Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах, пені за прострочення сплати аліментів. В позовній заяві посилалась на те, що з 02.06.1993 року проживала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO] Шлюб між нею та відповідачем був розірваний 11.06.1996 року. Відповідно до постанови Київського районного суду м. Полтави від 07.12.1995 року з [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 25% мінімальної заробітної плати, починаючи з 07.12.1995 року і до досягнення повноліття дитини. Проте [PERSON] свої зобов»язання не виконував, аліменти не сплачував , тому утворилась заборгованість. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість по аліментах в сумі 26 569,28 грн., а також 96 976 грн. пені, 1 358, 51 грн. - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 2 045,83 грн. - три проценти річних від простроченої суми, а всього - 126 949 грн. 62 коп. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи у встановленому законом порядку повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. Тертя особа - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник Київського ВДВС Полтавського МУЮ в судове засідання не з»явився, надавши суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO]. Постановою Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 1995 року, яке вступило в законну силу, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON].,[INFO], в розмірі ? всих видів заробітку щомісячно, але не менше 25 % мінімальної заробітної плати на кожну дитину, починаючи з 07.12.1995 року до досягнення повноліття дитиною. Також встановлено, що за судовим рішенням видано виконавчий лист, Київським відділом державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів закон покладає на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Правові засади діяльності державної виконавчої служби визначені Законом України „Про державну виконавчу службу". Умови та порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, передбачає Закон України „Про виконавче провадження". Також судом встановлено, що відповідачем [PERSON] аліменти згідно рішення суду на користь [PERSON] сплачувалися не в повному обсязі. Станом на день розгляду справи існує заборгованість згідно розрахунку державного виконавця в розмірі 26 569 грн. 28коп. Зазначена заборгованість нарахована державним виконавцем у зв'язку з примусовим виконанням судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача. Даний розрахунок сторонами не оскаржувався. Як встановлено судом, [PERSON] має заборгованість по аліментам саме у зв'язку з виконанням судового рішення. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що обов'язок відповідача [PERSON] щодо сплати заборгованості по аліментам на користь позивача на утримання неповнолітньої встановлений постановою Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 1995 року, примусове виконання такого рішення покладено на органи Державної виконавчої служби України, в обов'язки яких і входить вжиття заходів для своєчасного та повного його виконання. Тому суд приходить до висновку, що будь-які правові підстави для повторного стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] в суду відсутні, позовні вимоги [PERSON] в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 10, 11, 31 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу. Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Як вставнолено в судовому засіданні, відповідач від виконання судового рішення щодо стягнення з нього аліментів ухиляється, лише періодично та частково сплачує аліменти на виконання судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд повинен встановити крім факту заборгованості за аліментами, ще й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні. Представник відповідача в судовому засіданні посилався на те, що не проводилася сплата аліментів з тієї причини, що у відповідача не було постійного заробітку, а також допомагав дитині матеріально, періодично її утримуючи та сплачуючи кошти за навчання Однак, відповідач жодного разу не звертався до Київського ВДВС Полтавського МУЮ та не повідомляв причини несплати аліментів. Жодні обставини, які б давали підстави вважати, що аліменти не сплачуються з поважних причин, дослідженими в справі доказами, не встановлені. Тому суд приходить до висновку про наявність вини [PERSON] в наявності заборгованості по аліментам. Згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. За нормами закону сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Позивач [PERSON], звертаючись до суду з вимогами про стягнення з [PERSON]. неустойки (пені) у зв'язку з наявністю заборгованість по аліментам, надала до суду розрахунок суми неустойки. За правилами ст. ст. 195, 196 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Частиною 2 ст. 196 СК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи встановлені по справі обставини, часткову сплату відповідачем аліментів, розмір заборгованості по аліментам, надання донці матеріальної допомоги відповідачем, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача до розміру 7 000 грн. Суд приходить до висновку, що саме такий розмір пені буде відповідати принципу розумності та справедливості. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам, тому не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення 1 358, 51 грн. - суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 2 045,83 грн. - три проценти річних від простроченої суми.

Outcome: partial