Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить розділити спільне майно подружжя, а саме квартиру [ADDRESS], а саме визнати за ним право власності на ? частину квартири та визнати за відповідачем [PERSON] право власності на ? частину спірної квартири, свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.10.2010 року між сторонами зареєстровано шлюб, від якого [INFO] року народилась донька - [PERSON] 25.07.2014 року шлюб було розірвано. За час проживання у шлюбі ними як подружжям була придбана квартира [ADDRESS], а тому виходячи з рівності часток майна подружжя та враховуючи що спірна квартира є спільним сумісним майном набутим подружжям у шлюбі, кожний з них має право власності по ? частини спірної квартири. 17.06.2015 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно яких просив визнати за ним особистою приватною власністю ? частину квартири [ADDRESS]; визнати ? частку квартири [ADDRESS] спільним майном подружжя та розподілити її наступним чином: визнати право власності за [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS], визнати право власності за [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що ним надані кошти на придбання спірної квартири у більшому розмірі, а саме 243487,00 грн., а тому і частка спірної квартири має визначатись більшою. (а.с. 57-58) 15.05.2015 року відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, де просить визнати її особистою приватною власністю на частку 47,482% квартири [ADDRESS]; розділити спільне майно подружжя частку 52,51% квартири [ADDRESS] наступним чином, а саме: визнати за [PERSON] право власності на частку 26,259% квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на частку 26,259% квартири [ADDRESS], судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу, однак, не всі кошти витраченні на придбання квартири були спільними коштами подружжя, вона продала квартиру, що належала її на праві приватної власності у Вінницькій області, Гайсинському районі в м. Гайсин за 184000,00 грн., а тому частка її особистих коштів становить 47,482%, враховуючи що спірну квартиру у м. Києві вони придбали за 387515,00 грн., а інша частина спірної квартири підлягає поділу оскільки придбана за спільні кошти набуті подружжям. (а.с. 36-38) Представник позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні просила задовольнити позов з підстав викладених в позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та письмових поясненнях по справі, запереченнях на зустрічну позовну заяву, відмовити у задоволенні зустрічного позову, додатково пояснила, що позивач просив збільшити розмір позовних вимог, проте не заперечував проти поділу спірної квартири в рівних частинах, тобто по ? частині кожному. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити зустрічний позов, з підстав викладених у зустрічному позові, запереченнях на первісний позов, відмовити у задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом, додатково пояснив, що договір дарування щодо передачі [PERSON] грошових коштів його братом [PERSON] не вчинений у належній формі, також відсутній сам договір позики грошових коштів, а томі ці докази не можуть вважатися належними та допустимими. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, врахувавши покази свідка, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи та заперечення, приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого [INFO] року в них народилась донька - [PERSON]. (а.с. 9,10) 25.07.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с. 11-12) Сумісна власність - це різновид права спільної власності, що належить двом або більше особам одночасно на один і той самий об'єкт без визначення часток кожного з них. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із положенням ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно положень ст.57 Сімейного кодексу України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно положення частини 1 статті 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як випливає зі змісту ст. 177 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Тобто законодавець об'єктами права спільної сумісної власності подружжя визначає будь-які речі, що належать фізичній особі на праві приватної власності, не конкретизуючи їх. Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Судом встановлено, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбане майно, а саме: квартира [ADDRESS]. Так, згідно договору купівлі-продажу квартири від 04.05.2012 року, [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], за умовами якого продаж квартири визначено у 387515,00 грн. Пунктом 8 вказаного договору вказано, що «придбання квартири за цим договором вчиняється за письмовою заявою чоловіка покупця - [PERSON] про згоду на укладення цього правочину, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. 04.05.2012 року за реєстровим № 1971, що призначена для зберігання у справах нотаріуса». (а.с. 13-15) Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Сторонами в судовому засіданні було погоджено, що вартість спірної квартири становить сума вартості її придбання, а саме 387515,00 грн. Зі змісту заяви посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. 04.05.2012 року за реєстровим № 1971 вбачається, що [PERSON] надав згоду, на придбання його дружиною [PERSON] квартири [ADDRESS] на кошти, що є спільною власністю подружжя за ціну та умовах на її розсуд. (а.с. 56) Як роз'яснено у пунктах 23, 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначає сторона відповідача по первісному прозову, що основну частину коштів на придбання спірної квартири [ADDRESS], а саме 47,482 % її частки, [PERSON] придбала за свої власні кошти, які були отримані від продажу її власної квартири [ADDRESS], за 184000,00 грн. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.02.2012 року [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] за 184000,00 грн. (а.с. 46-47) В свою чергу, позивачем за первісним позовом [PERSON] вказувалося, що під час їх з відповідачем [PERSON] спільного шлюбу, кошти на придбання спірної квартири були надані ним від продажу його 1/3 частки квартири [ADDRESS], що становила 98667,00 грн., також він отримав від свого брата [PERSON] в дарунок 95820,00 грн., та отримав позику в ТОВ «Імпекс Логістик» в розмірі 40000,00 грн., яка на даний час не повернута, а отже сума його особистих коштів складає 243487,00 грн. Згідно з договором купівлі-продажу від 18.04.2012 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали належну їм на праві спільної часткової власності квартиру [ADDRESS], за 296000,00 грн. (а.с. 59) Зі змісту Розписки від 19.04.2012 року [PERSON] отримав в дар кошти в сумі 95820,00 грн. від брата [PERSON]. (а.с. 60) Згідно довідки від 16.06.2015 року встановлено, що [PERSON] 25.04.2012 року отримав від дирекції Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпекс Логістик» безвідсоткову позику на придбання квартири в сумі 40000,00 грн., вказана позика станом на 16.06.2015 року [PERSON] не повернута. (а.с. 61) Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який являється братом позивача за первісним позовом показав, що він надав в дар своєму брату [PERSON] суму коштів у розмірі 12000,00 дол. США, що еквівалентно 95820,00 грн., оскільки вони домовилися, що він надасть йому кошти, а [PERSON] у свою чергу відмовиться від своєї частини спадку, що залишиться після смерті їх матері, крім того підтвердив, що він, його брат [PERSON] та матір [PERSON] продали квартиру, що належала на праві їх спільної приватної власності у [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, аналізуючи фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, суд приходить до висновку, що спірна квартира була придбана сторонами по справі під час шлюбу 04.05.2012 року за 387515,00 грн., джерелами для придбання спірної квартири, як вказували сторони по справі, були: продаж позивачем [PERSON] (за первісним позовом) 18.04.2012 року частки квартири [ADDRESS], що становила 98667,00 грн. (296000,00 грн./3), отримання в дар 19.04.2012 року від брата [PERSON] 95820,00 грн., отримання 25.04.2012 року від дирекції Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпекс Логістик» безвідсоткової позики на придбання квартири в сумі 40000,00 грн. також продаж відповідачем [PERSON] (за первісним позовом) квартири [ADDRESS], що належала їй на праві приватної власності за 184000,00 грн. Сторонами по справі вказувалося, що належних доказів того, що кошти отриманні від продажу нерухомого майна слугували для придбання спірної квартири відсутні, у зв'язку з чим наполягали на збільшення їх частки власності на спірну квартиру. Стороною відповідача за первісним позовом також вказувалося, що договір дарування укладений між [PERSON] та його братом [PERSON] укладений в неналежній формі, а тому не може слугувати як належний доказ по справі, а договір укладення договору позики відсутній, а тому довідка, яка свідчить про отримання безвідсоткового кредиту не є належним та допустимим доказом по справі. Разом з тим, суд критично ставиться до таких тверджень сторін по справі, оскільки розглядаючи спір про поділ майна подружжя, суд не вирішує питання з приводу правомірності укладених договорів, суд зокрема, з'ясовує обсяг спільно нажитого майна, джерела, час його придбання та розмір коштів, які були отримані сторонами по справі, та враховує ту обставину, що сторонами по справі не заперечувався факт продажу майна кожного з подружжя, що належало кожному з них на праві приватної власності, при цьому дані викладенні в розписці про отримання в дар коштів та довідці про отримання в борг коштів [PERSON] також не оспорювалися, а спірною лише була форма вчинення таких правочинів, а також суд враховує ту обставину, що при купівлі спірного майна, сторонами по справі нотаріально завірялася заява, в якій зокрема, було вказано, що [PERSON] надав згоду, на придбання його дружиною [PERSON] квартири [ADDRESS] на кошти, що є спільною власністю подружжя, а отже сторони погодилися на той час, що спірну квартиру вони купують за кошти, що є спільною їх власністю, разом з тим оспорюючи кількість вкладених особистих коштів кожним з подружжя, сторонами не надано жодного доказу того, що особисті кошти були витрачені на інші цілі, ніж придбання спірної квартири. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності та виходячи з засад рівності між частками у праві спільної часткової власності, суд приходить до висновку про те, що підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя за обставин, що склалися в розрізі даного спору немає, оскільки судом встановлено, що сторонами по справі надавалися співмірні частки на придбання спірної квартири виходячи з половини вартості майна для кожного, а тому виходячи із засад розумності, справедливості, проаналізувавши всі докази надані сторонами по справі, оцінивши всі договори, які укладені під час шлюбу та вчиненні з метою придбання спірного житла для проживання подружжя, що являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, позовні вимоги в частині поділу квартири [ADDRESS] в розмірі по ? частині кожному з подружжя найбільше відповідатиме інтересам кожному з сторін, а тому первісний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в частині визнання за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та визнання за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], є обґрунтованим та підлягає задоволенню, іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи, що предметом спору як в первісному так і в зустрічному позові є поділ квартири [ADDRESS] між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON], при цьому, суд дійшов висновку про поділ спірного майна та визначення його часток, а тому підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя немає. При поділі майна, що знаходиться в спільній сумісній власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної власності припиняються, оскільки кожному з співвласників буде належати його частина вже на праві приватної власності. Отже, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 4 ст. 372 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тобто, з відповідача по первісному позову [PERSON] в дохід держави підлягає стягнення судових витрати по сплаті судового збору у розмірі в розмірі 1812,87 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial