Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].)звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі по тексту - відповідач ПрАТ "УТСК") про стягнення страхового відшкодування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 липня 2014 року о 14 год. 15 хв. в м. Києві по вулиці Заболотного відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю автомобілів марки «Mercedes-Benz» S 500, державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], та автомобіля марки «Лада-Гранта», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням позивача. Згідно постанови Голосіївського районного суду міста Києва винним у ДТП визнано водія автомобіля марки Mercedes-Benz» S 500, державний номерний знак [NUMBER], - [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого на час вчинення ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія» (надалі - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія»). Внаслідок ДТП позивачу було заподіяно матеріальну шкоду, яка відповідно до проведеного на його замовлення висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, № 593 від 29 серпня 2014 року складає 112927,31грн. Таким чином позивач просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 50000,00 грн., пеню в сумі 5186,27 грн., інфляційні витрати в сумі 5910,61 грн., 3% річних в сумі 382,19 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн. та судовий збір. В ході розгляду справи представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних, а саме просить стягнути пеню в сумі 18831,36 грн., інфляційні витрати в сумі 22464,20 грн. та три проценти річних в сумі 1072,60 грн. Заява прийнята судом до розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на адресу суду надіслав письмові заперечення, в яких просив суд відмовити в задоволені позовних вимог. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 20 липня 2014 року о 14 год. 15 хв. в м. Києві по вулиці Заболотного водій [PERSON] керуючи автомобілем Mercedes-Benz» S 500, державний номерний знак [NUMBER], під зміні напрямку руху не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Лада-Гранта», державний номерний знак [NUMBER]. В результаті ДТП автомобілю марки «Лада-Гранта», державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу, були завдані механічні пошкодження. Згідно з постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП (а.с. 35). Відповідно до аварійного сертифікату №11/08/14 про оцінку вартості аварійного пошкодження колісного транспортного засобу від 04 серпня 2014 року, складеного аварійним комісаром [PERSON] встановлено, що ринкова вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди складала 118760,38грн., а вартість даного автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди становить 77170,49 грн. Не погоджуючись з даним актом, позивач замовив в Асоціації фахівців оцінки ПП «[PERSON].» проведення автотоварознавчого дослідження пошкодження автомобіля марки «Лада-Гранта», державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до звіту про визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, № 593 від 29 серпня 2014 року, який складений ПП «[PERSON].» суб'єктом оціночної діяльності [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Лада-Гранта», державний номерний знак [NUMBER], в результаті його пошкодження в ДТП, складає 112927,31 грн. (а.с. 8-30). Положенням ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, як встановлено цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія», про що свідчить Поліс № АІ/2989048 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 34). Згідно із страховим актом № 991-14К відповідачем було розраховану суму страхового відшкодування в сумі 41089,89 грн. (а.с. 104). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Окрім того, слід зазначити, що згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Відповідно до ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» встановлено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно п. 12.1 ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У відповідності до вимог п. 36.6 ст. 36 Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Як вбачається з Полісу № АІ/2989048 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлено франшизу у розмірі 500,00 грн. Проте, всупереч зазначеним вимогам законодавства, відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування позивачу. На підставі зазначеного, враховуючи вказані положення закону і встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню страхове відшкодування у розмірі 41089,89 грн., а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 18831,36 грн., інфляційних втрат в сумі 22464,20 грн. та трьох процентів річних в сумі 1072,60 грн. слід зазначити наступне. Так, відповідно до п. 36.5 статті 36 Закоку, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Із матеріалів справи вбачається, що 29.09.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши при цьому усі необхідні документи (а.с. 118). Згідно із п. 36.2. статті 36 Заокону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Враховуючи викладене, відповідач зобов'язаний був здійснити виплату страхового відшкодування не пізніше ніж як через 90 днів з дня отримання заяви позивача від 29.09.2014 року, а отже починаючи з 29.12.2014 року позивачем було правомірно нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період до 15.09.2015 року. Проте, оскільки судом позов в частині розміру страхового відшкодування було задоволено частково, то також здійснено перерахунок пені за пеірод з 29.12.2014 року по 15.09.2015 року, яка склала 15481,32 грн., а тому позов в цій частині також підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено порушення строків виплати позивачу страхового відшкодування, то і вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьоїх процентів річних також підлягають задоволенню в розмірі за розрахунком суду в сумі 15696,34 інфляційних втрат та 881,46 грн. трьох процентів річних. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 грн. витрат на правову допомогу слід вказати наступне. Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Згідно із ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи викладене, а також те, що позивачем відповідна заява суду не надавалась, в зв'язку із чим ухвала суду про допуск особи, яка має право на надання правової допомоги, не виносилась, а також матеріали справи не містять даних про участь адвоката Волошина В.В. у судових засіданнях, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався представник відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування слід задовольнити частково та стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 41089,89 грн., 15481,32 грн. пені, 15696,34 інфляційних втрат та 881,46 грн. трьох процентів річних. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 731,49 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. При цьому, щодо стягнення витрат на правову допомогу суд прийшов до висновку, що в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню також і у зв'язку із тим, що позивачем та його представником не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували понесення позивачем цих витрат у вказаному розмірі, оскільки доданий до матеріалів справи рахунок на оплату № 01 від 05 лютого 2015 року не містить відомостей про фактичну оплату наданих послуг. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 12, 22, 34, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 525, 526, 979, 990, 1166, 1187 ЦК України та

Outcome: partial