Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за кредитно-заставним договором № НМК0А800000072 від 29.08.2008 року. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 11.06.2008 року між «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № HMK0А800000072 у відповідності до умов якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 12\~535,28 Долар США на термін до 10.06.2013 року, а відповідач зобов»язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач [PERSON] поручилася перед банком за належне виконання [PERSON] своїх зобов»язань по договору. Позичальник не виконує умови договору, станом 29.12.2014 року за нею утворився борг в сумі 48766,99 доларів США, який просить стягнути з відповідачів солідарно. В суді представник позивача позов підтримала, просить задовольнити, пояснила, що дійсно транспортний засіб, який перебував в заставі за спірним договором, був реалізований за згодою [PERSON] і кошти від його продажу пішли на погашення тіла кредиту в сумі 3\~614,47 доларів США та 1912,72 доларів на погашення процентів.. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав суду заяву, просить справу слухати у його відсутності. Будучи опитаним на попередньому судовому засіданні позов не визнав, заперечив проти його задоволення з тих підстав, що [PERSON] на погашення заборгованості по кредиту передала банку заставний автомобіль , який був банком реалізований. Ринкова вартість даного автомобіля за сумою коштів покриває залишок коштів за кредитним договором; розмір пені перевищує розмір заборгованості; для вимог про стягнення неустойки ЦПК передбачений строк позовної давності в 1 рік, а з позовних вимог вбачається, що неустойка стягується за весь строк дії договору, а тому просить прийняти зазначені факти та відмовити у стягненні пені. . Відповідач [PERSON] судове засідання не зявилася, причини неявки не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена своєчасно належним чином відповідно ч. 9 ст.74 ЦПК України. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 11.06.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № HMK0А800000072 у відповідності до умов якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 12\~535,28 Долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,92 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту в строк до 10 червня 2013 року. Для забезпечення повного і своєчасного виконання зобовязань за договором, відповідач передав банку у заставу майно, а саме автомобіль марки «Hyundai Getz». Відповідач отримав кошти у сумі 12\~163,18 Долар США., що підтверджується заявою про видачу готівки № 72 від 11.06.2008 року. Крім того, для забезпечення виконання умов\~кредитно-заставного договору з іншим відповідачем, [PERSON] було укладено договір поруки від 06.08.2008 року, згідно умов\~якого відповідач взяла на себе зобов'язання по відповідальності за зобов'язанням [PERSON] по кредитно-заставному договору №HMK0А800000072. Згідно умов договору №HMK0А800000072 погашення заборгованості має здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати з 24 по 28 число кожного місяця, позичальник має сплачувати заборгованість за кредитом, відсотками та винагородою, розраховані відповідно до умов договору, та кредит в строки відповідно до графіку погашення кредиту. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірові та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При порушенні позичальником будь-яких зобовязань щодо сплати коштів банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки (п. 13.2 кредитного договору). Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач порушив умови кредитно-заставного договору щодо сплати боргу, у звязку з чим станом на 29.12.2014 року має заборгованість 48\~766,99 Долар США., яка складається з наступного: 7\~507,98 Долар США заборгованість за кредитом; 4\~494,14 Долар США заборгованість по процентам за користування кредитом; 3\~610,08 Долар США заборгованість по комісії за користування кредитом; 33\~154,79 Долар США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Як пояснила в суді представник позивача і підтверджується розрахунком заборгованості, на погашення кредиту 18.02.2014 року зараховано кошти, отримані з реалізації заставленого майна на погашення тіла кредиту в сумі 3\~614,47 доларів США та 1912,72 доларів на погашення процентів. Відповідач своїх розрахунків заборгованості по кредиту не надав, розрахунок позивача не спростовував. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.\~\~ Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи, що згідно договору поруки [PERSON] взяла на себе зобов'язання перед позивачем за належне виконання [PERSON] її зобов'язань за кредитним договором, у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, а також неустойки, інших витрат, то сума боргу за кредитно-заставним договором підлягає стягненню солідарно. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Згідно ст.. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Із матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2011 року Національним банком України ПАТ КБ «Приватбанк» видано банківську ліцензію № 22 на право здійснювати банківські операції, визначені ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» . та надано дозвіл № 22-2 виданий від 19.03.1992 року з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати\~\~ «Приватбанк» з валютними цінностями . Із кредитно-заставного договору вбачається, що кредит відповідачу банком надавався в іноземній валюті доларах США . У правовій позиції, що була висловлена Верховним Судом України в постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15 та 24 вересня 2014 року у справі № 6-145 цс14 зазначено, що вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Також вказано на те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Виходячі із наведеного суд вважає, що вимоги позивача про стягненя заборгованості по кредитному договору в валюті кредиту підлягають задоволенню із зазанченям грошового еквіваленту. Згідно правової позиції Верховного Суду України (справа № 6-100 цс 14) за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за яким нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною 3 ст. 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Статтями 256, 257, ч. 1 ст. 259 ЦК передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. При укладанні 29.08.2008 року кредитно-заставного договору у пункті 13.11. сторонами було встановлено строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом і неустойки тривалістю в пять років. Враховуючи, що останній платіж на погашення кредиту був внесений позичальником 18.02.2014 року, а з позовом позивач звернувся 13.01.2015 року, суд вважає, що строк позовної давності не пропущений. Суд вважає необхідним позов задовольнити частково шляхом стягнення повної суми нарахованих платежів в в алюті кредиту по тілу кредиту, процентах, комісії як вид винагороди кредитору, а також суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 12 000 доларів США, враховуючи, що ця сума значно перевищує розмір збитків. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме витрати за подання оголошення в газеті "Подільські Вісті" в розмірі 600,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 3\~654,00 грн.

Outcome: partial