Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд: стягнути аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.11.2015 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя, [INFO] у них народився син, [PERSON] . Починаючи з серпня 2018 року, шлюбні відносини між подружжям припинились, відповідач став проживати окремо. За твердженням позивача, відповідач не надає належної матеріальної допомоги для виховання дитини, угоди про добровільну сплату аліментів на утримання сина - не досягнуто. Ухвалою суду від 12.07.2019 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви направлялися відповідачу, однак відзиву до суду не подавалося. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] виходячи з наступного. 14.11.2015 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 3769 від 14.11.2015. Від спільного подружнього життя, [INFO] у них народився син, [PERSON] , що зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 549 від 18.03.2016. 07.08.2019 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м.Києва. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, на підставі викладеного,

Outcome: partial