Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач Публічне Акціонерне товариство комерційний банк ( ПАТ КБ) «ПриватБанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 07.04.2011 р., у звязку з невиконанням з його сторони умов кредитного договору. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 15023,35 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. У результаті не виконання умов кредитного договору з боку відповідача, станом на 26.10.2017 р., існує заборгованість - 18397,03 грн. , що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 14898,91 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1545,88 грн., , заборгованості за пенею 600 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; штраф 500 грн. (фіксована частина), 852,24 грн.- штраф (процентна складова). Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору-1600 грн. Представник позивача в судовому засіданні не зявився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав. Відповідач надав відзив на позовну заяву, зазначивши, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, на нього розповсюджуються вимоги ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування з початку і до закінчення особливого періоду штрафних санкцій, пені, а також відсотків за користування кредитом. На вимогу Банку відповідач двічі, у листопаді 2015 р., серпні 2017 р. надавав всі необхідні документи про підтвердження статусу, деякий час, а саме з 20.02.2014 р. по 28.02.2017 р. позивачем не нараховувались проценти та пеня, але потім безпідставно відновив. Заборгованість за тілом кредиту [PERSON] в судовому засіданні не оспорював. У відповіді на відзив позивач обгрунтував свої вимоги в редакції, викладеній у позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного. 07.04.2011 р. [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанк, яка містить посилання на те, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також позичальник підтвердив, що ознайомлений та згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами банку. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання), згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач в день підписання анкети-заяви про приєднання, ознайомлений з довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначені умови, строк та порядок погашення кредиту. Також в довідці прямо вказані фінансові умови надання платіжної карти, приклади розрахунку суми плати за користування кредитними коштами . Відповідно до п. 2.1.1.2.1. «Умов та правил надання банківських послуг» з метою надання послуг банк надає клієнту картку, вид якої визначається у памятці клієнта/довідці про умови кредитування та заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Пунктом 2.1.1.2.3. «Умов та правил надання банківських послуг» встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку даних документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку . Відповідач надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Згідно п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком. За умовами вказаного вищезазначеного договору [PERSON] отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 15023,35 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою» банк нараховує відсотки за користування кредитом і овердрафтом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», із розрахунку 360 календарних днів на рік. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями відповідно до умов Договору. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Дотепер, як випливає з позову та не оспорюється відповідачем, заборгованість за кредитом в сумі 14898,91 грн. станом на 26.10.2017 р. не погашена та підлягає стягненню. Позивач з посиланням на п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг З посиланням на п.п. 2.1.1.12.6, Умов та правил надання банківських послуг позивач нарахував проценти за користування кредитом-1545,88 грн., пеню за порушення строків платежів більш ніж на 30 днів у розмірі 600 грн., а також штраф на підставі п. 2.1.1.7.6 у сумі 500 грн. ( фіксована частина), 852 грн. 24 коп.( процентна складова). В п.п. 1.1.5.25, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору, прострочення платежів, як у вигляді пені 0,1% від суми простроченого платежу, але не більше 0,1 % від суми переводу за кожен день прострочення, так і штрафу, який має як фіксовану величину - 500 грн., так і процентну складову - 5% від суми заборгованості За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Виходячи з того, що одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені у\~ст. 549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони\~Основним Законом України\~є нікчемними, вони не повинні застосовуватися судом. Судом встановлено, що [PERSON] є військовослужбовцем Збройних Сил України, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій, з 2009 р. по теперішній час перебуває на військовій службі. 20.05.2014 р. Ст. 14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнено пунктом 15, яким визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду (резервістам і військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації та до закінчення особливого періоду) штрафні санкції та пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами та організаціями, в т.ч. банками, і фізичними особами, а також відсотки за користування кредитами не нараховуються. Доводи відповідача про те, що ним, на вимогу Банку, двічі надавались документи, якими підтверджувався його статус військовослужбовця, а працівником позивача в електронному та паперовому вигляді приймались такі документи відповідають розрахунком заборгованості за договором, з якого вбачається, що з 20.02.2014 р. по 18.03.2014 р. проценти не нараховувались через надання кредитних канікул, що діють у Банку ( за інформацією , розміщеною на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», з 18 березня 2014 року, для мобілізованих - з дати початку мобілізації до закінчення мобілізації клієнта), з 26.03.2014 р. Банком стали нараховуватись проценти на поточну заборгованість, з 10.08.2014 р. по 14.02.2015 р. нарахувань не відбувалось, а відповідачем вносились суми на погашення кредиту, проте з 05.11.2015 р. позивачем, в порушення Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" , відновлено нарахування процентів за кредитами, а також штрафів за несвоєчасне виконання зобовязань. Таким чином, позивачем неправомірно нараховані проценти за кредитом [PERSON], а також штрафних санкцій, тому у цій частині позовних вимог суд відмовляє. За правилами ст. 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Позивач просив стягнути з відповідача витрати, понесені у звязку зі звернення до суду, але відповідно до п.п. 13 п. 6 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях [PERSON] звільнено. На підставі викладеного і

Outcome: partial