Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданою бездіяльністю під час виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року. В обґрунтування позову вказав, що Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист від 04 липня 2016 року на виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по праві № 203/2625/16-ц від 17 червня 2016 року про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати при звільненні за період з 29 січня 2016 року по 14 березня 2016 року у сумі 6988 грн. 64 коп. 12 липня 2016 року головним державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Клещ О.В. було відкрито виконавче провадження № 51611934. 28 липня 2016 року головним державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Клещ О.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника, але копію постанови до відповідних фінансових установ для виконання надіслано не було. 05 вересня 2016 року заступником начальника Красногвардійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Більчуком О.А. було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження у зв'язку із зверненням до суду з поданням про роз'яснення судового рішення. Відповідне подання подано не було. В період з 12 липня 2016 року по 16 березня 2017 року він викликався до виконавчої служби не однократно. Під час спілкування з державним виконавцем вони його запевнили що вчиняють всі необхідні процедури, а затримка з виконанням суду виникла лише у зв'язку з поганим фінансовим становищем боржника. Але як стало відомо згодом, що затримка виконання суду зумовлена виключно бездіяльністю державними виконавцями Красногвардійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. 16 березня 2017 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська була винесена ухвала по справі 203/303/17 (4-с/0203/8/2017), відповідно до якої його скаргу на бездіяльність державних виконавців Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задоволено частково. Визнана бездіяльність головного державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Клещ О.В. з невиконання постанови про арешт коштів боржника від 28 липня 2016 року протиправною. Визнана бездіяльність заступника начальника Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Більчука О.А. з не звернення до суду з поданням про роз'яснення судового рішення (постанова про зупинення виконавчого провадження від 05 вересня 2016 року) протиправною. Дана ухвала не оскаржувалась і вступила в законну силу. Бездіяльність посадових осіб виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було систематичною, тривалою, у зв'язку з чим він постійно перебував у стресовій ситуації, постійно був змушений докладати надмірних зусиль, витрачати свій час, щоб примусити відповідачів вчинити ті дії, які вони були зобов'язані виконати відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Всі обставини негативно сказались на моєму моральному стані. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мазур А.С. позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити з підстав того, що позивач у відповідності до ст. 60 ЦПК України не довів заподіяння йому моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру, не надано будь-яких доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв'язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв'язків, які мають бути встановленими судом і враховані при розрахунку позивачем суми відшкодування моральної шкоди. У судове засідання представник Державної казначейської служби України не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. 19 травня 2017 року до суду надійшло заперечення на позовну заяву, відповідно до якого просять відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечення зазначили, що казначейство, яке залучено до цієї справи в якості співвідповідача не в змозі використати зазначені вище права учасника судового процесу, тому що згідно із своїми функціональними обов'язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Вважають, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов'язаннями і є окремим учасником цивільних відносин. Конституційний Суд України у рішенні від 03 жовтня 2001 року по справі № 12-рп/2001 вказує, що державні органи, як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов'язаннями. Держава не відповідає по зобов'язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов'язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа відповідає за своїми зобов'язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Оскільки Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, то відповідно не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших осіб. Таким чином, стягнення коштів з Казначейства є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 16 березня 2017 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було розглянуто скаргу [PERSON] на бездіяльність державних виконавців Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та винесено ухвалу про часткове задоволення скарги. Визнано бездіяльність головного державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Клещ О.В. з невиконання постанови про арешт коштів боржника від 28 липня 2016 року протиправною. Визнана бездіяльність заступника начальника Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Більчука О.А. з не звернення до суду з поданням про роз'яснення судового рішення (постанова про зупинення виконавчого провадження від 05 вересня 2016 року) протиправною. Ухвала набрала законної сили 22 березня 2017 року. Даною ухвалою було встановлено, що у провадженні Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра від 12 липня 2016 року перебувало виконавче провадження № 51611934 з примусового виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім.. М.К. Янгеля на користь [PERSON] середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6 988 грн. 64 коп. 28 липня 2016 року головним державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Клещ О.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника. Копію постанови до відповідних фінансових установ для виконання надіслано не було. 05 вересня 2016 року заступником начальника Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Більчуком О.А. було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження у зв'язку із зверненням до суду з поданням про роз'яснення судового рішення. Відповідне подання подано не було.10 лютого 2017 року постановою головного державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Кулеба В.О. виконавче провадження № 51611934 було закінчено у зв'язку з повним фактичним виконанням судового рішення. Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Оскільки, заявляючи позовні вимоги, позивач посилався на завдання моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173 ЦК України. Відповідно до ст. 1167 ЦК України підставою для застосування відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Суд вважає, що державні виконавці в порушення вимог закону не вживали для виконання рішення достатніх та необхідних заходів, передбачених законом. При цьому, виконавче провадження було незаконно зупинене. Крім цього, суд не може не звернути увагу на ті обставини, що виконавче провадження було закінчено, так як рішення суду було фактично виконано самим боржником. Таким чином, порушення закону з боку державних виконавців, їх незаконні дії та бездіяльність призвели до тривалого невиконання рішення суду, в результаті чого права позивача як власника були порушені, останній не міг використовувати належні йому кошти, розпоряджатися ними, витрачав значний час на відновлення порушених прав, оскаржуючи дії та бездіяльність відповідача, все це негативно впливало на його звичайний ритм життя, на емоційний та психічний стан, та не могло не спричинити моральні страждання, в зв'язку з чим останньому з вини державних виконавців була завдана моральна шкода. Суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Однак, на думку суду, розмір моральної шкоди, заявленої позивачем, є завищеним. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди має визначатись судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності та справедливості (ст. 23 ЦК України). Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного. З урахуванням конкретних обставин справи, глибини та тяжкості моральних страждань позивача, наслідків незаконних дій відповідача, суд вважає, що належною компенсацією моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, є сума 2000 грн. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Що стосується заперечень представника Державної казначейської служби України з приводу того, що Казначейство не є належним відповідачем по справі, оскільки Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, то відповідно не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших осіб, то слід зазначити наступне, Державна казначейська служба України володіє коштами державного бюджету України та коштами місцевих бюджетів на праві оперативного управління, як юридична особа (організація) і тому вона є належним відповідачем стосовно відшкодування шкоди від імені Держави. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial