Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість по кредиту в сумі 30 208, 90 грн. В обґрунтування позову вказав, що відповідно до укладеного договору (Генеральної угоди) № б/н від 08.04.2013 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 30208,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду з умовами кредиту, про що свідчить підпис на договорі надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складеним між ним і банком. Відповідно до умов укладеного договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з чим станом на 09.02.2014 року відповідач має заборгованість 30 208, 90 грн., яка складається: 20828,98 грн.- заборгованість за кредитом; 2986,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4478,77 грн. - штрафи за п.п. 2.2. Генеральної угоди, а також штрафи відповідно до умов надання банківських послуг: 500,00 грн. - фіксована частина, 1414,71 грн. - процентна складова. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору 30208,90 гривень, а також судовий збір у розмірі 302.09 грн. Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2014 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.05.2020 року скасовано заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2014 року за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором . 07.09.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд у задоволені позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. В обґрунтування своїх вимог представник відповідача послався на те, що між сторонами дійсно 08.04.2013 року був укладений договір про надання банківських послуг, однак на діючих в момент укладення договору умовах. В 2014 році банк в односторонньому порядку блокував її картку, та з цього моменту кредитним коштами вона не користувалася. Додані позивачем до позовної заяви копії умов та правил та Тарифів не містять підпису відповідача про погодження з ними, та не доводять, що саме у цій редакції сторони мали їх на увазі укладаючи договір. Відповідач не погоджується з наданим банком розрахунку заборгованості, оскільки позивачем безпідставно включено нараховані за неправомірно підвищеною процентною ставкою відсотки. Просив у задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності. Ухвалою суду від 07.10.2020 року витребувано від Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» ( 01001, вул. Грушевського , буд. 1Д, м. Київ): документи завірені належним чином, які підтверджують факт видачі та отримання [PERSON] грошових коштів відповідно до умов «Заяви позичальника» - у розмірі 21393,65 грн.; документи, які підтверджують факт направлення та отримання [PERSON] під підпис вимоги щодо повернення кредиту; докази, що підтверджують ознайомлення та отримання [PERSON] інформації, передбаченої Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»; інформацію про загальну суму наданих [PERSON] грошових коштів в користування та про загальну суму повернутих нею коштів; копію Кредитної справи відповідно до умов Заяви №б/н від 112.05.2009 року. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник відповідача [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог заперечує. Суд, враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Судом встановлено, що 08 квітня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток, метою якої є створення сприятливих умов для виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № SAMDN34000010146731 від 21 листопада 2006 року, а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток (а.с. 6). Відповідно до положень пунктів 1.1-1.2.2 генеральної угоди сторони домовилися про зменшення поточної заборгованості позичальника за зазначеними вище кредитними договорами, а також сторонами було визначено розмір заборгованості позичальника за кредитним договором на дату підписання генеральної угоди. У пункті 1.5 генеральної угоди сторони обумовили, що підписання вказаної угоди не являється анулюванням заборгованості позичальника. У пункті 2.1 генеральної угоди сторони визначили, що банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 21393,65 грн. на строк 36 місяців, з 08.04.2013 року по 30.04.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів у розмірі 1.5% на місяць на суму залишку заборгованості з кредиту у вказані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості відбувається у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 776,16 грн. для погашення заборгованості з кредиту, яка складається з заборгованості з кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 30.04.2016 року. При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання продукту банківських карток, становить собою договір про надання кредиту, про що свідчить підпис [PERSON] на цій угоді. Підписавши генеральну угоду, [PERSON] приєдналась до запропонованих банком умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Тобто з моменту підписання фізичною особою генеральної угоди між кредитором і позичальником було укладено договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованої генеральної угоди (умов кредитування), в якому узгодили розмір заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором, та передбачили порядок її погашення. Для надання послуг банк видає позичальнику платіжну карточку відповідно до умов пункту 2.1 Генеральної угоди (пункт 2.3). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором від 08.04.2013 року [PERSON] на підставі Генеральної угоди, 08 квітня 2013 року зараховано кошти у розмірі 21393,65 грн. Зазначеним розрахунком підтверджується, що відповідач отримав кредитні кошти, користувався ними та здійснював частково погашення заборгованості ( а.с. 4). Як зазначалось вище, відповідач підписала Генеральну угоду та прийняла пропозицію позивача і приєдналась до договору згідно із умовами та правилами надання банківських послуг. Таким чином, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, а отже, факт наявності кредитних правовідносин між сторонами доведений належним чином. Крім того, отримавши кредитні кошти, відповідач здійснював часткове погашення, що свідчить про існування між сторонами кредитних правовідносин, а отже є підставою для стягнення з позичальника отриманих ним коштів. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 9 липня 2018 року по справі № 202/19403/13-ц. Встановлено, що у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав та станом на 09 лютого 2014 року за [PERSON] розраховується заборгованість у загальному розмірі 30208,90 грн., яка складається з: 20828,98 грн. заборгованості за кредитом; 2986,44 грн. заборгованості за відсотками; 4478,77 грн. - штрафу відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди, 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1414,71 грн. штраф (процентна складова). Генеральна угода містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем. Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що згідно з статтями 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в даній генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язаннях строк виконання яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 4478,77 грн. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Останній платіж з дотриманням умов кредитного договору [PERSON] здійснила 28 травня 3013 року ( а.с. 4), в наступний період позичальник не виконував обов`язки, передбачені умовами пункту 2.1 генеральної угоди, а тому за визначенням пункту 2.2 договору строк повернення кредиту в повному об`ємі для позичальника настав 01 липня 2013 року, і саме з 01 липня 2013 року в позивача виникло право вимоги щодо дострокового повернення кредиту та сплати всіх нарахованих платежів. Після зміни строку виконання зобов`язання 01 липня 2013 року усі наступні щомісячні платежі, передбачені договором, не мають правового значення, оскільки за вимогою пункту 2.2 договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати й усі наступні щомісячні платежі після 01 липня 2013 року не підлягають виконанню. Цей висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 29 червня 2016 року (справа № 6-1188цс16) та постанові від 2 грудня 2015року у справі № 6-249цс15. Однак банк після 01 липня 2013 року продовжував нараховувати позичальнику проценти до 09 лютого 2014 року та звернувся до суду з зазначеним позовом 25 лютого 2014 року. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Таким чином з [PERSON] на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20828,98 грн. та штраф визначений п. 2.2. генеральної угоди у розмірі 4478,77 грн. Банк, обґрунтовуючи право вимоги в частині нарахування штрафів послався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи генеральну угоду позичальника про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату прострочених відсотків, пені, наданий Банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Щодо посилань відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що згідно з статтями 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в даній генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язаннях строк виконання яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Останній платіж з дотриманням умов кредитного договору [PERSON] здійснила 28 травня 3013 року ( а.с. 4), в наступний період позичальник не виконував обов`язки, передбачені умовами пункту 2.1 генеральної угоди, а тому за визначенням пункту 2.2 договору строк повернення кредиту в повному об`ємі для позичальника настав 01 липня 2013 року, і саме з 01 липня 2013 року в позивача виникло право вимоги щодо дострокового повернення кредиту та сплати всіх нарахованих платежів. Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом 25 лютого 2014 року, в межах строку позовної давності, а тому, суд вважає, що позивачем не порушено строк звернення до суду з позовом. Разом з тим, відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ст.79, ч.1 ст.80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ Приватбанк є обґрунтованими в частині стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 08.04.2013 року станом на 09.02.2014 року у розмірі 25307,75 грн., яка складається з: 20828,98 заборгованість за тілом кредиту та 4478,77 грн. штраф визначений п.п.2 генеральної угоди. В іншій частині позовні вимоги, є недоведеним фактом досягнення сторонами домовленості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 253,08 грн.

Outcome: partial