Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Сторони з 02 листопада 2006 року по 08 грудня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі і мають двох спільних малолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно не приймає участі в утриманні їх спільних синів, не відвідує їх, не цікавиться їх життям позивач заявив до суду вимогу про стягнення з [PERSON] на його користь на дітей аліментів у твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судове засідання не з'явився. Представник позивача [PERSON] (а.с. 12) у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві і пояснив: Відповідач [PERSON] 15 травня 2015 року, зібравши свої речі, залишила позивача та їх спільних дітей і з тих пір проживає окремо від них. З цього часу діти проживають разом із [PERSON] і знаходяться лише на його утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не відвідує їх, зовсім не бере участі у їх вихованні та не цікавиться їх життям. Всі обов'язки, в тому числі і ті, що стосуються матеріального забезпечення дітей, позивач виконує самостійно. У даний час діти навчаються у Мурованокуриловецькій школі-інтернат, потребують витрат на придбання їм одягу і підручників, а також щоденного проїзду з місця проживання до місця навчання. Крім того, час від часу необхідні витрати і на лікування. Оскільки мати абсолютно не цікавиться життям синів, а позивач самостійно не може забезпечити дітей, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, не хворіє будь-якими хронічними захворюваннями, не знаходиться на диспансерному обліку, статусу інваліда не має, може мати постійне місце роботи та стабільний заробіток, - просив стягнути з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі по 1000 гривень на кожну дитину щомісячно. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила суду: На початку травня 2015 року вона не з доброї волі залишила сім'ю. Впродовж часу, поки вона проживала з позивачем, той знущався з неї і морально, і фізично: бив, душив, ґвалтував. Того разу вона тікала від позивача, а тому й не могла забрати дітей. Періодично, коли мала фінансову можливість вона приїздила до дітей з гостинцями. В даний час вона працевлаштувалася і тепер ініціює питання, щоб визначити місцем проживання дітей її місце проживання. Суд розглянувши справу у судовому засіданні, заслухавши думки учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного: Із копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 5) та рішення Мурованокуриловецького районного суду від 26 листопада 2015 року (а.с. 51) слідує, що з 02 листопада 2006 року по 08 грудня 2015 року сторони перебували зареєстрованому шлюбі, а із свідоцтв про народження (а.с. 6, 7), - що мають двох спільних малолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідками виконавчого комітету Морозівської сільської ради № 586 та № 587 від 10 листопада 2015 року (а.с. 8) доводиться і не заперечується відповідачем, що діти з травня 2015 року проживають біля батька в с. Морозівка Мурованокуриловецького району Вінницької області і знаходяться на його утриманні. Відповідач же проживає окремо від них (а.с. 10, 11). За таких обставин вимога позивача про стягнення аліментів на дітей є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач [PERSON] заявила, що з 09 квітня 2017 року працює на ВП «Вінницяхліб» ПАТ «Концерн Хлібпром» з мінімальною зарплатою, що інших утриманців, крім власних синів, не має. Однак, відповідач не надала суду належного доказу про місце роботи та свої доходи, а тому за таких обставин у суду немає підстав визначати аліменти у частці від заробітку. Крім того, позивач заявив вимогу про стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі. За таких обставин суд вважає правильним і доцільним визначити розмір аліментів саме у твердій грошовій формі. Однак, суд вважає такою, що підлягає до часткового задоволення, вимогу про розмір аліментів. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заявляючи вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1000 гривень щомісяця на кожну дитину, позивач та його представник у судовому засіданні обґрунтовували такий розмір гарантованим мінімальним розміром аліментів (30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), а також необхідністю щоденно витрачати кошти на дорогу до школи в смт Муровані Курилівці і назад в с. Морозівка для двох дітей та для позивача, який їх мусить супроводжувати. Однак, позивач та його представник не довели суду необхідності у навчанні дітей в Мурованокуриловецькій санаторній школі-інтернат, обставину, що діти щодня їздять до школи і додому, і що їх при цьому кожного разу супроводжує батько. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 1 травня 2017 року складає 1777 гривень. Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, не хворіє будь-якими хронічними захворюваннями, у неї відсутні інші утриманці, заявляє, що в даний час має доходи від роботи на хлібокомбінаті, суд вважає, що реальним для забезпечення прав та інтересів малолітніх дітей, та можливим для виконання з боку відповідача буде визначення щомісячної суми аліментів на одну дитину у розмірі, ближчому до мінімального, - шістсот гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернувся до суду з цим позовом 29 березня 2017 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 640 гривень.

Outcome: partial