Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до СТ «Трудівник» та просить визнати дії СТ «Трудівник» щодо відключення садового участку за адресою: пров.2-й Пісчаний, №226 садівничого товариства «Трудівник» від електропостачання протиправними; визнати вимогу помістити лічильник у бокс, встановлений на фасаді будинку незаконними, безпідставними та скасувати його; визнати незаконність та невідповідність вимогам Конституції України та чинному законодавству України протокол засідання правління СТ «Трудівник» №10 від 26 грудня 2015 року та скасувати його; зобов'язати адміністрацію СТ «Трудівник» усунути допущені правопорушення та безоплатно поновити електропостачання на належну [PERSON] садову ділянку №226 в СТ «Трудівник»; зобов'язати адміністрацію СТ «Трудівник» поновити договір про електропостачання на садовій ділянці №226; зобовязати ГУ Держпродспоживслужби в Житомирській області накласти штрафну санкцію на СТ «Трудівник» у розмірі не менше п'яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суб'єктів господарювання, які відмовляються задовольнити вимоги споживача в реалізації його прав; стягнути з СТ «Трудівник» на її користь моральну шкоду в розмірі 7000 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у 1988 року вступив до Садівничого товариства «Трудівник» і цього ж року електриком садівничого товариства «Трудівник» його садова ділянка була підключена до електромереж, розміщених на території СТ «Трудівник». 25 лютого 2017 року, у вихідний день, що є грубим порушенням вимог діючого законодавства, щодо заборони зідключення споживача напередодні або у вихідні та святкові дні, передбачених п.27 ПКЕЕн, незаконно та безпідставно, шляхом обрізання електричного кабелю припинили електропостачання на садову ділянку позивача в СТ «Трудівник». В 1988 року між позивачем як споживачем та СТ «Трудівником» як постачальником електроенергії на підставі вимог Правил користування електричною енергією для населення затверджених постановою КМУ від 26.07.1999 р. №1357 (далі - ПКЕЕн) був укладений договір про користування електричною енергією. Згідно умов та предмету укладеного договору [PERSON] зобов'язання щодо користування електроенергією були виконані в повному обсязі, останній добросовісно виконував обов'язки члена СТ «Трудівник», сплачував визначені товариством внески та оплачував послуги з електропостачання, дотримувався вимог земельного та природоохоронного законодавства України, не допускав порушень законних прав та інтересів інших членів садівничої товариства. Також позивач зазначає, що внаслідок протиправної поведінки йому завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних хвилюваннях, стражданнях, переживаннях пов'язаних із втратою часу на захист своїх прав та через неможливість тривалий час користуватися електропостачанням. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився. У відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою місцезнаходження у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.280 та ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є членом Садівничого товариства «Трудівник» та йому належить на праві приватної власності земельна ділянка №226 в Садівничому товаристві «Трудівник» (а.с.8). Як визначено ст.26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Водночас встановлено, що споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Національна комісія регулювання електроенергетики України в листі № Щ-109-59 від 14.01.2003 року надала роз'яснення щодо садівничого товариства, за яким садові товариства (далі - СТ) є специфічними самоврядними об'єднаннями громадян для спільного здійснення своїх потреб, пов'язаних з сільськогосподарським виробництвом на своїх садових ділянках. Вони мають повну господарську самостійність у провадженні своєї діяльності і покривають свої витрати за рахунок внесків членів товариства, діють на підставі статуту. Садове товариство є юридичною особою-споживачем електроенергії на підставі договору, укладеного з районними електромережами обленерго. Товариство має власну електромережу і розподільчі пристрої. Члени товариства не мають договірних відносин щодо постачання електроенергії з обленерго. Взаємовідносини між членами садового товариства і його керівництвом, в тому числі розрахунки за спожиту електроенергію, приєднання та відключення від електромереж товариства і інші питання про енергопостачання окремих його членів регулюються статутом товариства, або вирішуються згідно із Законом України "Про об'єднання громадян" на зборах всіх членів або представників членів об'єднання. Це стосується, зокрема, відключення електропостачання на зимовий період, вимоги щодо улаштування нової проводки та інше. Отже, взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) регулюються Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.96 № 28 (далі - Правила). Відповідно до положень пункту 1.2 Правил населений пункт - юридична особа - споживач (власник електроустановок населеного пункту або