема, постанов Державного регулятора - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (п. 32 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»), а саме: Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Закону України «Про ринок природного газу», глави 5 розділу 9, глави 5 розділу 11 Кодексу газорозподільних систем, постанови НКРЕКП №547 від 31.03.2016. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. В ч. 1 ст. 6 Закону не зазначено право абонента на індивідуальний лічильник газу, мова йде саме про обов'язок оператора ГРМ забезпечити встановлення як індивідуальних, так і загальнобудинкових лічильників газу, що забезпечить 100% облік спожитого газу населенням. Вказує, що обов'язок на встановлення лічильнику газу трактується Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» лише з технічної точки зору як виконання робіт і не включає в себе поняття повного фінансування таких робіт за кошти ПАТ . Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел не заборонених законодавством. Ст. 4 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», визначає виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу суб'єкта господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території та суб'єкта господарювання, який отримав відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу. Таким чином, у ПАТ виникає право, а не обов'язок виконувати роботи з оснащення лічильниками, у споживача - обов'язок щодо забезпечення комерційного обліку природного газу, споживачем якого він є, за рахунок різних джерел фінансування. Зазначає, що на сьогодні фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, а не за рахунок виділених бюджетних коштів на встановлення індивідуальних лічильників газу. Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення підвищення тарифів на розподіл природного газу, ліцензіатами з 1 жовтня 2015 року проводяться заходи щодо забезпечення споживачів обліком природного газу, зокрема, в частині запровадження масштабного встановлення будинкового обліку природного газу, що потребує значно менших коштів. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №547 від 31.03.2016 затверджено план розвитку газорозподільної системи ПАТ на 2016-2025 роки та джерела його фінансування по розділах згідно з додатком. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2347 від 22.12.2016 внесено зміни до Постанови НКРЕКП від 31.03.2016 №547 Згідно І розділу Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ на 2016 рік передбачено встановлення загальнобудинкових вузлів обліку газу за адресою: [ADDRESS], за рахунок ПАТ . Згідно з пп. 1 п.6 Положення про НКРЕКП, затвердженого указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014, НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право: приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій. Відповідно до абз. 2 та 3 п. 13 вищевказаного Положення, рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями. Рішення НКРЕКП, прийняті в межах її повноважень, обов'язкові до виконання суб'єктами природних монополій. Згідно п.1 ч. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг регулятор приймає обов'язкові для виконання рішення з питань, що належать до його компетенції. Згідно п.1 ч. 2 ст. 17 Закону «Про НКРЕКП», регулятор має право приймати рішення з питань, що належить до його компетенції, які є обов'язковими до виконання. Таким чином, ПАТ не може відступати від положень, встановлених Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ на 2016-2025 роки, яка затверджена постановою НКРЕКП від 31.03.2016 №547та в подальшому Постановою НКРЕКП №2347 від 22.12.2016. Пунктом 4 постанови КМУ від 16.05.2002 №620 передбачена можливість об'єднання споживачів в єдину групу для поліпшення ведення обліку природного газу. Рішення про необхідність об'єднання споживачів в єдину групу приймає оператор газорозподільної системи. Згідно глави 5 розділу 9 Кодексу ГРС за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загально будинковий вузол обліку природного газу. Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Постановою КМУ від 16.05.2002 №620 (згідно Постанови КМУ від 27.01.2016 №46) «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків)» передбачено, що у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Позивачі проживають за адресою: [ADDRESS], та в їх квартирах природний газ використовується виключно для приготування їжі, а тому суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані в термін до 1 січня 2018 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу. При цьому, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у ч. 1 ст. 6 Закону, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 гл. 4 розділу 9 Кодексу ГРС, якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим) не забезпечений лічильником газу, фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об'єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання. Вказує, що