Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Ухвалою суду від 28.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.05.2020 позивач [PERSON] подала до суду уточнення позовних вимог, які прийняти судом до розгляду. З уточнених позовних вимог вбачається, що 14 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Київ з державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1863. Від шлюбу у сторін є дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія [NUMBER] . Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04 листопада 2016 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Під час розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем будо досягнуто усної домовленості, що дитина буде проживати з [PERSON] , а на утримання малолітньої дитини відповідачем щомісячно буде виділятись сума коштів достатня для повноцінного життя та розвитку дитини. Кошти від відповідача на утримання дитини надходили не систематично та в недостатньому обсязі для забезпечення навчання, розвитку та здоров`я дитини. Із листопада 2018 року кошти перестали надходити. Перелік платежів, що надходили за період 01.09.2016 по день подання позову складає 22175,00грн. Дитина дуже часто хворіє, позивач змушена була деякий час не працювати і займатись її лікуванням. У зв`язку із тим, що з серпня 2018 року відповідач перестав надавати кошти на утримання дитину, позивач неодноразово зверталась до відповідача із проханням надати матеріальну допомогу. Однак, відповідач проігнорував просьби позивача надати матеріальну допомогу на утримання спільної доньки. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 4205,99грн, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] аліменти за минулий час в розмірі 146064,60грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти на відшкодування додаткових витрат в розмірі 16823,95грн та судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12900,00грн. До суду 27 лютого 2020 року надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , відповідно до якого зазначено, що з вересня 2016 року сторони припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство та з цього часу мешкають у різних місцях, але неповнолітня донька залишилась з матір`ю та знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно надавав позивачці кошти на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, відповідач неодноразово при особистій зустрічі передавав позивачці готівкові кошти в різних сумах починаючи від 100грн і до сум понад 1200грн, купував речі, побутові прилади, розвиваючі іграшки та книги, а також засоби гігієни, ліки та продукти харчування. Беручи до уваги, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, відповідач вважає, що підстав для задоволення позову в повному обсязі не достатньо, але саме стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/5 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, цілком достатньо. Також, відповідач зазначив, що на даний час не працює, знаходиться на обліку в Державному центрі занятості. Тому просив позовні вимоги задовольнити частково. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Сапронов В.В. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог, посилаючись на відзив та докази додані до нього. Однак надав згоду на стягнення з нього аліментів за минулий час в розмірі 20%-25% щомісячно з усіх видів доходу та зазначив, що не заперечує про стягнення разово додаткових витрат на лікування, які підтверджуються квитанціями про сплату, а тому просив позов задовольнити частково. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1863. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1815. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04.11.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судом установлено, що дитина проживає разом з матір`ю. Позивачка одна несе витрати по утриманню доньки, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет " прожитковий мінімум на одну особу становив: - 2016 рік - для дітей віком від дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1355 гривень; - 2017 рік - для дітей віком від дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; - 2018 рік - для дітей віком від дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; - 2019 рік - для дітей віком від дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; - 2020 рік для дітей віком від дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Відповідно до довідки про доходи №735 від 01.07.2019, [PERSON] працює в ТОВ «АЛЄСС» на посаді менаджера з логістики з 01.11.2018 з посадовим окладом 4400грн. Відповідач надав суду довідки про доходи, відповідно до яких [PERSON] працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інтерпроект GMBН» на посаді інженера з керування й обслуговування систем у відділі продажу Департаменту агроавтоматизації, загальна сума доходів за період серпень 2016 року - грудень 2016 року становить 8490,44грн; загальна сума доходів за період серпень 2017 року - грудень 2017 року становить 40970,00грн; загальна сума доходів за період серпень 2018 року - грудень 2018 року становить 74264,70грн; загальна сума доходів за період серпень 2019 року - грудень 2019 року становить 87060,00грн. Згідно із довідки про доходи № ОТ-0000001 від 17.07.2020, відповідач [PERSON] працював в ТОВ «Оптима-Классік» з 03.02.2020 по 17.04.2020 на посаді керівника сервісної служби, дохід за цей період становив 31942,85грн. Також, судом установлено, що на момент подачі позову до суду відповідач [PERSON] не працює, перебуває на обліку в Державному центрі занятості та отримує допомогу по безробіттю в розмірі 8416,73грн, що підтверджено довідкою №266.1-2884/20 від 23.07.2020. Крім того судом установлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 13.03.2010 є власником гаражного боксу № [NUMBER] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 17.03.2010 має на праві приватної власності частину (в рівних) квартири [ADDRESS] та є власником двох транспортних засобів: «Chevrolet», державний номер [NUMBER] , 2008 рік випуску і «Opel», державний номер [NUMBER] , 2012 рік випуску. З огляду на те, що відповідач відомості про офіційний дохід надав, і як батько зобов`язаний утримувати дитину, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів. До того ж, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто як відповідач так і позивач повинні утримувати свою дитину. Згідно із ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Таким чином, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Отже, аналізуючи викладене вище та беручи до уваги положення ст. 182, 80 Сімейного кодексу України, наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомоги, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, передбачений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та обставини справи, суд приходить до висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку дочки необхідно стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 2218грн щомісячно до її повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо стягнення додаткових витрат, суд дійшов до такого. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] витрати пов`язані з лікуванням та розвитком дитини. Однак, на підтвердження зазначених вимог позивачка надала до суду тільки випску із історії хвороби стаціонарного хворого № 2956 [PERSON] , результати досліджень № 1482460 від 31.10.2018 пацієнта [PERSON] , протоколи обстеження, квитанції на лікування. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості,

Outcome: partial