Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулося КП «Вінницяоблтеплоенерго» з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання. Свій позов мотивувало тим, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг КП «Вінницяоблтеплоенерго». Крім того, вказували, що споживачем таких послуг був і [PERSON] , з яким був укладений відповідний договір, однак останній помер [INFO] , про що їм стало відомо з ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2020 року по справі №127/26766/20, а отже обов`язок по оплаті послуг за вказаним вище договором перейшов до його спадкоємців, та інших осіб, які проживають за даною адресою і відповідно є споживачами наданих послуг. Відповідачі порушують умови надання послуг, в зв`язку з чим станом на 31 грудня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 24361,55 грн, з яких: 19158,02 грн - основна сума боргу, 892,13 грн - 3% річних, 4311,40 грн - інфляційні втрати, яку і просить стягнути з відповідачів, а також судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року відкрите спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін. Відповідачі правом на відзив не скористалися. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2021 року суд зобов`язував сторону позивача надати розгорнутий розрахунок, а також інші докази в підтвердження заявлених вимог (розмір тарифів, підтвердження права власності на квартиру, тощо). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 липня 2021 року суд витребував: у Департаменті адміністративних послуг Вінницької міської ради інформацію про коло осіб, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а також тих, хто був зареєстрований за даною адресою станом на 22 липня 2019 року; у Департаменті соціальної політики Вінницької міської ради відомості щодо наявності в [PERSON] пільг по сплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 50% як ветеран військової служби, у т.ч. і на членів сім`ї (50% на двох осіб); у Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] ; з Першої Вінницької державної нотаріальної контори копію спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2021 року суд витребував у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Посвятенка Ю. Д. копію спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача - адвокат Балтак О.О. позовні вимоги підтримав,з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, відзиву не надали, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом установлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини сторін, що ґрунтуються на вимогах ст. 526, 625 ЦК України, Закону України „Про житлово-комунальні послуги, Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630. Судом установлено, що помешкання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП «Вінницяоблтеплоенерго». Вказане помешкання належало на праві власності [PERSON] . Останнім 17 вересня 2013 року з позивачем укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №012893, відповідно до якого виконавець зобов`язується надати споживачеві та членам його сім`ї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , вчасно та відповідної якості послуги з опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язаний в установлений договором строк оплачувати надані послуги за встановленими тарифами. Кількість мешканців квартири - 3. Споживач зобов`язаний вносити плату за надані послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим періодом ( п.3.1 договору). Договір діє протягом одного року. Строк позовної давності становить 5 років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не висловила намір внести до нього зміни або доповнення, він вважається щорічно пролонгованим на наступний термін (п.8.1, 8.2). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29 липня 2019 року. Як слідує з матеріалів справи у вказаному помешканні з 02 квітня 2014 року по даний час зареєстрований відповідач [PERSON] (інформація Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 13 квітня 2021 року №24956, від 19 липня 2021 року № 49566 та копія його паспорта), а також зареєстрована [PERSON] , [INFO] (інформація Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 19 липня 2021 року № 49560). Як слідує з відповіді Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08 липня 2021 року №01-00-011-50906 [PERSON] проживала за цією адресою з [PERSON] та користувалася пільгами на житлово-комунальні послуги. Щодо відповідача [PERSON] , то як слідує з відповіді Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради інформацію від 08 липня 2021 року №01-00-011-50906 [PERSON] взагалі не була зареєстрована за даною адресою ні на момент відкриття провадження у справі, ні на момент смерті [PERSON] (а.с.143-146). В матеріалах спадкової справи відсутні відомості про те, що дана особа є спадкоємцем [PERSON] . Отже дана особа за цією адресою не зареєстрована та не проживає, належних та допустимих доказів, які б спростували такий висновок суду, матеріали справи не містять. Щодо довідки ОСББ «Оберіг 16А», яка надана позивачем, то суд звертає увагу, що вказана довідка не містить інформацію про дату її видачі та первинні документи на підставі яких вона видана, а тому суд не бере її до уваги. КП «Вінницяоблтеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Помешкання за адресою: [ADDRESS] , в період з листопада 2017 року по квітень 2018 року (стягнення заборгованості за вказаний період поданий позов) забезпечувалося послугами теплопостачання (опаленням), про що свідчить також акт підключення теплопостачання у зв`язку з початком опалювального сезону від 11 жовтня 2017 року та акт припинення теплопостачання в зв`язку з закінченням опалювального сезону від 06 квітня 2018 року. Щомісяця позивач нараховував по вказаному помешканню плату за надані послуги з теплопостачання з урахуванням показників будинкового лічильника та встановлених тарифів. Однак кошти за вказані послуги сплачувалися не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги. Доказів про те, що послуги не надавалися чи надавалися в не повному обсязі чи неналежної якості чи були звернення в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг чи їх ненадання матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором; споживач не звільняється від оплати житлово - комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору; дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово - комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово - комунальних послуг. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор вправі вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх осіб боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно оборотної відомості та розрахунку розмір заборгованості по вказаному помешканню за послуги з централізованого теплопостачання за опалювальний період з листопада 2017 року по квітень 2018 року з урахуванням здійснених проплат станом 31 грудня 2020 року становить 19158,02 грн (а.с. 7-11). Дана сума заборгованості встановлена судом і ніким не оспорюється. Доказів на спростування наявної заборгованості чи погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг, матеріали справи не містять. Отже вказана сума заборгованості підлягає стягненню. Позивачем також нараховані 3% річних та інфляційні втрати. Щодо їх стягнення, то суд звертає увагу, що виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в Законі України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються за невиконання або неналежне виконання зобов`язання та підлягають стягненню. Разом з тим, суд не в повній мірі погоджується з проведеним позивачем розрахунком. Так позивач, за період з листопада 2017 року по 31 грудня 2020 року нарахував інфляційні втрати в сумі 4311,40 грн. Однак суд звертає увагу, що при здійсненні нарахування інфляційних втрат при зміні суми заборгованості в період здійснення як нарахувань, так і здійсненні проплат споживачем позивачем вірно визначені вказана сума, яка становить 1150,33 грн в цей період. Надалі ж сума заборгованості за спожиті послуги є незмінною та становить 19158,02 грн, в том же час позивач при визначені суми втрат від інфляції в цей період не врахування місяців, в яких індекс інфляції менший 100%. Позивач, визначаючи таким чином суму втрат від інфляції, не звернув увагу на лист Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року №62-97 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», а також правову позицію Верховного Суду в складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, висловлену в постанові від 26 червня 2020 року по справі № 905/21/19. Так, зокрема Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з методикою розрахунку інфляційних збитків відповідно до статті 625 ЦК України, яка передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції). В період з 20 липня 2018 року по 31 грудня 2020 (період коли нарахування позивачем не проводилися та оплата не здійснювалася, а сума заборгованості є сталою - 19158,02 грн) індекс інфляції за цей період становить: 99,3%х100,0%х101,9% х 101,7% х 101,4% х 100,8% х 101,0% х 100,5% х 100,9% х 101,0% х 100,7% х 99,5% х 99,4% х 99,7% х 100,7% х 100,7% х 100,1% х 99,8% х 100,2% х 99,7% х 100,8% х 100,8% 100,3% х 100,2% х 99,4% х 99,8% х 100,5% х 101,0% х 101,3% х 100,9% х = 1,1497 ( загальний відсоток інфляції за вказаний період розраховується шляхом множення усіх показників інфляції). Відповідно сума інфляції за цей період становитиме 2867,96 грн ((сума боргу х процент інфляції) - сума боргу, (19158,02 грн х1,1497)-19158,02 грн). В цілому ж інфляційні втрати складають 4018,29 грн (1150,33 +2867,96). Сума 3% річних становить 892,13 грн. Розрахунок позивачем проведений вірно з урахуванням строків користування коштами та періоду прострочення виконання в межах заявлених вимог. Отже стягненню підлягає заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 24068,44 грн, з яких: 19 158,02 грн - сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 892,13 грн - 3% річних, 4018,29 грн - сума втрат від інфляції. Вказана сума заборгованості підлягає стягненню з [PERSON] , як одного із споживачів послуг у період за який поданий позов. Суд звертає увагу, що споживачем у вказаний період є також [PERSON] , однак позивачем позов до неї не пред`являвся, а в силу положень ст.543 ЦК України вказана сума підлягає стягненню з [PERSON] . Щодо стягнення цієї заборгованості солідарно з [PERSON] , то суд відмічає, що дана особа не є ані власником квартири за адресою: [ADDRESS] , ані спадкоємцем [PERSON] , ані особою, що отримувала послуги з централізованого теплопостачання за вказаною вище адресою. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч. 1ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. На позивача покладений обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Обов`язок визначати відповідача у справі законодавець поклав на позивача і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згоден, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Згідно ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 року), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15 грудня 2017 року). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Як вбачається із змісту та предмету позовної заяви позивачем пред`явлено позов про стягнення заборгованості до [PERSON] , яка є неналежним відповідачем у справі. Будь-яких клопотань зі сторони позивача про заміну не належного відповідача суду не подано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову КП «Вінницяоблтеплоенерго» про стягнення заборгованості за надання послуг централізованого опалення в частині позовних вимог до [PERSON] , оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд розподіляє судові витрати позивача, що складаються з 2270 грн судового збору, а також 4250 грн витрат на професійну правничу допомогу, щодо розподілу яких ним подана заява. При цьому суд зважає, що витрати на правничу допомогу є складовою судових витрат. На підтвердження цих обставин суду надано копія договору про надання правової допомоги №71/01-09-20 від 03 лютого 2020 року з додатковим договором №1, укладеного між позивачем та адвокатом, попередній розрахунок судових витрат з детальний опис робіт (наданих послуг), рахунок та квитанції від 21 грудня 2020 року про сплату адвокату гонорару 4250,00 грн. Суд враховує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. При визначенні та розподілі судових витрат суд враховує критерії, визначені положеннями ЦПК України: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому враховує, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.5, 6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Надаючи оцінку наданим доказам та зважаючи на відсутність заперечень зі сторони відповідача, суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах цієї цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням обставин справи та значення його для позивача. За наведеного суд вважає за необхідне визначитися щодо розподілу суми витрат на професійну правничу допомогу, понесеної позивачем. При розподілі судових витрат, суд враховує, що чинні норми цивільного процесуального законодавства не передбачають солідарної сплати судових витрат. Враховуючи те, що позов було пред`явлено до двох відповідачів, судові витрати повинні були бути стягнуті з кожного відповідача у рівній частці ( в разі задоволення вимог), проте, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог до [PERSON] було відмовлено, а також те, що позовні вимоги до [PERSON] було задоволено частково, підлягає стягненню на користь позивача з [PERSON] лише частка судових витрат у наступному розмірі: 1121,34 грн судового збору та 2099,43 грн витрат на професійну правничу допомогу ( пропорційно задоволеним вимогам). На підставі викладеного,

Outcome: partial