уповноважена власником (співвласниками) експлуатаційна організація, в господарському віданні якої є електроустановки населеного пункту), об'єднує населення на визначеній території та утримує ці електроустановки з метою забезпечення електричною енергією споживачів населеного пункту. Особливості постачання електричної енергії для населених пунктів визначені розділом 12 Правил. Так, пунктами 12.3 та 12.4 ПКЕЕ визначено, що населений пункт на підставі договору про постачання електричної енергії здійснює закупівлю електричної енергії у постачальника електричної енергії з метою її подальшого використання споживачами населеного пункту для задоволення комунально-побутових потреб споживачів населеного пункту, для технічних цілей та інших потреб населеного пункту. За обсяг закупленої електричної енергії з постачальником електричної енергії розраховується населений пункт відповідно до умов договору. Закупівля електричної енергії у постачальника за рахунок коштів споживачів населеного пункту, умови використання електричної енергії, розрахунків за неї, умови технічного забезпечення електропостачання електроустановок споживачів населеного пункту, утримання та обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту регулюються установчими документами населеного пункту та/або укладеними у встановленому законодавством порядку договорами між споживачами населеного пункту та населеним пунктом щодо обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту. Таким чином, питання користування електричною енергією, розрахунків за спожиту електричну енергію, питання технічного забезпечення електропостачання електроустановок споживачів населеного пункту, припинення електропостачання споживачам населеного пункту регулюються установчими документами садового товариства. Законом України «Про кооперацію» (далі - Закон) надано поняття обслуговуючого кооперативу - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність (ст.8 Закону). Згідно ст.12 Закону основними обов'язками члена кооперативу є виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов'язань перед кооперативом. Протоколом №10 від 26 грудня 2015 року на засіданні правління СТ «Трудівник» було прийнято рішення про відключення садової ділянки позивача від електромережі, яке в подальшому було виконано, про що свідчить акт (а.с.12 зв.). Таким чином, факт відєднання садового участку №226 [PERSON] від електромережі СТ «Трудівник» є доведеним. Враховуючи, що позивач будь-яких порушень правил користування електроенергією не допускав, заборгованості по оплаті з електропостачання та членських внесків не має, повідомлення про припинення постачання електроенергії відповідачем не направлялося, суд не вбачає у діях відповідача законних підстав для відключення будинку позивача від енергопостачання, а тому позовні вимоги в частині визнання дій СТ «Трудівник» щодо відключення садового участку по пров.2-му Пісчановму, 226 від електропостачання протиправними, зобов'язати СТ «Трудівник» усунути допущені правопорушення та безоплатно поновити електропостачання на належну [PERSON] садову ділянку №226 в СТ «Трудівник» підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи те, що відповідач на неодноразові виклики у судове засідання не з'явився, на обґрунтування законності положень договору щодо поміщення лічильника в бокс встановлений на фасаді будинку не надав відповідних доказів, суд приходить до висновку, що вказана вимога суперечить закону та є безпідставною, а тому скасовує його. Також позивачем заявлена позовна вимога про стягнення моральної шкоди в сумі 7000,00 гривень у зв'язку з відключенням від електромережі. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п.5 зазначеної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Виходячи з принципів розумності та справедливості, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не наведено доказів заподіяння йому такої шкоди та її розміру, причинного звязку між нею та діями відповідача. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу . Згідно ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Однак, позовні вимоги про зобов'язання Головне управління Держпродспоживслужби в Житомирській області накласти штрафну санкцію на СТ «Трудівник» у розмірі не менше пяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, відповідно до вимог чинного законодавства (ч.1 ст.8, ч.3 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів») на суб'єктів господарювання, які відмовляються задовільнити вимоги споживача в реалізації його прав; про визнання незаконними та невідповідним вимогам Конституції України та чинному законодавству України протоколу засідання правління СТ «Трудівник» №10 від 26 грудня 2015 року є непередбаченими ст.16 ЦК України способом захисту і задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору за вимогу немайнового характеру у сумі 1600 гривень, оскільки позивач в силу Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від їх сплати при предявленні позову.

Outcome: partial