права позивачів, які здійснюють оплату за природний газ згідно норм споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України, та які не забезпечені лічильником газу не порушені та після 1 січня 2018 року також не будуть порушені, так як у разі не встановлення лічильника газу з вини оператора ГРМ, такий споживач не може бути відключений, а нарахування відповідно залишаться на рівні встановлені постановою КМУ від 23.03.2016 року №203. Обов'язок забезпечення саме індивідуальними лічильниками газу не передбачений ні Законом, ні умовами Типового договору розподілу природного газу, укладеного з позивачами. Такої ж позиції дотримується Апеляційний суд Сумської області у справі №573/1695/16-ц. Вважає, що позовні вимоги позивачів не відповідають вимогам, передбачених ЦК України, а також Законом України «Про захист прав споживачів» виходячи з наступного. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; ціну продукції визначено неналежним чином; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано споживачу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової шкоди); визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Вказує, що, особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, наполягає, що вимоги позивачів не відповідають способам захисту прав, передбачених ст. 16 ЦК України, а позивачі не обґрунтовують свої вимоги та не вказують які саме норми матеріального права на їх думку порушено. 21 грудня 2017 року були внесені зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», які набрали чинності 19 січня 2018 року. Як передбачено ч.1 ст. 2 цього Закону, постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел не заборонених законодавством. Згідно ч. 2 ст. 2 цього Закону, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку". Як передбачено ч. 2 ст. 3 зазначеного Закону, побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу: порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України; для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення), які встановлять лічильники протягом 2018 року, відповідна компенсація здійснюється протягом 12 місяців. Відповідно до ч.1 ст. 6 вказаного Закону, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані: забезпечити встановлення лічильників газу:а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. У разі ненадання співвласниками багатоквартирного будинку згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника газу суб'єктам господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється. Наполягає, що у зв'язку з вказаними змінами в Законі України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», відсутній предмет спору, позов є передчасним. В подальшому 4 квітня 2018 року представник відповідача до суду не з'явилася, подавши заяву про відкладення судового засідання. Зважаючи на те, що представник відповідача у судові засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи ПАТ був повідомлений належним чином, не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на підставі ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи. Під час розгляду справи заявлялися клопотання про долучення доказів, які задоволені та про відкладення розгляду справи, які, за виключенням клопотання від 4 квітня 2018 року, також задоволені. У судовому засіданні також безпосередньо досліджені наступні письмові докази: паспорти позивачів (т.№1, а.с.10, 15, 19-20, 24-25, 29, 33, 37-38, 42, 47, 51, 57, 63, 69, 75, 79, 83, 88-89, 92, 98, 102, 107), довідки про склад сім'ї позивачів (т.№1,а.с.11, 16, 23, 26, 30, 34, 39, 43, 48, 52, 58, 64, 70, 76, 80, 84, 90, 93, 99, 104, 108), заяви позивачів на встановлення індивідуального лічильника від: 24 липня 2017 року, 19 жовтня 2016 року, 14 листопада 2016 року, 11 жовтня 2016 року, 14 листопада 2016 року, 21 листопада 2016 року, 22 листопада 2016 року (т.№1, а.с.12, 17, 21, 27, 31, 35, 40, 44, 45, 49, 53, 54, 59, 60, 65, 66, 71, 72, 77, 81, 85, 91, 94, 95, 100, 105, 109), відповіді на заяви (т.№1, а.с.13-14, 18, 22, 28, 32, 36, 41, 46, 50, 55, 56, 61, 62, 67, 68, 73-74, 78, 82, 86, 87, 96, 97, 101, 102, 106, 110), розрахунок (т.№1, 157), депутатське звернення від 4 жовтня 2017 до Кабінету Міністрів України (т.№1, а.с.159), відповідь на звернення (т.№1, а.с.160), інформація про оснащення лічильниками (т.№1, а.с.162, 164, 166, 168, 170), депутатське звернення до УБЖП виконкому (т.№1, а.с.172-173), відповідь на депутатське звернення (т.№1, а.с.174), інвестиційна програма плану розвитку газорозподільної системи (т.№1, а.с.192-200), звернення Криворізької міської ради до ПАТ (т.№1, а.с. 201), відповіді НКРЕКП (т.№1, а.с.202, 207-208, 217-218), звернення Криворізької міської ради до ВР України (т.№1, а.с.203), звернення Криворізької міської ради до НКРЕКП (т.№1, а.с. 204), повідомлення Міністерства регіональної політики (т.№1, а.с.205-206). Суд,

Outcome: partial