Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом зняття з реєстрації. В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS]. У вказаному домоволодінні в 2013 році зареєструвала свого чоловіка [PERSON], проте шлюбно-сімейні відносини між ними не склалися, щлюб розірвано. З серпня 2015 року [PERSON] у належному їй будинку не проживає, проте добровільно знятися з реєстраційного обліку у її домоволодінні не бажає, чим здійснює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження власністю. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явися, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» № 90(1789) від 24.11.2016 року, причину неявки до суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS], про що свідчить копія договору купівлі-продажу житлового будинку та копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно/а.с.8,9/. 20 травня 2013 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], після чого дружині присвоєно прізвище «[PERSON]», про що свідчить копія свідоцтва про шлюб/а.с.5/, а 26 серпня 2015 року шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області про розірвання шлюбу/а.с.7/. Згідно з довідкою Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області № 1153 від 26.09.2016 року [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] П`ятихатського району Дніпропетровської області, але за даною адресою не проживає з серпня 2015 року /а.с.10/. У відповідності до ст. 47 Конституції України кожен громадянин України має право на житло. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON], скориставшись своїми правами, наданими власнику будинку, що передбачені ст. 150 ЖК та ч. 1 ст. 383 ЦК України надала відповідачу [PERSON], як члену її сім'ї право проживання (користування) спірним домоволодінням, зареєструвавши останнього у домоволодінні [ADDRESS]. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і вправі вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, власність зобов'язує. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт відсутності відповідача [PERSON] в будинку [ADDRESS] понад один рік підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області № 1153 від 26.09.2016 року. За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не з'являється понад один рік, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] є законними та обгрунтованими, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. Що ж стосується вимог позивача про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку з належного їй будинку суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином рішення суду про визнання відповідача такими, що втратив право користування будинком [ADDRESS] є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою, а тому дані вимоги є надлишковими, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача в сумі 551,20 грн. та витрати за публікацію оголошення в пресі в розмірі 300 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial