Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

У липні 2015 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н від 08 грудня 2010 року, банк випустив відповідачу кредитну картку на підставі заяви, належним чином заповненої та підписаної останнім. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. 10 грудня 2013 року відповідач скористався сервісом «Оплата частинами» в торгово-сервісному підприємстві ТСП "Віндовс" та уклав з позивачем кредитний договір № 13121000684358, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 9 986 грн. 50 коп зі сплатою комісії за сервіс в розмірі 51,75 %, комісії екваєрської в розмірі 1,60 % та комісії загальної в розмірі 2,16 %. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав належним чином. У зв'язку з цим, виникла заборгованість в сумі 12 509 грн. 41 коп., яка складається з 9 986 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом; 1 451 грн. 03 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань; 500 грн. - фіксованого штрафу та 571 грн. 88 коп. - процентної складової штрафу. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача 12 509 грн. 41 коп. заборгованості. У судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача, згідно наданої заяви, просив про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 08 грудня 2010 року сторони підписали заяву-анкету на відкриття карткового рахунку, згідно умов якого, відповідачу банком була надана кредитна картка. Підписом на заяві відповідач погодився, що заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, з умовами якого він ознайомлений. Пунктом 1.1.1.73 Умов і Правил надання банківських послуг передбачена така послуга як «Оплата частинами. Без переплат» - це послуга по організації обслуговування і проведенню розрахунків по операціям, здійсненим з використанням платіжних карт на які поширюється послуга «Оплата частинами. Без переплат», згідно яких держатель карти доручає Банку здійснювати регулярні платежі в адрес Торговця в розмірі і кількості указаних в квитанції, надрукованої на POS терміналі при автоматизації послуги «Оплата частинами». Положеннями пунктів 2.1.1.14.1, 2.1.1.14.2 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що Держатель кредитної карти має право користуватися сервісом «Оплата частинами» в торговельно-сервісних центрах підприємства з яким Банк уклав договір розширеного еквайрінга. З матеріалів справи вбачається, що 10 грудня 2013 року [PERSON] скористався сервісом «Оплата частинами» в торгово-сервісному підприємстві ТСП «Віндовс», з яким банк уклав договір еквайрінгу, предметом якого є проведення платежів та розрахунків, що здійснюються з використанням електронного платіжного засобу при використанні покупцями сервісу «Оплата частинами», де придбав товар на суму 9 986 грн. 50 коп., сплативши перший внесок 631 грн. 31 коп. 10 грудня 2013 року Банк перерахував на поточний рахунок ТОВ «Віндовс» повну вартість товару за винятком комісії екваєрської 1,60%. Фактичне укладення кредитного договору у зв'язку з придбанням відповідачкою товару підтверджується довідкою банку в якій відображені відомості про транзакцію від 10 грудня 2013 року із зазначенням загальної суми транзакції, суми платежу, виплаченої суми, кількості платежів, а також номеру договору 13121000684358, та витягом з кредитної карти клієнта, відповідно до якої 10 грудня 2013 року відповідач сплатою першого внеску 631 грн. 31 коп. підтвердив користування послугою «Оплата частинами», надання якої передбачено умовами кредитного договору, відповідно до заяви позичальника від 08 грудня 2010 року. В подальшому, 24 грудня 2013 року відповідач фактично відкликав згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту, повернувши товар ТОВ «Віндовс». В свою чергу ПАТ КБ «ПриватБанк» повернув на рахунок відповідача перший внесок 631 грн. 31 коп. на його кредитну картку, що підтверджується випискою по кредитній картці. Частиною 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що з відкликанням згоди на укладання договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Проте, відповідач не дотримався зазначених положень закону, та не повернув позивачу кредитні кошти. Оскільки відповідач до цього часу кредитні кошти позивачу не повернув, Банком розрахована заборгованість, яка становить 12 509 грн. 41 коп. та складається з: 9 986 грн. 50 коп. - заборгованості за кредитом; 1 451 грн. 03 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань; 500 грн. - фіксованого штрафу та 571 грн. 88 коп. - процентної складової штрафу. За такого, суд вважає, що вимоги Банку про повернення 9 986 грн. 50 коп. кредитних коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». 10 грудня 2013 року [PERSON] фактично уклав 2 договори: договір купівлі-продажу обраного товару з ТОВ «Віндовс» та договір про надання споживчого кредиту з ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому ідентифікація особи Позичальника та її згоди на отримання споживчого кредиту здійснювалася у передбачений Положенням (п. 1.11), а також Умовами та правилами (п. 1.1.14 із підпунктами) спосіб - шляхом фізичної присутності пластикової картки - спеціального платіжного засобу, та введення пін-коду. Розрахунок за проданий товар здійснювався не з рахунку користувача платіжної картки, а за його дорученням за рахунок кредитних коштів банку. В аналогічний спосіб 24 грудня 2013 року здійснювалось розірвання 2-х договорів - договору купівлі-продажу та кредитного договору. При цьому, внаслідок розірвання договору купівлі-продажу у відповідності із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач повернув товар та отримав право вимагати повернення коштів від продавця товару. В свою чергу позивач здійснив у відповідності до абз. 6 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» повернення отриманого першого платежу за кредитним договором та у відповідності до абз. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», отримав право вимоги від відповідача, сплачених за вказівкою останнього грошових коштів. Разом з цим, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафів задоволенню не підлягають, оскільки їх сплата не передбачена у разі відкликання згоди на укладання договору про надання споживчого кредиту (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ). Посилання ж позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, як підставу для стягнення пені та штрафів не можуть бути застосовані, оскільки повернення кредитних коштів відбувається за правилами ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а не у зв'язку з порушенням умов кредитного договору. Враховуючи викладене, з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 9 986 грн. 50 коп., отже позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 243 грн. 60 коп., пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial