Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивачка 11.10.2019 звернулась до суду із вказаним вище позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку у сумі 9581,40 грн. та моральну шкоду у розмірі 7000 грн. В обґрунтування\~позову зазначила,\~що вона у період з 01 лютого 1993 року по 27 травня 2019 року знаходилась у трудових відносинах з відповідачем. З травня 2019р. вона була звільнена у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України, наказом від 27.05.2019р. №155/к. Згідно довідки відповідача від 15.06.2019р., середньомісячна заробітна плата склала 5456,06грн., тому її середньоденна заробітна плата складає 5456,08:20.5=266,15. Враховуючи, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 36 робочих днів, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку на момент звернення до суду 9581,40грн. Крім цього вважає, що їй незаконним діями адміністрації нанесено моральну шкоду оскільки, затримка розрахунку відобразилася на її матеріальному стані та на її стані здоров`я, моральну шкоду вона оцінює у 7000грн. Провадження у справі відкрито 26.12.2019 суддею Архипенко А.В., ухвалено здійснювати судовий розгляд у порядку загального позовного провадження, призначено піготовче судове засідання на 24.02.2020. Підготовче провадження не закрито. Розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку рішенням ВРП від 25.08.2020. За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, 14.09.2020 справу передано на розгляд складу суду із головуючою Лизенко І.В. 12.10.2020 справу прийнято до розгляду, ухвалено розгляд справи розпочати повторно в порядку загального позовного провадження з підготовчого засідання, яке призначено на 28.01.2021, яке відкладено на 27.05.2021, 16.06.21. Ухвалою суду від 16.06.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті на 10.09.2021. У встановлений судом строк представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав та зазначив, що позивачка дійсно знаходилася у трудових відносинах з відповідачем з 01 лютого 1993р. по 27 травня 2019р., та була звільнена 27.05.2019р. у зв`язку скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до\~ч.1\~ст.116\~КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплат\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організацій,\~провадиться в\~день звільнення.\~Відповідно до\~ч.1\~ст.117\~КЗпП України\~у разі\~невиплати вини\~власника або\~уповноваженого ним\~органу належних\~звільненому працівникові\~сум у\~строки,\~зазначені в\~ст.116\~КЗпІІ України\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичної\~розрахунку.\~Відповідно до\~ст.4\~КЗпП України\~законодавство про\~працю складається\~з КЗпП\~та інших\~актів законодавства\~України,\~прийнятих відповідно до них. Відповідно ч.1 ст.9 ЦК кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП щодо застосування ЦК до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Враховуючи не врегулювання трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової і моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Враховуючи позовні вимоги в даній справі, зокрема вимоги про виплаті компенсацій у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівнику сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, які регулюються гл.8-12 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства, Ст.617 ЦК Україні передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо доведе, що це порушенні сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У п.1 ч.1 ст.263 ЦК України наведені ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умом подія. Таким чином, непереборною силою є надзвичайна та невідворотні зовнішня подія, яка повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, якщо тільки останній не міг її передбачити або передбачив, але ні міг її відвернути, і ця подія завдала шкоди. Відповідно до ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати і Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставині непереборної сили) і видавать Сертифікат про таких обставин протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартість. Висновком Торгово-промислової палати України від 13 травня 2016 року №6320 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв`язку з ним АТО) з 18квітня 2014р. для ВП ш. «Гірська» ДП «Первомайськвугілля» при здійсненні господарської діяльності на території Луганської області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов`язкових платежів. Отже настання обставин непереборної сили, що встановлені цим висновком, свідчать про відсутність вини підприємства у затримані виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України. Щодо стягнення моральної шкоди вказану вимогу вважають безпідставною, такою яка не ґрунтується на нормах права та в задоволенні якої має бути відмовлено з наступних підстав. Згідно ст.23\~ЦК України\~особа мас\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав.\~Моральна шкода\~полягає:\~І )\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її родини чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст.237-1 КЗпІІ України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Звертаючись до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її трудових прав, позивачка не обґрунтувала в чому саме полягала спричинена їй моральна шкода, не зазначила із яких міркувань вона виходила визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 7000 грн., та не надала доказів на підтвердження цих обставин. Позивачка в судове засідання не з`явилася, у наданій суду заяві просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, у наданій суду заяві просила розглянути справу без її присутності з урахуванням відзиву на позовну заяву та наданих документів, позовні вимоги не визнають. Суд,\~дослідивши письмові\~докази,\~вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, позивачка перебувала у трудових відносинах з ДП «Первомайськвугілля» з 01.02.1993 по 27.05.2019, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.3-6). З копії наказу Державного підприємства «Первомайськвугілля» відокремленого підрозділу шахта «Гірська» №155-к/тр від 27.05.2019 про звільнення [PERSON] вбачається, що [PERSON] т.н.2862, керуючого їдальнею громадського харчування адміністративно-побутового комбінату, звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників 27.05.2019 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою заробітної плати за відпрацьований час, вихідної допомоги в розмірі не менше середньомісячного заробітку, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за відпрацьовані роки з 01.02.2015 по 31.01.2016 за 20 календарних днів, за 01.02.2017 по 27.05.2019 за 69 календарних днів (а.с.2). З довідки ДП «Первомайськвугілля» ВП шахта «Гірська» №07/1573 від 15.08.2019р. вбачається, що [PERSON] дійсно працювала на посаді завідуючої їдальні та її середній заробіток складає 5456,08грн., середньоденний середній заробіток складає 266,15грн. (а.с.7) З довідки ДП «Первомайськвугілля» ВП шахта «Гірська» №11/502 від 19.03.2021 вбачається, що [PERSON] у зв`язку зі звільненням 27.05.2019 п. здійснювалися такі виплати: нараховано за травень 2019р. - 43759грн.36 коп. ( до сплати 31331грн. 44 коп.); виплачено: 03.07.2019 - 31331грн.44 коп. (а.с.73) Відповідно до виписки з карткового рахунку 03.07.2019, [PERSON] було проведено виплату грошових сум в розмірі 31 331 грн. 44 коп. (а.с. 8)., тобто розрахунок проведено повністю 03.07.2019. Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України\~встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу,\~при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку тривав з 27.05.2019 року по 03.07.2019 року, а саме: 27.05.2019 31.10.2019- 5 роб./дн. 01.06.2019 - 30.11.2019 - 20 роб./дн. 01.07.2019\~ 03.07.2019\~- 3\~роб./дн.,\~а всього\~28 робочих днів. Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р.\~нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного(годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до\~наданої\~довідки\~про розмір\~середнього\~заробітку\~позивача,\~розмір\~середньоденного\~заробітку складає\~266\~грн.15\~коп.\~Отже\~розмір\~компенсації складає\~\~7452,20\~грн. (266,15\~гривень\~середньоденного\~заробітку х\~28 робочих днів затримки розрахунку). Враховуючи, що розрахунок з позивачем проведено 03.07.2019, то вимоги про стягнення середнього заробітку по день звернення до суду (11.10.2019) є необґрунтованими. Заробітна плата згідно вимог ст. 115 КЗпП України, а також розрахунок при звільненні має виплачуватись роботодавцем без будь-яких звернень чи нагадувань працівника. Отже, посилання відповідача на те, що позивач не звертався до відповідача є безпідставними. Відповідно до частини першої статті 94\~КЗпП\~України заробітною платою є винагорода, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу. Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, не відповідає цим ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану працівником роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117\~КЗпП\~України відповідальність. Отже,\~суд\~вважає таким,\~що відповідає\~вимогам закону,\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~за період\~з 27.05.2019\~по 03.07.2019\~у сумі\~7452,20\~грн. Суд вважає посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин у зв`язку із проведенням на території Луганської і Донецької областей антитерористичної операції (операції об`єднаних сил) такими, що не звільняють відповідача від відповідальності за порушення строків виплати розрахунку при звільненні, оскільки відповідач знаходиться на території, підконтрольній органам державної влади України, здійснює господарську діяльність, яка не пов`язана з ООС та не обмежується у зв`язку із конфліктом, а отже має виконувати зобов`язання щодо оплати праці та виплати належних працівникам сум. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 7 000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, позивачка не надала жодного доказу щодо спричинення їй моральної шкоди та доказів щодо обґрунтування заявленого у позові розміру моральної шкоди. Тому, суд вважає, що в частині вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, поданий позов не доведений в зв`язку з чим в цій частині позову необхідно відмовити. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог. Позивачкою 21.12.2019 сплачено судовий збір у сумі 1921,00 грн. (а.с. 18). З позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку на день звернення (11.10.2019) підлягав до сплати позивачкою судовий збір у сумі 768,40 грн., з позовних вимог про відшкодування моральної шкоди (- 768,40 грн., а всього 1536,80 грн. Отже, позивачкою надмірно сплачено 384,20 грн судового збору, який підлягає поверненню позивачці на підставі п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір". На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на сплату судового збору з позовних вимог про стягнення середнього заробітку пропорційно задоволеним позовним вимогам, тобто у сумі 597,64 грн. (768,40х7452,20:9581,40=597,64). Витрати на сплату судового збору з позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивачці не відшкодовуються у зв`язку з відмовою у задоволенні цих позовних вимог. З огляду на викладене,

Outcome: partial