Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивачі - [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідачів - [PERSON], [PERSON] про стягнення втраченого доходу в розмірі 11 247,78 гривень, упущеної вигоди в розмірі 33 743, 34 гривень та моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, також просили стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в розмірі 8000 гривень та судовий збір в сумі 579, 91 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 25.01.2014 р. у м. Києві на перехресті вул. Здолбунівська - пр. Григоренка з вини відповідача - [PERSON], який керував автомобілем «MITSUBISHI OUTLANDER» д.н.з. [NUMBER], (належить [PERSON]) була скоєна дорожньо-транспортна пригода (ДТП). Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП встановлена постановою Дарницького районного суду м. Києва від 18.03.2014р. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «ЗАЗ TF69YO» д.н.з. [NUMBER], який належав [PERSON]. Під час ДТП позивач [PERSON] отримав тілесних ушкоджень, що підтверджується довідкою про ДТП № 9339798, виданої відділом Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві від 10.02.2014 року та листками непрацездатності. Також позивач [PERSON] є приватним підприємцем, який на автомобілі, що було пошкоджено під час ДТП здійснював внутрішні перевезення пасажирів на таксі і в зв'язку з тим, що ним було отримано тілесні ушкодження та він потрапив в лікарню в якій проходив лікування в період з 27 січня по 17 лютого 2014 року він не зміг отримати відповідні доходи які він і просить стягнути на свою користь з [PERSON] як власниці автомобіля. Крім того [PERSON] вважає, що в зв'язку з тим, що автомобіль на якому він здійснював внутрішні перевезення на таксі було пошкоджено настільки, що його відновлювальний ремонт коштував більше ніж його ринкова вартість до моменту ДТП, в зв'язку з чим ремонт не проводився та позивачі чекали коли страховою компанією буде виплачено страхове відшкодування, щоб купити новий автомобіль, що і було зроблено 16 травня, а тому просить стягнути на свою користь упущену вигоду в сумі 33743, 34 гривні за 3 місяці. Також [PERSON] як власниці пошкодженого автомобіля було завдано моральної шкоди, оскільки в результаті пошкодження автомобіля [PERSON] була вимушена на протязі чотирьох місяців витрачати більше часу щоб дістатися транспортом загального користування до роботи чим було порушено іі розпланований спосіб життя, також пошкодження автомобіля привело до душевних страждань оскільки сім'я була позбавлена можливості отримувати дохід від здійснення [PERSON] діяльності щодо внутрішніх перевезень на таксі, що призвело до того що вона втратила спокій, та душевну рівновагу, а тому просила стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду в сумі 5000 гривень. Позивачі просять відшкодувати витрати на правову допомогу по даній справі в розмірі 8000 гривень, та судовий збір у розмірі 579, 91 гривень. 11 вересня 2009 року в судовому засіданні представником позивачів [PERSON] було заявлено клопотання щодо зміни позовних вимог а саме щодо стягнення втраченого доходу не з [PERSON] а саме з [PERSON] в зв'язку з чим, просив [PERSON] виключити з числа відповідачів. 08 грудня 2014 року за клопотанням представника позивачів [PERSON] в якості співвідповідача було залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» (а.с. 97) та подано заяву про уточнення позовних вимог а саме про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» втраченого доходу за період знаходження на лікуванні в сумі 11 247, 78 гривень. 31 березня 2015 року представником позивачів [PERSON] було уточнено позовні вимоги щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» втраченого доходу за період знаходження на лікуванні в сумі 8 453, 94 гривень та з [PERSON] упущеної вигоди в сумі 33047,22 гривень, також зазначив що просить судові витрати які складаються з витрат на правову допомогу та судового збору стягнути порівну з відповідачів. Представник позивачів - [PERSON] та позивач [PERSON] в судовому засіданні позов з урахуванням неодноразово змінених позовних вимог підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували, просили відмовити в повному обсязі, з підстав наведених в письмових запереченнях (а.с. 150-153), згідно яких представник відповідача вважає, що позивачами не доведено, що після закінчення лікування [PERSON] за станом здоров'я не міг працювати та не мав можливості оформити кредит та не надано доказів, що після придбання нового автомобіля він продовжує здійснювати підприємницьку діяльність в сфері надання послуг з перевезення на таксі, а тому підстав для стягнення на користь [PERSON] збитків у вигляді упущеної вигляді не має. Щодо моральної шкоди завданої [PERSON] зазначено, що позивачкою не доведено завдання моральної шкоди з тих підстав які зазначені в позовній заяві а тому підстави стягнення на її користь моральної шкоди також відсутні. З приводу стягнення витрат на правову допомогу зауважив, що до позовної заяви не додано належного розрахунку цих витрат та об'єму виконаної роботи та не додано доказів сплати цих коштів за надання правової допомоги саме на користь [PERSON] а тому підстав для стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу також не має. Представник відповідача - ПАТ «Страхова група «ТАС» до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених в запереченнях (а.