Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 3000 грн, з усіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення повноліття, тобто до 10.09.2021 року. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що батько [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме у розмірі 1500 грн. Суд вивчивши матеріали справи приходить до висновку про часткове задоволення вказаних позовних вимог у зв'язку із наступним. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29.04.2000 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Виконавчого комітету Одеської міської ради. 17.01.2008 року шлюб був розірваний, про Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одесі в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис за №17 від 17.01.2008 року. Від спільного шлюбу мають дитину сина [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження серія 1-ЖД №190216 яке було видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.Одеси. Судом встановлено, [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю. Згідно до наданої інформації з Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області, [PERSON], [INFO] за період з 01.10.2015 року по теперішній час відсутні відомості щодо працевлаштування. Позивач зазначає, що вона самостійно власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати свого сина. Відповідач не допомагає і не бере участь у вихованні дитини та в добровільному порядку не сплачує аліменти. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею\~ст. 51 Конституції України\~гарантовано, а\~ст. 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3\~ст. 181 СК України). Відповідно до вимог\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~ст. 184 цього Кодексу. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною за станом здоров'я та спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік»\~прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; Частиною 1\~статті 191 СК України\~встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 25.10.2018 року. Враховуюче викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 3000 грн, з усіх видів доходу, підлягають частковому задоволенню у розмірі 1500,00 грн. щомісячно починаючи з дня предявлення позову до суду. При цьому суд враховує положення\~ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об'єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи та визнання позову відповідачем суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial