Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

В лютому 2015 року представник позивача [PERSON], яка діє в інтересах позивача [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач порушує свої договірні зобов'язання за договором оренди земельної ділянки від 20 лютого 2006 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Степове», який зареєстрований у Софіївському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗКА при Держкомземі України» 25 жовтня 2006 року № запису 040613301758, шляхом затримки сплати орендної плати за останні два роки, що вказує на систематичний характер, на думку позивача порушував вимоги ст.ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі» п. «д» ч. 1 ст. 141 Закону України, Конституцію та норми Конвенції про захист прав та свобод людини від 20.03.1952 р., в частині мирного володіння своїм майном, в зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» вважає договір оренди земельної ділянки від 20 лютого 2006 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Степове» має бути розірваний достроково за рішенням суду. 02 березня 2015 року представник позивача надала заяву про зменшення позовних вимог та просить розірвати договір оренди земельної ділянки між [PERSON] та ТОВ "Степове" та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 487,20 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на наступні докази : договір оренди земельної ділянки від 20 лютого 2006 року, зареєстрований у Софіївському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗКА при Держкомземі України» 25 жовтня 2006 року, претензії направлені відповідачу, довідку Держземагентства у Софіївському районі Дніпропетровської області про оцінку землі, які, на її думку, підтверджують порушення відповідачем норм чинного законодавства. Представник відповідача позовні вимоги не визнає, надала суду заперечення, згідно з якими зазначила, що орендна плата позивачу на час розгляду справи в суді виплачена, за період 2013 року є рішення судів у яких вирішений аналогічний спір. Представник позивача -[PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та пояснила, що відповідач систематично порушує умови договору оренди, відповідач сплатив оренду плату після звернення до суду з позовом. Представник відповідача -Пересунько А.Г. заперечує проти позову, так- як невиплати орендної плати не було, а була затримка. Третя особа - відділ Державного земельного агентства у Софіївському районі проти позову не заперечує, просить розглянути справу за відсутності їх представника, про що надали до суду відповідну заяву. Вислухавши пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити із наступних підстав: Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні за матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 8,970 га., що розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (а.с. 7). 20 лютого 2006 року [PERSON] з товариством з обмеженою відповідальністю «Степове» уклав договір оренди належної йому земельної ділянки №318 строком на 7 років, який зареєстрований у Софіївському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗКА при Держкомземі України» 25 жовтня 2006 року № запису 040613301758, що підтверджується договором оренди земельної ділянки та актом приймання -передачі земельної ділянки в оренду до Договору оренди земельної ділянки (а.с. 8-10). Відповідно до договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки №318 від 10 травня 2012 року сторони погодились внести зміни до Договору оренди земельної ділянки в п.8 Договору «Строк дії Договору» - договір укладено до 02 листопада 2017 року, та діє з моменту державної реєстрації та внести зміни до п.9 «Орендна плата»- орендна плата складає у грошову виразі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01 січня кожного року, за який нараховується орендна плата, що складає 8110,19 грн.. До розміру орендної плати включена сума, яка дорівнює розміру податку на доходи орендодавця, яку він повинен сплатити до бюджету згідно з чинним законодавством. Вказана сума прибуткового податку не сплачується орендодавцеві, а перераховується Орендарем до відповідно бюджету, згідно з чинним законодавством України (а.с. 11). Орендна плата виплачується орендарем до 30 грудня кожного року (а.с. 8). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частинами 1, 2 ст.651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (2755-17). Частина 1 статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону за умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Пунктом 38 розділу ХІ Договору оренди земельної ділянки передбачено, що дія чинного Договору припиняється за взаємною згодою сторін та за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок не виконання іншою стороною обов'язків, передбачених Договором, внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом. Таким чином, сторонами при укладенні договору узгоджено порядок розірвання договору. Слід зазначити, що сторони договору не передбачили можливість дострокового його розірвання у разі затримки виплати орендної плати. Взаємна згода сторін на розірвання договору відсутня, тому спірний договір може бути розірваний судом лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Із системного аналізу указаних норм слідує, що підставою для дострокового розірвання договору оренди з підстав визначених законом є систематична несплата орендної плати. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 12.12.2012 року. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано жодних доказів, що Орендарем систематично несплачується орендна плата, так як за 2014 рік орендна плата за користування земельною ділянкою позивачу ТОВ «Степове» сплачена повністю, а саме виплачено 6893,66 грн. (8110,19 грн. - 1216,53 грн. ( прибутковий податок), що підтверджується відомістю виплати паїв №4603 від 18.02.2015 року та довідкою ТОВ «Степове» від 27.02.2015 року (а.с. 70, 77), так і поясненнями учасників процесу, аналогічна виплата орендної плати була проведена і за 2013 рік, але як і за 2014 рік виплата орендної плати проведена із затримкою. На основі аналізу вказаних норм суд вважає, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини, вимагають саме систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди, а не її затримки. Відповідно п.11 договору оренди земельної ділянки від 20 лютого 2006 року орендна плата виплачується орендарем по 30 грудня . За умовами договору оренди в п.14 розділу ІУ викладено, що у разі не внесення орендної плати в строки, визначені чинним договором, справляється пеня у розмірі 0,02% несплаченої суми за кожний день прострочення, однак позивач таких вимог не заявляє, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Таким чином, сторони договору домовились між собою, що за затримку орендної плати у вигляді пені за кожний день затримки буде діяти п.3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, а саме сплата неустойки, тобто пені, а не п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України - припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, що спростовує доводи позивач про систематичну невиплату орендної плати, і таким чином порушень відповідачем права позивача в частині мирного володіння ним своїм майном судом не встановлено. Поскільки договір оренди від 20 лютого 2006 року є дійсним, строк його дії не закінчився, порушення умов договору, які відповідно до п. 38 розділу ХІ договору оренди землі, могли б стати підставою для розірвання договору судом, представником позивача не надано, систематичну невиплату орендної плати відповідачем, представником позивача не доведено, поскільки була лише затримана виплати орендної плати за відповідні періоди, за що по умовах договору передбачена матеріальна відповідальність, суд не вбачає підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеної між сторонами, так як відсутня саме систематична несплата орендної плати ТОВ «Степове» орендодавцю, а отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, а саме якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Таким чином, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги представника позивача в частині стягнення з відповідача судових витрат, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., які позивач поніс за вимогу стягнути з відповідача невиплачену суму орендної плати, а відповідач виплатив орендну плату тільки після звернення позивача до суду. В іншій частині вимог про стягнення судового збору відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України необхідно відмовити як необґрунтованих. Тому позовні вимоги по стягненню судових витрат з відповідача на користь позивача підлягаю частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЗК України, ст.ст. 611, 651 ЦК України, ст.24-25 Закону України «Про оренду землі» та

Outcome: partial