Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив визнати спільною сумісною власністю подружжя 51/100 частину будинку № 12, розташованого по вул. Пушкінській у м. Херсоні, здійснивши поділ вказаної частини домоволодіння між сторонами, та визнавши за позивачем право власності на 26/100 частин такого домоволодіння, а за відповідачем право власності на інші 25/100 частин такого домоволодіння відповідно, порушивши при цьому принцип рівності часток у праві спільної сумісної власності на користь позивача. Позовні вимоги мотивував тим, що 12.10,1974 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано за рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 27.04.2015 року. У період шлюбу сторонами було побудовано будинок за адресою м. Херсон, вул. Пушкінська, 12, який і складає спірну частину такого домоволодіння. Зазначає також про те, що вона постійно мешкає у спірному будинку та доглядає за спільною донькою сторін, яка хворіє та потребує постійного догляду, що вважає підставою до відступлення від принципу рівності часток подружжя у бік збільшення такої частки на користь позивача як про те йдеться у прохальній частині позову. У судовому засіданні позивач повністю підтримала розглядуваний позов із викладених у ньому підстав та із урахуванням наданих суду доказів, та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання на неодноразові виклики не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема через оголошення у пресі. Враховуючи повторну неявку у судове засідання належним чином повідомленого відповідача, суд, за згодою позивача, ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, як то передбачено ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позицію позивача по справі, дослідивши предмет та підстави позову, а також перевіривши їх поданими суду доказами, приходжу до наступних висновків. Так судом встановлено, що 12.10.1974 року між сторонами було укладено шлюб, внаслідок чого позивач отримала прізвище [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом від того ж числа серії І-КГ № 272095. За рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 27.04.2015 року шлюб між сторонами розірвано без зміни прізвище позивача. Окрім того як вбачається із вказаного рішення шлюбні стосунки сторін було фактично припинено з січня 2010 року. Також вказаним рішенням встановлено, що сторони не мають спільних неповнолітніх дітей. Згадане рішення набрало законної сили 08.05.2015 року. ( а.с. 18). При цьому за рішенням Виконкому Комсомольської райради м. Херсона № 30 від 11.02.1994 року за відповідачем було оформлено право власності на будівлі та споруд за адресою м. Херсон, вул. Пушкінська, 12, ( а.с.10), а згідно свідоцтва про право особистої приватної власності № 96 від 16.05.1994 року, виданого органом місцевого самоврядування, яке 08.06.1994 року було зареєстровано у встановленому законом порядку, через міну ідеальних часток у праві власності на вищезгадане домоволодіння, за відповідачем визнано право власності на 51/100 частку такого домоволодіння ( а.с. 16). Згідно ст. 22 КШСУ, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. ст. 28, 29 цього ж Кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. При цьому вище приведені норми діяли на час виникнення у відповідача у встановленому законом порядку права власності на спірну частину домоволодіння за розглядуваними обставинами, що, відповідно відбулось під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Слід також зазначити, що згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 цього ж Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За приписами ч.ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Зазначені норми є наразі чинними та діяли на час виникнення спору між сторонами, зокрема із урахуванням часу припинення між ними шлюбних відносин та розірвання шлюбу. Разом із тим слід зазначити, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність передбачених законом, вищеприведених обставини, які б свідчили про доцільність відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної часткової власності. При цьому суд враховую те, що, як встановлено дослідженням поданих доказів, у сторін спільні неповнолітні діти наразі, тобто на час виникнення спору, відсутні. Таким чином суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення розглядуваного позову, а саме про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя та про поділ такого майна виходячи із встановлених законом засад рівності частко подружжя у праві спільної сумісної власності. Окрім того, згідно розяснень п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Так позивачем у позові визначено вартість спірного майна в сумі 120\~000,00 грн., при цьому таке визначення проведено позивачем фактично на власний розсуд, без погодження із відповідачем по справі, що вбачається із встановлених судом обставин, через що приходжу до переконання про необхідність визначення дійсної вартості майна саме на час розгляду справи, виходячи із дослідженого судом витягу з реєстру прав власності, згідно якого можна дійти обґрунтованого висновку про те, що вартість спірної частки такого майна складає 46\~564,00 грн., виходячи з чого, із урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, і слід визначати належний до стягнення із відповідача розмір судових витрат по справі, із урахуванням також сплачених позивачем коштів за оголошення у пресів сумі 108,00 грн., як то вбачається із дослідженої судом квитанції від 01.10.2015 року. При цьому суд також враховує час звернення позивача із розглядуваним позовом. На підставі викладеного, та

Outcome: partial