Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

У квітні 2020 року позивач ІП «Агро-Вільд Україна» звернулось до суду з даним позовом про відшкодування працівником матеріальної шкоди, заподіяної підприємству. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. [PERSON] (далі Відповідач) працював на Іноземному підприємстві «Агро-Вільд Україна» на посаді начальника охорони з 13 травня по 26 листопада 2019 року. Згідно наказу №3 від 13.05.2019 року про користування службовим автомобілем Відповідачу передано транспортний засіб марки «RENAULT SANDERO", реєстраційний номер [NUMBER] з для здійснення контролю за роботою підприємства. Вказаний автомобіль належить на праві власності ТОВ «Озерна-Агро» згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та використовується Позивачем відповідно до договору оренди автомобіля №27/06 від 27.06.2019 року. 03.09.2019 року близько 08 години 00 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем марки «RENAULT SANDERO», реєстраційний номер [NUMBER] в адміністративних межах Білоцерківського району Київської області автодороги Біла Церква-Володарка, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «RENAULT KANGOO» реєстраційний [NUMBER] , який рухався по переду в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2019 року (справа №357/10094/19) [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності та визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Також у постанові суду зазначено, що [PERSON] свою вину у скоєнні ДТП визнав. Окрім цього, внаслідок ДТП автомобіль марки «RENAULT SANDERO", реєстраційний номер [NUMBER] , отримав після ДТП пошкодження, які згідно експертної оцінки від 28.12.2019 року становлять в сумі 65 462,63 (шістдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят дві) грн. Таким чином Позивач вважає, що [PERSON] повинен нести повну матеріальну відповідальність перед ІП «Агро-Вільд Україні» за спричинені збитки внаслідок пошкодження автомобіля при ДТП, як працівник, який ознайомлений з Посадовою інструкцією, якою передбачена відповідальність за заподіяння шкоди (Розділ 4 п.5 Посадової інструкції «Начальника служби охорони»). За таких обставин Позивач вимушений звернутися до суду та просив стягнути з Відповідача заподіяну матеріальну шкоду у сумі 65 462,63 (шістдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят дві) грн. Ухвалою суду від 17.04.2020 року відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи (а.с.30-31). 09.07.2020 року представником Позивача уточнено позовні вимоги та збільшено суму позову на 16 890,90 грн. у зв`язку з тим, що ІП «Агро-Вільд Україна» 03.07.2019 року на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.06.2020 року у справі №357/408/20 сплачено [PERSON] , замість [PERSON] , спричинені матеріальні збитки внаслідок ДТП. 04.11.2020 представником Позивача подано заяву про залишення заяви про уточнення (збільшення розміру) позовних вимог від 09.07.2020 року без розгляду. Також, 04.11.2020 року представником Позивача подано заяву про зменшення позовних вимог відповідно до якої Позивач просить стягнути з Відповідача кошти в сумі 5 130, 83 грн. та судовий збір в розмірі 2 102,00 грн. 05.11.2020 року у судове засідання Відповідач не з`явився. Представником Позивача подано довідку про середню зарплату (дохід) [PERSON] на ІП «Агро-Вільд Україні», яку приєднано до матеріалів справи. Представник Позивача в судове засідання 10.02.2021 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої просить суд проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову уточнені підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання 10.02.2021 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] у період з 13.05.2019 року по 26.11.2019 рік працював на Іноземному підприємстві «Агро-Вільд Україна» начальником охорони. Згідно наказу №3 від 13.05.2019 року про користування службовим автомобілем Відповідачу передано транспортний засіб марки «RENAULT SANDERO», реєстраційний номер [NUMBER] для здійснення контролю за роботою підприємства. Вказаний автомобіль належить на праві власності ТОВ «Озерна-Агро» згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та використовується Позивачем відповідно до договору оренди автомобіля №27/06 від 27.06.2019 року. Відповідно до Розділу 4 п.5 Посадової інструкції «Начальника служби охорони», затвердженої наказом генерального директора ІП «Агро-Вільд Україні» №8 від 16.032011 року передбачена відповідальність начальника охорони за заподіяння матеріальної шкоди - у межах, визначених діючим трудовим та цивільним законодавством, з якою Відповідач ознайомився. 03.09.2019 року близько 08 години 00 хвилин [PERSON] , виконуючи свої посадові обов`язки начальника охорони ІП «Агро-Вільд Україна», керуючи автомобілем марки «RENAULT SANDERO», реєстраційний номер [NUMBER] в адміністративних межах Білоцерківського району Київської області автодороги Біла Церква-Володарка, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «RENAULT KANGOO» реєстраційний [NUMBER] , який рухався по переду в попутному напрямку. Внаслідок ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2019 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності та визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Свою вину у скоєному правопорушенні [PERSON] визнав. Згідно експертної оцінки від 28.12.2019 року автомобілю марки «RENAULT SANDERO», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП спричинена матеріальна шкода в сумі 65 462,63 грн. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Загальні підстави та умови притягнення працівників до матеріальної відповідальності викладено в ст.130 КЗпП. Згідно із цією нормою працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок невиконання своїх трудових обов`язків. Матеріальна відповідальність, як правило, обмежується певною частиною зарплати працівника та не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди (за винятком установлених законодавством випадків) (ч. 2 ст. 130 КЗпП). Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (ч.2 ст.130 КЗпП). Згідно з ч.2 ст.130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Підстави та умови, що мають бути встановлені для притягнення працівників до матеріальної відповідальності, узагальнив ВССУ у постанові від 11.12.15 року №12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю». Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Протиправна поведінка працівника це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. Зі змісту ч.2 ст.130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Вина працівника це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Отже, працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкоду нанесено джерелом підвищеної небезпеки). Матеріальна відповідальність за трудовим законодавством настає незалежно від форми вини працівника: умислу чи необережності. Форма вини впливає на вид та межі матеріальної відповідальності. Причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). Прямий зв`язок це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника. У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності. Адже згідно зі змістом ч.2 ст.130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника за трудовим правовідношенням має особистий характер. Це пов`язано з тим, що виконувати доручену йому роботу працівник повинен особисто (ст.30 КЗпП). У абз.1 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначено, що відповідно зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.1351 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (п.1 ч.1ст.134 КЗпП). Статтею 135-3 КзпП України визначено, що розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерською обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Згідно статті 136 КЗпП України в разі, якщо розмір шкоди, завданої працівником, перевищує середній місячний заробіток, покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. На підставі наведених доказів, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial