Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності у спільній сумісній власності подружжя на ? частку будинку №15 по вул.Леніна в с.Спаське Мелітопольського району Запорізької області . В судове засідання позивачка не зявилася, від її представника адвоката [PERSON] надійшла заява з проханням слухати справу у їх відсутність, на позові наполягає. Не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином згідно вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України, про що свідчить обява у газеті «Запорізька правда» №50 (23734) від 22 грудня 2016 року. За таких обставин суд вважає необхідним розглядати справу в заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 1978 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 29 червня 1992 року розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу /а.с.45/. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], які зареєстровані та мешкаю за даною адресою. Відповідач з часу розлучення за даною адресою не проживає та не зареєстрований з 1992 року, про що Терпіннівським сільським головою надано відповідну довідку /а.с.6,7/. Під час перебування у шлюбі сторонами було збудовано будинок в с.Спаське, по вул.Жданова № 15 Мелітопольського району Запорізької області, на який в подальшому було видано свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 22 червня 1988 року [PERSON], відповідачу по справі, як голові колгоспного двору. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Мелітопольської районної ради від 14 січня 1988 року /а.с.102, 8/. Згодом, на підставі рішення виконкому Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району від 15 серпня 2002 року стару назву вул.Жданова, 15 в с.Спаське було перейменовано на вул.Леніна, 15, про що зазначено у листі начальника КП «ММБТІ» /а.с.8/. В технічному паспорті на даний житловий будинок відомості внесені як «колгоспний двір», головою якого є відповідач /а.с.9/. Наведені обставини та приписи закону свідчать про те, що спірні правовідносини мають врегульовуватись саме нормами матеріального права, які стосуються питань власності «колгоспного двору», а тому, доводи позивачки щодо необхідності застосування до даних правовідносин норм сімейного права є помилковими. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20 до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до положень ст. 120 ЦК УРСР( в редакції 1963 року), чинної на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 123 ч.2 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Судом встановлено, що після 15 квітня 1991 року із вступом в силу Закону України «Про власність» майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Як зазначено вище, на час набуття чинності Законом України "Про власність" станом на 15.04.1991 року у колгоспному дворі проживали позивачка, відповідач та їхні неповнолітні на той час діти, тому, вони і набули право власності на майно колгоспного двору, а їх частки у праві власності відповідно до ст. 123 ЦК УРСР є рівними, тобто по 1/4 частині кожному. А отже, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позову та визнання за позивачкою права власності на 1/4 частину даного житлового будинку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial