Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-14 00:00:00

У листопаді 2008 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності. Свої вимоги обґрунтував тим, що на підставі договору дарування від 10 серпня 2004 року він є власником квартири [ADDRESS] У спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який відмовляється добровільно знятися з реєстраційного обліку, що перешкоджає позивачу як власнику квартири реалізувати право власності та ускладнює сплату комунальних послуг. Ураховуючи викладене, [PERSON] просив задовольнити його позовні вимоги (а.с. 3-4 т.1). У грудні 2008 року [PERSON], [PERSON] звернулися із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру від 06.06.2002 року, визнання недійсним договору дарування квартири від 10.08.2004 року та визнання за ними права користування квартирою і відновлення реєстраційного обліку у квартирі. Позивачі посилалися на те, що на підставі рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 22.03.2002 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнані безвісно відсутніми, у зв'язку з чим останні були зняті з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS] Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 13.11.2006 року рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 22.03.2002 року скасовано. Після зняття позивачки разом з членами її сім'ї з реєстраційного обліку в квартирі, [PERSON] та його дружина [PERSON] приватизували спірну квартиру 06.06.2002 року. 10 серпня 2004 року [PERSON] та [PERSON] подарували квартиру [PERSON]. Позивачі вважають, що свідоцтво про право власності на квартиру від 06.06.2002 року підлягає визнанню недійсним, оскільки [PERSON], [PERSON], [PERSON] були зняті з реєстраційного обліку в квартирі незаконно. На момент укладання договору дарування [PERSON] не розумів значення своїх дій, тому вказаний договір також підлягає визнанню недійсним. Також просили визнати їх право на користування спірною квартирою і відновити реєстрацію в квартирі (а.с. 27-30 т. 1). [INFO] року [PERSON] помер (а.с. 188 т.1). Ухвалою Пролетарського районного суду м. Донецька від 22.09.2011 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності закрито у зв'язку зі смертю [PERSON] (а.с. 197 т. 1). У листопаді 2013 року позивачка [PERSON] уточнила та доповнили позовні вимоги. Посилалася на те, що діями відповідачів були порушені її права на приватизацію спірної квартири, оскільки на час приватизації вона, її чоловік [PERSON] та неповнолітній на той час син [PERSON] постійно проживали в спірній квартирі та були в ній зареєстровані. Просила визнати незаконним та недійсним розпорядження Донецької міської ради від 06 червня 2002 року, на підставі якого видано свідоцтво № 4082 про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON], визнати незаконним та недійсним свідоцтво про право власності № 4082 від 06.06.2002 року, видане Донецької міською радою на квартиру [ADDRESS]. Визнати незаконним та недійсним договір дарування вказаної квартири від 10.08.2004 року, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.15-17 т.3). Рішенням Пролетарського районного суду міста Донецька від 19 березня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Донецької міської ради від 06.06.2002 року № 4082 в частині, на підставі якої було видано свідоцтво № 4082 від 06.06.2002 року про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON]. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру № 4082 від 06.06.2002 року, видане Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку, відповідно до якого на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] по ? частки квартири. Визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 10.08.2004 року, який укладено між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за 3608. У задоволенні інших позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с.119-124 т.3). В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права (а.с.130-134 т.3) В іншій частині рішення суду не оскаржено. В судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] та його представник підтримали доводи апеляційної скарги. Просили її задовольнити. Позивачка [PERSON] та її представник просили рішення суду залишити без змін. Інші особи до суду не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином (телефонограмами). Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON], її чоловік [PERSON] та син [PERSON] разом з батьком позивачки [PERSON], який помер [INFO] року, були зареєстровані в квартирі [ADDRESS] 02 вересня 2000 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], яка 12.10.2001 року на підставі заяви [PERSON] про вселення дружини [PERSON], зареєстрована в спірній квартирі за вказаною адресою. Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 22.03.2002 року за заявою [PERSON] та [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були визнані безвісно відсутніми (т.2 а.с. 216-217) і зняті з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] в травні 2002 року. Після цього [PERSON] та [PERSON] приватизували спірну квартиру по ? частці кожному, про що отримали свідоцтво про право власності на квартиру від 06.06.2002 року за № 4082. Як зазначено у вказаному свідоцтві загальна площа квартири становить 50,4 кв.м. (т.1 а.с. 43). Відповідно до договору дарування квартири від 10.08.2004 року [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] належну їм на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого управлінням комунального господарства Донецької міської ради від 07.05.2004 року, квартиру [ADDRESS] загальною площею 120,6 кв.м., жилою 81,3 кв.м. (т. 1 а.с. 8). Як вбачається з рішення виконавчого комітету Пролетарської районної ради м. Донецька від 17.03.2004 року № 150 площа спірної квартири збільшилась внаслідок прийняття до експлуатації жилої прибудови літ. А1-1, нежилої прибудови літ.а, крім того були прийняті до експлуатації сараї, гараж. (т. 3 а.с. 135). Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 13.11.2006 року рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 22.03.2002 року скасовано. Задовольняючи позов щодо визнання незаконним та скасування розпорядження Донецької міської ради від 06.06.2002 року № 4082 в частині, на підставі якої було видано свідоцтво № 4082 від 06.06.2002 року про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON] та визнання недійсним свідоцтво про право власності на квартиру № 4082 від 06.06.2002 року, видане Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку, відповідно до якого на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] по ? частки квартири, суд першої інстанції виходив з того, що права позивачки [PERSON] та членів її сім'ї на приватизацію спірної квартири були порушені. Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч.1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, яку має право отримати сім'я безоплатно, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Позивачка [PERSON] та члени її сім'ї не приймали участь у приватизації спірної квартири, оскільки їх було визнано безвісно відсутніми. В подальшому рішення суду про визнання їх такими було скасовано як незаконне. Оскільки позивачка та члени її сім'ї були незаконно позбавлені права на приватизацію спірної квартири, суд обґрунтовано задовольнив вимоги в зазначеній частині. Доводи апеляційної скарги в оспорювання зазначеної частини рішення не заслуговують на увагу. Задовольняючи позов в частині визнання недійсним договору дарування спірної квартири від 10.08.2004 року суд першої інстанції не зазначив підстав, з яких від визнає вказаний договір недійсним, та не звернув увагу на те, що на час укладання договору дарування спірна квартира належала батькові позивачці - [PERSON] та [PERSON] на підставі від свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого управлінням комунального господарства Донецької міської ради від 07.05.2004 року та зареєстрованого в Електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно у БТІ м. Донецька від 19.05.2004 року за № 5746070, та на вказаний час квартира мала іншу загальну та жилу площу, ніж зазначено в свідоцтві про право власності на квартиру № 4082 від 06.06.2002 року, яке оспорюється, тобто приватизована квартира та подарована мають різні технічні характеристики (т. 1 а.с. 41). Питання про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого управлінням комунального господарства Донецької міської ради від 07.05.2004 року на ім'я [PERSON] та [PERSON], позивачами не ставилось. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно (п. 6 Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, затверджений наказом Мінюста від 07.02.2002 року № 7/5 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно", який діяв на час видачі свідоцтва). Оскільки не визнано недійсним правовстановлюючий документ на право власності, з урахуванням того, що приватизована квартира та подарована мають різні технічні характеристики, у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання договору дарування від 10.08.2004 року недійсним. Доводи апеляційної скарги в зазначеній частині є обґрунтованими. З огляду на вищенаведене, відповідно до вимог п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору дарування слід скасувати і ухвалити і цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Outcome: partial