с.106-108, 116-117, 142), оскільки вважає, що так як позивач з даною вимогою безпосередньо до страхової компанії не звертався, то відсутні правові підстави для задоволення вимог щодо стягнення неотриманого доходу, проте сума неотриманого доходу за період знаходження позивача на лікуванні складає 1992, 95 грн. З приводу стягнення витрат на правову допомогу зазначив, оскільки не додано до позову належного розрахунку наданої правової допомоги то підстав для стягнення таких витрат також не має. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 25.01.2014 р. у м. Києві перехресті вул. Здолбунівська - пр. Григоренка з вини відповідача - [PERSON], який керував автомобілем «MITSUBISHI OUTLANDER» д.н.з. [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода (ДТП). Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП встановлена постановою Дарницького районного суду м. Києва - від 18.03.2014р. (а.с.9) Відповідно до частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «ЗАЗ TF69YO»\~ д.н.з. [NUMBER] який належав [PERSON]. (а.с.8,10) Відповідно до листа ПАТ «Страхова компанія ТАС» від 28.03.2014 року № 3568 матеріальний збиток завданий [PERSON] як власниці автомобіля ЗАЗ TF69YO, д.н.з [NUMBER] згідно звіту ЕК «Укравтоекспертиза» становить 59679,85 грн, вартість автомобіля в пошкодженому стані становить 23770,00 грн, отже [PERSON] було виплачено 35909,85 грн (а.с.19) Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серії ААВ № 873800 від 18.03.2013 року [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.20) Відповідно до ліцензії серії [NUMBER] від 09.04.2013 року та ліцензійної картки до ліцензії від 29.04.2013 року фізичній особі - підприємцю [PERSON] надано дозвіл на внутрішні перевезення пасажирів на таксі, автотранспортний засіб - ЗАЗ TF69YO, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. (а.с. 22,23) Статтею 25 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі. Листками непрацездатності серії АГИ № 674438 та серії АГА № 949347 підтверджується перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні з 27 січня 2014 року по 01 лютого 2014 року в Київській міський клінічній лікарні швидкої медичної допомоги (причина непрацездатності - нещасний випадок на виробництві та його наслідки) та з 31 січня 2014 року по 17 лютого 2014 року в державному закладі «Республіканська клінічна лікарня МОЗ України» (причина непрацездатності - нещасний випадок на виробництві та його наслідки) (а.с.12,14) Ч. 2 ст. 1198 ЦК України визначено, що розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, визначається на підставі даних органу доходів і зборів. Відповідно до довідки № 597/17-025 від 19 лютого 2014 року Городищенського відділення Корсунь-Шевченківської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Черкаській області фізична особа-підприємець [PERSON] знаходиться на податковому обліку в Городищенському відділенні Корсунь-Шевченківської ОДПІ як фізична особа -підприємець. Згідно поданої податкової звітності платником податку сума доходу від провадження підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування протягом 2013 року становить 101230 грн, протягом 2014 року - 68618 грн.(а.с. 138) Згідно наданих заперечень ПАТ «Страхова компанія ТАС» відповідач не заперечує щодо права [PERSON] на відшкодування неотриманого доходу за час втрати працездатності, проте згідно розрахунку наданого представником ПАТ «Страхова компанія «ТАС» ця сумма становить 1992,95 грн. (а.с.142), але суд погоджується саме з розрахунком наданим представником позивачів яким визначено суму втраченого доходу яка підлягає стягненню з ПАТ «Страхова компанія «ТАС» - 8453, 94 грн (а.с.120) Суд не бере до уваги заперечень відповідача -ПАТ «Страхова компанія «ТАС» щодо того, що позивач не звертався попередньо до страхової компанії з заявою про виплату йому втраченого доходу, - оскільки відповідачем не надано доказів того, що це перешкодило йому переконатися, що ця подія є страховим випадком, оскільки позивач вже раніше звертався з заявою до ПАТ «СГ «ТАС» за цим же страховим випадком, йому проводилися інші виплати страхового відшкодування. Отже суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивачем надано суду копію кредитного договору № 3719.09.01.2018 від 14 травня 2014 року, згідно якого позивач взяв в кредит грошові кошти для придбання транспортного засобу, а отже оскільки на протязі 3-х місяців без врахування часу знаходження на лікуванні він не міг здійснювати підприємницьку діяльність пов'язаною з внутрішніми перевезеннями на таксі, та був позбавлений можливості реально отримувати доходи просить стягнути збитки у вигляді упущеної вигоди з [PERSON] в сумі 33047,22 грн за 3 місяці. Зі змісту статей 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. Пред'являючи вимоги про відшкодування упущеної вигоди позивач має довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених коштів та здійснення підприємницької діяльності. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. З матеріалів справи та пояснень позивача встановлено, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання пошкодженого автомобіля з урахуванням певного доходу, який він отримував до ДТП. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б внаслідок неправомірних відповідача не було пошкоджено автомобіль «ЗАЗ». Також суду не надано доказів, що позивачі були позбавлені можливості після закінчення лікування [PERSON] та до моменту сплати страхового відшкодування оформити кредит для купівлі іншого автомобіля, а тому в цій частині у задоволенні позову необхідно відмовити. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Частина 2 ст.23 ЦК України визначає, у чому полягає моральна шкода. Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, - право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду на п.5 постанови вказаного вище Пленуму ВСУ та ст.1167 ЦК, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а)моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в)причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г)вини заподіювача шкоди. Суд, з'ясувавши, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, дійшов до висновку про законність таких вимог позивача. Моральна шкода полягає у тому, що у зв'язку із завданням шкоди майну позивача джерелом підвищеної небезпеки остання, звичайно, мала переживання, душевні страждання, була змушена звертатися за правовою допомогою, нести додаткові витрати, за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду, що тягло за собою, принаймні, моральні втрати. Саме пошкодження автомобіля призвело, безперечно, до змін в організації життя позивача, і вимагало від неї додаткових зусиль для відновлення звичайного ритму і укладу життя. Порушення прав позивача і зміна режиму життя має між собою причинний зв'язок. Проте, розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем, не є адекватним завданій моральній шкоді, не може бути є засобом отримання доходу. Оцінивши доводи сторін, суд дійшов до висновку про те, що грошова компенсація в розмірі 1 500 грн. 00 коп. відповідає засадам розумності і справедливості. Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат в розмірі 8000,00 грн., пов'язаних із отриманням правової допомоги, то слід зазначити наступне. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 та ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, є витратами, пов'язаними з розглядом справи. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Згідно із зазначеною вище нормою склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Вона допускається до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано до суду договір про надання послуг у галузі права від 29.08.2013 року, укладений між ТОВ «Вальчук, Дорошенко та партнери» та Адвокатським бюро [PERSON], договір доручення на ведення справ № 01/28-01/14 від 28 січня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Вальчук, Дорошенко та партнери», квитанція про оплату юр. послуг згідно договору від 01/28-01/14 в розмірі 8000 гривень та договір № 01/14 від 28 січня 2014 року між [PERSON] та Адвокатським бюро [PERSON], згідно п.3.1 якого [PERSON] та [PERSON] сплачують за цим договором представнику гонорар який буде визначено в додатковій угоді до договору; сплата гонорару за отримання правової допомоги оформляється у вигляді квитанції (а.с.36) Також, відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративним справах» від 20.12.2011 розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Водночас, суд зауважує, що правовідносини між адвокатом або фахівцем у галузі права та клієнтом визначаються цивільно-правовою угодою. З огляду на зазначене, підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв'язку між сплаченими позивачем фахівцю в галузі права коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо з підготовкою процесуальних документів та супроводження даної судової справи. Позивач не надав суду відповідного погодинного розрахунку наданих юридичних послуг, акт виконаних робіт, а також в матеріалах справи відсутні докази щодо сплати позивачами та отримання [PERSON], який представляв інтереси позивачів по даній цивільній справі зазначеної суми коштів, як це передбачено в договорі від 01/14 від 28 січня 2014 року та з квитанції від 28.01.2014 р. на суму 8000 грн. не можливо ідентифікувати за що саме [PERSON] сплачувалися кошти ТОВ «Вальчук Дорошенко та партнери» згідно із договором про надання юридичних послуг від 28.12.2014 р.№ 01/28-01/14 і чи пов'язані ці сплати із наданням правової допомоги у даній справі. Щодо розрахунку витрат на правову допомогу який наведено в позовній заяві судом він не береться до уваги, оскільки перелік наданих послуг зазначений в ньому не стосується витрат по даній цивільній справі. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що адвокат [PERSON] ухвалою суду було допущено як особу, яка надає правову допомогу в порядку ст. 56 ЦПК України. Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Норми ст.ст. 57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. За таких обставин суд не знаходить підстав для стягнення на користь позивачів з відповідачів судових витрат за надання правової допомоги. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції від 16.06.2014 року [PERSON] та [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 579,91 грн (а.с.7) Згідно пп. 2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру до суду судовий збір сплачується у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, отже з урахуванням зміни позовних вимог [PERSON] повинно було бути сплачено 415,01 грн. Згідно пп. 6 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди з ціною позову до 5 розмірів мінімальної заробітної плати судовий збір сплачується у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, отже [PERSON] повинно було бути сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. Враховуючи, що позивачем [PERSON] при подачі позову до суду було недоплачено судовий збір щодо вимоги немайнового характеру в розмірі 78 грн. 70 коп., та під час розгляду справи зменшено розмір матеріальної шкоди з 44991,12 грн. на 41501,16 грн., а тому з ПАТ «Страхова компанія ТАС» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн, 60 коп, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 164,90 грн, та недоплачений [PERSON] судовий збір у сумі 78 грн 70 коп, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial