Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення основного боргу, 24% річних за договором позики, а також моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем, 26.02.2016 року, було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Камянко-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] Згідно вказаного договору, позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 256 000,00 грн., які зобовязався повернути не пізніше 01.07.2016 року. Однак, відповідач не виконав свої зобовязання за договором позики та не повернув грошових коштів на вимогу позивача у встановлений договором строк. Позивач неодноразово звертався до відповідача із проханням повернути позичену суму грошових коштів, проте, на усі звернення, відповідач жодним належним чином не відреагував, та не повернув суму боргу, чим відповідно порушив своє зобовязання щодо повернення коштів та як наслідок спричинив моральну шкоду. Після неодноразового збільшення розміру позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь: основний борг в розмірі 256 000,00 грн., 24% річних за безпідставне користування чужими коштами в розмірі 33 749,46 грн., спричинену моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., а також судовий збір. В судове засідання позивач не зявився надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити із підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали до суду заву про перенесення розгляду справи.Про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно у належній формі, про що в матеріалах справи є розписка представника відповідача. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд визнає причину неявки сторони відповідача неповажною, і вважає за доцільне вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Заслухавши думку представника позивача, який не заперечував щодо заочного розгляду справи, дослідивши матеріали провадження, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 26.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Камянко-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області. У пункті 1 вказаного Договору зазначається, що позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у особисту приватну власність від позикодавця грошові кошти в сумі 256 000 (двісті пятдесят шість тисяч) грн. 00 коп. та зобовязується повернути позикодавцеві вказану суму позики не пізніше 01.07.2016 року. Згідно п. 9 Договору позичальник, у випадку прострочення повернення суми позики в порядку передбаченому п. 1 цього Договору, зобовязується сплачувати на користь позикодавця відсотки за безпідставне користування чужими коштами в розмірі 24 (двадцять чотири) відсотки річних. Окрім того, відповідно до п. 2 Договору, сума позики, встановлена п. 1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі. Підписання цього договору Сторонами є доказом факту передачі суми позики позикодавцем позичальнику. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Стаття 526 ЦК України визначає загальні умови виконання зобовязання: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Як вбачається із матеріалів справи, позивач виконав свої зобовязання за Договором належним чином. В свою чергу відповідач не повернув грошові кошти в обумовлений у Договорі термін, чим порушив, не виконав свої зобовязання за вказаним Договором. В силу приписів ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. (неналежне виконання). На підставі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав [PERSON] Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В силу приписів ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку, відповідно до п. 9 Договору відповідач в наслідок прострочення повернення суми позики зобовязаний сплатити позивачу 24% за безпідставне користування чужими коштами. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним Договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови Договору позики, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 256 000,00 грн. та 24% річних за безпідставне користування чужими коштами в розмірі 12 939, 89 грн., підлягають задоволенню. Доводи сторони відповідача, які він викладав суду під час явки у попередньому засіданні про те, що замість грошових коштів обумовлених у Договорі позики, позивач передав відповідачу камяне вугілля, (про що може свідчити свідок [PERSON], відеозапис з камер відео спостережень та телефонні розмови /а.с. 86/) спростовуються матеріалами справи та не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом, а тому не заслуговують на увагу суду. Так, згідно ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в України це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. В силу приписів норм глави 4 цього ж Закону «Загальні правила вчинення нотаріальних дій»: нотаріальні дії вчиняються в приміщення нотаріальної контори (ст. 41); при їх вчиненні нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії (ст. 42); перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії (ст. 45); та ін. У суду відсутні жодні підстави ставити під сумнів добросовісність та професійність виконання своїх обовязків приватним нотаріусом Камянсько-Дніпровського нотаріального округу [PERSON], з огляду на що, суд критично ставиться до позиції сторони відповідача, що удаваності правочину. Протилежне не доведено стороною відповідача належними та допустимими доказами. Згідно роз'яснень Пленуму ВСУ, наданих у п. 16 постанови від 28 квітня 1978 р. №3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" про те, що ціна та інші істотні умови угоди, укладеної в простій письмовій чи нотаріальній формі, не можуть бути встановленими на підставі показань свідків, крім випадків кримінальнокараних діянь. [PERSON] не звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою про порушення кримінального провадження щодо складання або завідомої підробки нотаріусом документів та не надавав суду відповідного документу про прийняття за його заявою яких би то не було рішень цими органами. Так само, як і не предявив до суду зустрічного позову про визнання правочину удаваним. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної позовної вимоги, зважаючи на наступне. За ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Така шкода відшкодовується у встановленому судом порядку, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. Проте, слід зазначити, що згідно постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивач зазначає, що йому було завдано моральної шкоди, однак на підтвердження своїх доводів не надає жодного доказу наявності завданої моральної шкоди та розрахунку в обґрунтування визначеного позивачем розміру, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у зв'язку з недоведеністю. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 11, 16, 23, 525, 526, 599, 610, 625, 1046, 1049, 1166, 1167ЦК України,

Outcome: partial