Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 24 березня 2008 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та Панасюк (яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON]) М.Л. було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11320492000, згідно якого банком надано позичальнику кредит в сумі 20459,00 дол. США, який остання зобов'язувалась повернути в строк до 23.03.2015 р. та сплатити відсотки у розмірі 13,00% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором, між банком та [PERSON] укладено договір поруки №190678 від 24 березня 2008 року. 20 квітня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 11320492000 від 24.03.2008 р., укладеним між AT «УкрСиббанк» та [PERSON], перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Згідно п. 2.5. вказаного договору одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення. Про зміну кредитора відповідач була повідомлена, що підтверджується списком згрупованих відправлень №12457-58-20. У порушення прийнятих на себе зобов'язань, відповідач кредит та проценти, нараховані за користування кредитом у встановлені кредитним договором строки не сплатила, у звязку із чим станом на 20.04.2015 р. розмір заборгованості відповідачів перед позивачем складає 921 830,81 грн., з яких: сума простроченого основного боргу за кредитом - 398977,05 грн.; сума нарахованих процентів - 5474,78 грн.; сума прострочених процентів - 517378,98 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11320492000 від 24 березня 2008 року у сумі 921 830,81 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що гривневий еквівалент суми заборгованості відповідачів, яку позивач просить з них стягнути, розраховано за курсом НБУ станом на 20 квітня 2015 року, тобто дату укладення між товариством з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» договору факторингу №17. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, пояснивши, що заперечує проти стягнення суми прострочених процентів, оскільки прострочка виконання зобов'язання відбулася не з її вини. Вказала, що у 2014 р. нею погашалася заборгованість за кредитом, проте належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин не надала. Також не заявляла клопотання про пропуск позивачем строку позовної давності. Відповідач [PERSON]В у судове засідання не зявилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, але про причини своєї неявки не повідомила. Заслухавши думку представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст.ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 24 березня 2008 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та Панасюк (яка в подальшому згідно свідоцтва про зміну імені серії І-БВ № 007362 змінила прізвище на [PERSON]) М.Л. було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11320492000, згідно п. 1.1. якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти у сумі 20459,00 дол. США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, визначених договором. Згідно із п. 1.2.2. означеного договору позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 23 березня 2015 р. За користування кредитними коштами процента ставка встановлюється у розмірі 13,0% річних (п. 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11320492000). 24.03.2008 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11320492000, яким сторони погодили додати до договору додаток № 2 графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту. 24 березня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»)та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором було укладено договір поруки №190678, відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобовязалася перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобовязань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11320492000 від 24.03.2008 р. 20 квітня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 11320492000 від 24.03.2008 р., укладеним між AT «УкрСиббанк» та [PERSON], перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Згідно п. 2.5. вказаного договору одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення. Про зміну кредитора відповідач була повідомлена, що підтверджується списком згрупованих відправлень №12457-58-20. Судом встановлено, що згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом №11320492000 від 24.03.2008 р. (а.с.128-131), заборгованість за кредитом становить 18946,89 дол. США, що за курсом НБУ станом на 20.04.2015 р. (дату укладення між товариством з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» договору факторингу №17) еквівалентно 398977,05 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом становить 23767,66 грн., що за курсом НБУ станом на 20.04.2015 р. еквівалентно 500491,16 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» слід стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11320492000 від 24 березня 2008 року у сумі 899468,21 грн., яка складається з наступного: простроченої заборгованості за кредитом у сумі 398977,05 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 23767,66 грн. В частині заявлених товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вимог до [PERSON], суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити з наступних підстав. Згідно позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-272цс16 від 29.06.2016 р., поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно із п. 1.2.2 кредитного договору про надання споживчого кредиту № 11320492000 від 24 березня 2008 року позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту. Відповідно до п. 1.3.4. означеного договору строк сплати процентів: з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за яким нараховані банком такі проценти. П. 1.3 договору поруки № 190678 від 24.03.2008 р. передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів тощо. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі по сплаті тіла кредиту та відсотків боржник повинен був здійснювати щомісячно періодичними платежами, а за договорами поруки поручитель поручилася відповідати за всіма зобовязаннями останньої за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що порука відповідача [PERSON] є припиненою у звязку із пред'явленням банком вимог до поручителя 16.09.2015 р., тобто більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків, який згідно графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту, який є додатком № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 11320492000 від 24 березня 2008 року, визначений березнем 2015 р. При розподілі судових витрат, суд виходить із принципу пропорційності задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 921830,81 грн., та задоволено на суму 899468,21 грн., тобто на 97,57 % (899468,21х100:921830,81). Таким чином з відповідача слід стягнути на користь позивача 3565,20 грн. судового збору (3654,00 грн.х97,57:100).

Outcome: partial