Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 11.10.2016 року звернулись до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова Артема Володимировича, про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про визнання права власності, який під час розгляду справи уточнювали та згідно з останньою редакцією позову від 09.01.2019 року за вх. №721, просять суд: - визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за ПАТ «Дельта Банк», з відкриттям розділу та присвоєнням об`єкту нерухомого майна нового реєстраційного номера 13306354, дата та час державної реєстрації: 11.02.2016 року 21:06:29, проведену 11.02.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим Артемом Володимировичем, як державним реєстратором прав на нерухоме майно; - визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова Артема Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28299258 від 17.02.2016 року 17:18:17, про проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , за ПАТ «Дельта Банк»; - визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що квартира [ADDRESS] , належала на праві приватної власності [PERSON] , який передав її в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк», в якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №11313108000 від 12.03.2008 року. Надалі ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за вказаним кредитним договором і укладеними до нього забезпечувальними договорами. 17.02.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим Артемом Володимировичем, як державним реєстратором, за заявою ПАТ «Дельта Банк» було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28299258 від 17.02.2016 року 17:18:17, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на іпотечне майно квартиру [ADDRESS] , за ПАТ «Дельта Банк». Позивачі вважаючи вказане рішення незаконним, винесеним з порушенням Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, просять суд його скасувати, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 25 жовтня 2016 року на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 25 жовтня 2016 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 22 листопада 2016 року вжито заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони ПАТ\~«Дельта Банк»\~та Українській\~універсальній біржі\~«Капітал» проводити\~будь-які\~дії з\~реалізації,\~у тому\~числі проводити\~торги (аукціон)\~з продажу\~(реалізації)\~стосовно нерухомого\~майна -\~квартири [ADDRESS] . 29 листопада 2019 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою заяву представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про закриття провадження по справі залишено без задоволення. Тієї ж дати, Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою витребувано у приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Літвінова Артема Володимировича належним чином завірену копію нотаріальної справи, стосовно державної реєстрації права власності за ПАТ «Дельта Банк» на квартиру [ADDRESS] , та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (номер запису про право власності: 13306354, дата та час державної реєстрації: 11.02.2016 року в 21:06:29) проведеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:28299258 від 17.02.2016 року о 17:18:17. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 06.02.2017 року витребувано з Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України відомості стосовно юридичної адреси (місцезнаходження) приватного нотаріуса\~ Київського міського нотаріального округу Літвінова Артема Володимировича (номер свідоцтва 6100), а також відомості чи працює на цей час вказаний нотаріус, чи призначено іншого нотаріуса хто його заміщує, якщо так, надати відомості стосовно цього нотаріусу (прізвище, ім`я, по батькові, адреса місцезнаходження). 13.03.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшов лист Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 28.02.2017 року за вих. №4115/0/11-17, з якого вбачається, що відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 19 серпня 2016 року за №520/6 діяльність приватного нотаріуса Літвінова Артема Володимировича тимчасово зупинена з 23 серпня 2016 року по 23 серпня 2017 року. На період тимчасового зупинення нотаріальної діяльності [PERSON] його заміщення здійснює приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Виноградова Н.О. У зв`язку з чим, ухвалою суду від 22.03.2017 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Виноградової Наталії Олександрівни належним чином завірену копію нотаріальної справи, стосовно проведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим Артемом Володимировичем\~ державної реєстрації права власності за ПАТ «Дельта Банк» на квартиру [ADDRESS] , та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, (державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінов Артем Володимирович, номер запису про право власності: 13306354, дата та час державної реєстрації: 11.02.2016 року в 21:06:29) проведеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:28299258 від 17.02.2016 року о 17:18:17. 05 липня 2017 до суду надійшла відповідь від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Виноградової Наталії Олександрівни, за вих. №6 від 21.06.2017 року, на виконання вказаної ухвали суду, в якій повідомлено суд, що витребувана судом реєстраційна справа на паперових носіях в архіві приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова А.В., переданому приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Виноградовій Н.О. на підставі заміщення, не зберігається. У зв`язку з чим, ухвалою суду від 28.08.2017 року витребувано з Департаменту державної реєстрації та нотаріату Головного територіального управління юстиції в Одеській області (місцезнаходження: 65036, Одеська область, м. Одеса, вул. Старицького 10-а) та з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6), належним чином завірену копію реєстраційної справи, стосовно проведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим Артемом Володимировичем\~ державної реєстрації права власності за ПАТ «Дельта Банк» на квартиру [ADDRESS] , та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, (державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінов Артем Володимирович, номер запису про право власності: 13306354, дата та час державної реєстрації: 11.02.2016 року в 21:06:29) проведеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:28299258 від 17.02.2016 року о 17:18:17. 29 вересня 2017 року на виконання вказаної ухвали суду, до суду надійшли з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірена копія реєстраційної справи №85200551101. 28 листопада 2017 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Надалі, в судовому засіданні 05.02.2018 року представником позивачів надано до суду додаткові докази, які прийняті судом до матеріалів справи. 16 березня 2018 року представник відповідача ПАТ «Дельта банк» надав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17.10.2018 року витребувано з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Щорса, 36-Б), для огляду у судовому засіданні, оригінал журналу реєстрації вихідної кореспонденції, за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2015 року, для встановлення та підтвердження реєстрації дат та вихідних номерів направлених АТ «Дельта Банк» на ім`я [PERSON] та\~ [PERSON] листа-вимоги від 20 квітня 2015 року за №31.4- 08/3851/15; листа-вимоги від 20 квітня 2015 року №31.4-08/3848/15; листа-вимоги за вих.№31.4-08/1851/15 від 12 червня 2015 року та листа-вимоги за вих.№31.4-08/1852/15 від 12 червня 2015 року. 29.11.2018 року представник відповідача надав до суду в підготовчому судовому засіданні журнал вихідної кореспонденції для огляду. 09.01.2019 року представник позивачів надав до суду уточнену позовну заяву, яка була прийнята судом до розгляду. Ухвалою Київського районного суду мста Одеси від 11 лютого 2019 року закритоп підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні 16.12.2019 року представник позивачів підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні 16.12.2019 року заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість. Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінов Артем Володимирович у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Судом в судовому засіданні, з урахуванням думки представників сторін по справі, було ухвалено провести розгляд справи за відсутності приватного нотаріуса. Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенні, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за №11313108000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 92300 доларів США, зі сплатою відсотків в сумі 12,40% річних, з кінцевим терміном повернення 12 березня 2029 року. З метою забезпечення вказаного кредитного договору, та договору про надання споживчого кредиту №11313213000 від 12 березня 2008 року, які укладені з [PERSON] , 12 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., зареєстрований в реєстрі за №1240, та встановлено заборону відчуження за реєстровим номером №1241. За умовами вказаного договору, [PERSON] передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 12 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., зареєстрованого в реєстрі за №1230. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрований в реєстрі за №2949, 2950, за умовами якого АТ «Дельта Банк» прийняло від ПАТ «УкрСиббанк» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту за №11313108000 від 12.03.2008 року. Сторонами вищевказані обставини щодо набуття ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором за №11313108000 від 12.03.2008 року, та укладеними до нього забезпечувальними договорами, не оспорювалось, у зв`язку з чим ці обставини додатковому доказуванню не підлягають. Судом встановлено, що 11.02.2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова Артема Володимировича, як державного реєстратора, з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якої державним реєстратором 17.02.2016 року було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28299258 від 17.02.2016 року 17:18:17, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на іпотечне майно квартиру [ADDRESS] , за ПАТ «Дельта Банк», номер запису про право власності 13306354. Позивачі будучи незгодними з вказаним рішенням державного реєстратора, звернулись до суду з цим позовом. На підставі викладено, судом встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» звернувся стягнення на предмет іпотеки в позасудовий порядок. Суд зазначає,\~що у статті\~12 Закону України «Про іпотеку»\~вказано, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель\~має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання,\~а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Статтею 33\~Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з\~підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті\~33 Закону України «Про іпотеку»). Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно зі статтею\~36 Закону України «Про іпотеку»\~сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею\~37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Разом з тим у частині першій статті\~38 Закону України «Про іпотеку»\~визначено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві як на підставі рішенні суду, так і на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі). Отже, сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки за рішенням суду або на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому необхідно врахувати, що стаття\~37 Закону України «Про іпотеку»\~не містить можливості визнання права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зазначено, що: «закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону». Відповідно до пункту 4 іпотечного договору від 12 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №1240, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки зокрема шляхом позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку». Пунктом 5 іпотечного договору, сторони передбачили застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: - передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі\~окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; - отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі\~окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-якій момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі викладеного вбачається, що сторонами в іпотечному договорі було узгоджено позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку» з назвою застереження, за умови\~укладення саме\~окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, який підлягає окремому укладенню та нотаріальному посвідченню. У зв`язку з чим, суд не погоджується з доводами представника відповідача ПАТ «Дельта Банк», що сторони дійшли в іпотечному договорі умов щодо застереження, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею\~37 Закону України «Про іпотеку», оскільки сторони визначили передумову такого застереження і дійшли згоди щодо обов`язкового укладення окремого договору. Матеріали цивільної справи, не містять доказів, що між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» укладався такий окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що ПАТ «Дельта Банк» в порушення вимог іпотечного договору від 12 березня 2008 року, за р. №1240, та Закону України «Про іпотеку», звернувся до державного реєстратора з заявою про проведення державної реєстрації на предмет іпотеки. Щодо проведеної державної реєстрації на спірне іпотечне майно, суд зазначає наступне. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Державний реєстратор, реалізуючи свої функції, керується Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Внесення відомостей до Державного реєстру прав, згідно з п.4 ч.1 ст. 3 Закону, здійснюється виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Частиною 3 ст. 10 Закону (в редакції чинній на час проведення спірної реєстрації) передбачено, що державний реєстратор, серед іншого,\~встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства,\~а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;\~перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Частиною 2 ст. 18 Закону передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2015 року №1127. Відповідно до п. 61 Порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Таким чином, пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц,, провадження № 14-2цс19). Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від \~12 травня 2006 року № 211. У пункті 3 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону. Доводи представника ПАТ «Дельта Банк» про надіслання позивачам, у тому числі [PERSON] , як іпотекодавцю, вимоги про усунення порушення кредитного договору, є безпідставними. Так, з витребуваної судом реєстраційної справи №852000551101 стосовно спірної державної реєстрації права власності вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» було надано суб`єкту державної реєстрації приватному нотаріусу, копії вимог: - за вих. №31.4-08/3851/15 від 20.04.2015 року, на ім`я [PERSON] ; - за вих. №31.4-08/3848/15 від 20.04.2015 року, на ім`я [PERSON] . У вказаних вимогах, ПАТ «Дельта Банк» повідомляв позичальника та іпотекодавця про наявну заборгованість за кредитним договором №11313108000 від 12.03.2008 року, яка станом на 31.03.2015 року, становила в сумі 706833 гривні 06 копійок, обов`язок її сплати в 30-ти денний строк з дня отримання вимоги, а також повідомлено, що у разі непогашення вказаної суми заборгованості у визначений строк, банк буде вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки. На підтвердження отримання вказаних вимог, ПАТ «Дельта Банк» надав до державного реєстратора поштові повідомлення: - за №2663500012958, відповідно до якого [PERSON] . 18.06.2015 року отримала поштову кореспонденцію від ПАТ «Дельта Банк»; - за №2663500012923, відповідно до якого [PERSON] 18.06.2015 року отримав поштову кореспонденцію від ПАТ «Дельта Банк». Оглянувши вказані повідомлення, суд зазначає, що не вбачається можливим встановити, яку саме поштову кореспонденцію від ПАТ «Дельта Банк» було отримано [PERSON] та [PERSON] , з урахуванням наявних заперечень останніх щодо отримання саме вказаних вимог. Представником ПАТ «Дельта Банк» не надано до суду доказів на підтвердження складення опису вкладення у вказаних поштових кореспонденціях, що є належним доказом про зміст поштової кореспонденції. Одночасно, суд зазначає, що під час розгляду справи, позивачами було надано до суду копії документів з матеріалів цивільної справи №520/9437/15-ц, в рамках якої ПАТ «Дельта Банк» надавав до суду ті ж самі поштові повідомлення на підтвердження отримання листів-вимог від 12.06.2015 року за вих. №31.4-08/1851/15 та вих. №31.4-08/1852/15, що є відмінними від вищевказаних листів-вимог. На підставі вищезазначеного, суд доходить до висновку, що вимоги Порядку щодо надання документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, ПАТ «Дельта Банк» не виконано. Виходячи з вищенаведеного, проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за ПАТ «Дельта Банк», було неможливим, отже й підстави для здійснення державної реєстрації права власності за товариством були відсутні. З урахуванням викладених обставин, суд доходить до висновку, дії зі звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , в позасудовий порядок здійснено ПАТ «Дельта Банк» без належних на те правових підстав, а реєстрація права власності на іпотечне майно, за іпотекодержателем - ПАТ «Дельта Банк» здійснено суб`єктом державної реєстрації приватним нотаріусом з порушенням порядку, передбаченого Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто за відсутності документів, що підтверджують завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем, письмової вимоги іпотекодержателя. Згідно з\~ч.2\~ст.26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень»,\~уразі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. № 1141, внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому\~статтею 37\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав. Отже, оскільки оскаржуване рішення державного реєстратора є протиправним, у зв`язку з чим, суд доходить про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , як власника спірного іпотечного майна, та вважає за необхідне скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28299258 від 17.02.2016 17:18:17, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», а також слід скасувати запис про право власності за №13306354. Крім того, під час ухвалення рішення суду в цій справі, судом враховується, що відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5, право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316-319 ЦКУ). Стаття 47 Конституції України\~гарантує кожному право на житло. Відповідно до\~ст.391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що зазначеною спірною реєстрацією порушені права позивача [PERSON] , як власника нерухомого майна, гарантовані державою Україна, ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини1950 року, норми якого згідно положень ст.9 Конституції України мають пріоритет над нормами вітчизняного законодавства. Згідно з ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Разом з тим, відповідачем до суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Одночасно, суд вважає необґрунтованою вимогу позивача про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки, як вже судом зазначалось, у відповідності до п. 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. № 1141, скасуванням рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у Державному реєстрі прав, під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення - автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасовані, у разі їх наявності у Державному реєстрі прав. Також, суд вважає необґрунтованим позов в частині заявлених [PERSON] позовних вимог, оскільки останньою не доведено її порушене право, з урахуванням того, що вимоги стосуються дій зі звернення стягнення на іпотечне майно, власником якого є [PERSON] , а відповідно до ст. 4 ЦПК України, \~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~до суду\~має звернутись\~особа,\~за захистом\~своїх порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. \~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. \~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду \~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав\~\~ та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині скасування рішення державного реєстратора та запису про право власності стосовно реєстрації права власності щодо іпотечного майна за ПАТ «Дельта Банк», оскільки позовні вимоги в цій частині ґрунтуються на приписах закону, тоді як обставини справи підтверджені певними належними та допустимими засобами доказування. У задоволенні решти позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Згідно з ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. З урахуванням задоволених двох вимог немайнового характеру на користь [PERSON] , стягненню з відповідача ПАТ «Дельта Банк» на користь останнього підлягають витрати зі сплати судового збору в сумі 1102 гривні 40 копійок. При вищевикладених обставинах та

Outcome: partial