Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою та просить ухвалити рішення яким визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком із господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] та такими, що підлягають зняттю з реєстрації місця проживання. Судові витрати покласти на відповідачів. Посилається на те, що є власником будинку, що розташований по [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок позивач набула на підставі договору дарування житлового будинку від 03.12.2019, зареєстрованого в реєстрі за №1821, що засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костенком Т.А., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 427416032233. Відповідачі не є членами сім`ї позивача, у даному будинку не проживають понад 1 рік, упродовж всього часу з моменту придбання у власність спірного будинку, до даного житла не мають жодного відношення, не несуть витрати по утриманню будинку. Особистих чи інших речей відповідачів у будинку не має. Позивач зверталась до відповідачів з проханням у добровільному порядку змінити їхню реєстрацію, щодо місця проживання, однак спроби залишились безрезультатними. Реєстрація відповідачів створює перешкоди та позбавляє права позивача, як володільця домогосподарства, можливості повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю та змушує нести додаткові грошові витрати на оплату комунальних послуг. В судовому засіданні позивач додала, що її чоловік придбав будинок у відповідачів та подарував їй за договором дарування. На момент здійснення цього правочину, відповідачі були зареєстровані в будинку. Обіцяли виписатись, однак на протязі двох з половиною років цього не зробили. Позивач проживала в м. Києві, однак вони з чоловіком продали квартиру і вона в цьому році Переїхала жити в с. Веселе, Бориспільського району в її будинок. Судом встановлено наступне. Факт належності позивачу будинку по [ADDRESS] підтверджується, копією договору дарування житлового будинку від 03.12.2019, зареєстрованого в реєстрі за №1821, що засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костенком Т.А. (а.с.12). Також даний факт підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.13). Земельна ділянка, на якій розташований будинок, також належить [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування земельної ділянки від 03.03.2019 та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14,15). Факт реєстрації позивача та відповідачів за даною адресою підтверджується витягом з погосподарської книги №7 на 2016-2020 роки від 24.01.2021 №1-71 виданого старостою Стовп`язького старостинського округу Дівичківської сільської ради [PERSON] та довідкою про реєстрацію місця проживання особи ЦНАП (а.с. 16-21, 24). Факт не проживання відповідачів в будинку позивача, підтверджується довідкою виданою Стовп`язьким старостинським округом Дівичквської сільської ради від 05.03.2020 №1-152; актом депутата Дівичківської сільської ради про обстеження умов проживання, (а.с.22,23). В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечила того факту, що вона не проживає за вказаною адресою. Пояснила, що проживає в сусідньому будинку по [ADDRESS] . Реєстрація її в будинку позивача була проведена, як гарантія виконання грошових зобов`язань. З таких же підстав, був зареєстрований в будинку і її колишній чоловік [PERSON] , який зі слів [PERSON] в силу віку та стану здоров`я не може з`явитись до суду. Додала, що [PERSON] проживає разом із нею в сусідньому будинку по [ADDRESS] . Також, відповідач вказала, що вони ніколи і не проживали там, а виконання позивачем зобов`язань грошового характеру, буде предметом окремого судового розгляду. Натомість, в судовому засіданні за даним позовом, відповідач не готова надати суду докази своїх тверджень. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся. Заяв та клопотань до суду не направляв. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся. Заяв та клопотань до суду не направляв. Відповідачі повідомлялись про дату та час судових засідань належним чином. Відзивів на позов до суду не надавали. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в тому ж селі та товаришує з позивачкою, яка раніше приїздила в будинок періодично. Однак, протягом останнього року [PERSON] саме проживає в будинку. Свідок показала суду, що з моменту придбання позивачем будинку, на протязі майже трьох років окрім неї в будинку ніхто не живе. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні заявив, що в будинку позивача проживає лише вона, однак не зміг пояснити суду в якому населеному пункті знаходиться будинок, скільки він має кімнат, що свідчить про те, що [PERSON] ніколи не був в будинку. Як не зміг пояснити суду і джерело обставин, які йому відомі. За таких обставин суд не враховує при ухваленні рішення показання свідка [PERSON] . Натомість, суд приймає до уваги подані позивачем інші докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Оскільки відповідачі не є членами сім`ї позивача, то до правовідносин, що виникли між сторонами, слід застосовувати норми Цивільного кодексу України, що регулюють права власника на своє майно, зокрема, право володіння, користування, розпорядження своїм майном та усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. В справі, що розглядається судом, договірні відносини між позивачем та відповідачем відсутні. Щодо вимоги позивача про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-1V "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон № 1382-1V) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено винятково на підставі рішення суду: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон № 13 82-1V є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ст.ст. 71,72,116,156 ЖК; ст. 405 ЦК. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. у справі № 6-5/7цс 11. Отже, виходячи з викладеного вище, вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає. Питання судових витрат суд вирішує, відповідно до п. 3 ч. ст. 141 ЦПК України, тобто стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 454,00 гривень. Судові витрати в розмірі 454,00 гривень суд залишає за позивачем. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України,

Outcome: partial