Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просив визнати за ним право власності на Ѕ частку квартири, розташованої в [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] компенсацію в розмірі Ѕ частки вартості спільно нажитого майна подружжя, а саме: телевізор Philips 32PFH5500/88 із комплектуючими вартістю 11248,00 грн.: пилосмок миючий ZELMER VC7920.5SK/ZVC762ZKUA та турбощітка ZELMERZVCA90TG ВАРТІСТЮ 5877,96 грн., пральна машина «Atlantt» вартістю 7310,00 грн., телефон P970 вартістю 2067,06 грн., м`ясорубка ZELMER ZMM1283LUА/MM1200/83 Lime вартістю 3029,90 грн. сковорода для млинців вартістю 269,00 грн., шафа-купе вартістю 3521,35 грн., БФП ч/б друку Canon i-SENSYS MF 3010 вартістю 4399,00 грн., двигун до подрібнювача кави до кавомашини Delonghi7313217261 вартістю 622, грн. та універсальний насос до кавоварки 48WLKA вартістю 468 грн., тахта МARIO 970х750х660 вартістю 2054 грн., а всього 20433,11 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] перебував з 29 червня 1996 року. У липні 2018 року він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Дітей від шлюбу не мають. В період шлюбу він продав належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] . У 2003 році відповідачка продала разом зі своєю донькою відповідачкою [PERSON] свою двокімнатну квартиру та ними за спільні кошти було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS] . З незрозумілих йому причин квартиру було оформлено на відповідачок по Ѕ частки кожній. Станом на 13.07.2018 року її вартість відповідно до звіту про експертну грошову оцінку становить 288702,00 грн. Вважає, що квартира є об`єктом спільної сумісною власності подружжя. Крім того, в період шлюбу була придбана побутова техніка та меблі на загальну суму 40866,21грн. - телевізор Philips 32PFH5500/88 із комплектуючими вартістю 11248,00 грн.: пилосмок миючий ZELMER VC7920.5SK/ZVC762ZKUA та турбощітка ZELMERZVCA90TG ВАРТІСТЮ 5877,96 грн., пральна машина «Atlantt» вартістю 7310,00 грн., телефон P970 вартістю 2067,06 грн., м`ясорубка ZELMER ZMM1283LUА/MM1200/83 Lime вартістю 3029,90 грн. сковорода для млинців вартістю 269,00 грн., шафа-купе вартістю 3521,35 грн., БФП ч/б друку Canon i-SENSYS MF 3010 вартістю 4399,00 грн., двигун до подрічнювача кави до кавомашини Delonghi7313217261 вартістю 622, грн. та універсальний насос до кавоварки 48WLKA вартістю 468 грн., тахта МARIO 970х750х660 вартістю 2054 грн. Спірне майно вони не можуть між собою поділити. У відзиві на позов відповідачі зазначили, що позовних вимог не визнають. Квартира, що належала до шлюбу позивачу, була ним продана у 21.11.1996 року. Отримані кошти були витрачені позивачем на власний розсуд та на власні потреби. З жовтня 1996 року по березень 1998 року він не працював. Спірна квартира була придбана 02.09.2003 року за рахунок коштів батьків [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , отриманих від продажу 01.09.2003 року їхньої двокімнатної квартири по [ADDRESS] , гаражу та автомобіля. Про зазначені обставини позивачу було відомо і він не заперечував проти оформлення квартири на відповідачок. Щодо розподілу побутової техніки та меблів, відповідачі зазначили, що вказане в позові майно було вивезено позивачем з квартири у липні 2018 року. Також відповідачі зазначили, що позивачем пропущено строк звернення до суду в частині вимог про визнання права власності на квартиру. У відповіді на відзив позивач зазначив, що спірна квартира була придбана за спільні кошти, оскільки квартира по [ADDRESS] була продана відповідно до договору купівлі-продажу за 7000 грн, а вартість спірної квартири згідно договору купівлі-продажу складає 17000 грн. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.06.1996 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Рішенням Корабельного районного суду від 09.10.2018 року шлюб між ними розірвано. Відповідачка [PERSON] є дочкою відповідачки від першого шлюбу. Позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.06.1996 року належала квартира [ADDRESS] , яку він відчужив до договором купівлі-продажу від 21.11.1996 року №588, посвідченим Миколаївською універсальною товарно-сир`євою біржою, за ціною 9852 грн. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] , а також батькам відповідачки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунальної власності ММР 20.08.2003 року, належала квартира по [ADDRESS] , яку вони продали за договором купівлі-продажу від 01.09.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Машковою С. та зареєстрованого в реєстрі №3269, за ціною 7032,00 грн. 02.09.2003 року відповідачки уклали договір купівлі-продажу по Ѕ частині кожній квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Сіряковою О.В. та зареєстрованого в реєстрі № 3269, за ціною 17259,00 грн. Відповідно до наданих позивачем документів на його ім`я в період 2012-2017 років було придбано телевізор Philips 32PFH5500/88 із комплектуючими вартістю 11248,00 грн.: пилосмок миючий ZELMER VC7920.5SK/ZVC762ZKUA та турбощітка ZELMERZVCA90TG ВАРТІСТЮ 5877,96 грн., пральна машина «Atlantt» вартістю 7310,00 грн., телефон P970 вартістю 2067,06 грн., м`ясорубка ZELMER ZMM1283LUА/MM1200/83 Lime вартістю 3029,90 грн. сковорода для млинців вартістю 269,00 грн., шафа-купе вартістю 3521,35 грн., БФП ч/б друку Canon i-SENSYS MF 3010 вартістю 4399,00 грн., двигун до подрібнювача кави до кавомашини Delonghi7313217261 вартістю 622, грн. та універсальний насос до кавоварки 48WLKA вартістю 468 грн., тахта МARIO 970х750х660 вартістю 2054 грн., а всього 20433,11 грн. Відповідачкою [PERSON] не заперечується, що вказане майно придбавалось на сумісні кошти в інтересах сім`ї, однак вона зазначає, що перелічені речі знаходяться у позивача з липня 2018 року, тому вона йому їх повернула. Згідно з п. 2 ч. 2 Прикінцевих положень СК України був визнаний таким, що втратив чинність із вступом у дію СК України, Кодекс про шлюб та сім`ю 1969 р. В деяких випадках новий закон може поширюватися на відносини, які виникли до набрання ним чинності і продовжують існувати після цього. Так, ст. 58 Конституції України зазначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Проте такі положення більшою мірою стосуються кримінального або адміністративного законодавчого акта. Роз`ясненнями п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", яка узгоджується із Рішенням Конституційного Суду України № 1-рп/99 по справі № 1-7/99 за конституційним зверненням про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів визначено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України норми Сімейного кодексу України (далі - СК України) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Тобто з урахуванням положення ч. 1 ст. 58 Конституції України закріплений принцип зворотної дії в часі закону та інших нормативно-правових актів, у випадку коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Як вже було зазначено за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. У випадку набуття подружжям права власності на майно до 2004 р., а поділ спільного майна здійснює після 2004 р. очевидно, що подружнє правовідношення виникло під час дії КпШС. У свою чергу права й обов`язки, яких сторони набувають у зв`язку з поділом спільного майна, виникають уже після того, як набув чинності СК України. Одна частина правовідношень регулюється старим законом (КпШС), а друга - новим (СК України). У зв`язку з цим порядок набуття спільного майна та його правовий режим визначаються старим законом, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими новим законом. За таких обставин розмір часток подружжя у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності, способи та порядок його поділу визначатимуться за правилами СК України. Зі справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.06.1996 року до 09.10.2018 року. Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), (чинного на час придбання спірної квартири) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 22 КпШС України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Аналогічні норми містяться і в ст.ст. 60, 63, 70 СК України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України. Як зазначалося вище всі спірні речі були придбані під час шлюбу. Доводи позивача щодо того, що для придбання спірної квартири були використані його особисті кошти, які він отримав від продажу належної йому квартири за договором купівлі-продажу від 21.11.1996 року, належними та допустимими доказами не доведені. Відповідачами також не доведено, що придбана на їх ім`я спірна квартира була придбана тільки за належні їм кошти, отримані від продажу квартири по [ADDRESS] , оскільки відповідно до правовстановлюючих документів вартість придбаної квартири на 10000 грн. перевищує вартість проданої квартири. Доказів того, що на час придбання спірної квартири батьками відповідачки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] було продано інше належне їм майно: гараж та автомобіль, та отримані від продажу кошти були передані відповідачкам для придбання спірної квартири, не надано. З копії паспорту позивача та довідки з місця проживання вбачається, що він з 23.10.2003 року разом із відповідачками був зареєстрованій у спірній квартири на проживав в ній. Тобто Ѕ частина спірної квартири придбавалася подружжями [PERSON] для забезпечення сім`ї житловою площею, де сім`я проживала. Отже спірне майно - Ѕ частина спірної квартири відповідно до статті 22 КпШС, ст. 60, 63, 70 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу між ними шляхом визнання права власності на ј частину квартири за позивачем. Інша Ѕ частина квартири, яка належить на праві власності відповідачці [PERSON] - дочці відповідачки [PERSON] , не може бути предметом розподілу майна між подружжям. Інших підстав для поділу вказаної часини квартири не заявлено, тому в задоволенні позову до вказаного відповідача слід відмовити. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності слід зазначити таке. Відповідно до ч. 3 ст. 29 КпШС для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). З урахуванням викладеного, з посиланням відповідача в заяві про застосування позовної давності на ту обставину як на підставу відмови в задоволенні позову, що з часу придбання квартири до звернення позивача до суду з позовом пройшло 15 років, погодитись не можна. В позові позивач посилається на те, що про порушення своїх прав - не бажання відповідачки [PERSON] визнати на за ним право власності на частину квартири - він дізнався напередодні звернення до суду. Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони. З приводу того, що інше спірне майно - побутові речі - знаходяться у відповідачки, позивачем доказів не надано. Пояснення відповідачки з цього приводу підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За такого заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково. Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати, понесені позивачем, які складаються зі сплати судового збору в сумі 1647,84 грн. слід стягнути з відповідачки [PERSON] частково, пропорційно розміру задоволених вимог, які складають 43%, в сумі 708.00 грн.

Outcome: partial