Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, а згодом з уточненим позовом, в якому просить визнати за ним право власності на наступне майно: телевізор THOMSON, модель 26 HS; кондиціонер DAEWOO, білого кольору; кондиціонер LG, білого кольору; комод, кольору «горіх» на чотири шафи; акустичні колонки, чорного кольору, в кількості 2 штук; пилосос PHILIPS, модель FC 9064; телевізор LIBERTON, модель CCD 2411, чорного кольору; навушники CD 350, чорного кольору; системний блок, чорного кольору компютер персональний ПК ROMA BETA 443.0040/CUP; компютерна миша, чорного кольору; акустичні колонки, чорного кольору, в кількості 4 штук; крісла, зеленого кольору в кількості 2 штук, виключити його з акту опису та арешту, складеного 07 травня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області [PERSON] та витребувати його у відповідального зберігача, а також стягнути судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 07 травня 2015 року на виконання виконавчого листа № 320/8844/14-к, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області 19 лютого 2015 року, про стягнення з [PERSON]М на користь [PERSON] заборгованості, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області на підставі акту опису та арешту майна бкло накладено арешт на вищевказане майно та передано на відповідальне зберігання [PERSON], однак вважає, що дане майно належить йому на праві власності. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] повністю підтримала доводи позовної заяви, наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, зазначивши, що спірне майно не належить йому на праві власності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] та відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, в обґрунтування своїх заперечень зазначили, що позивач є близьким родичем відповідача [PERSON], та звертаючись з даним позовом він сприяє уникненню [PERSON] відповідальності за виконавчим листом щодо сплати заборгованості [PERSON] До того ж, [PERSON] не було подано жодної скарги на дії державного виконавця з приводу арешту та опису майна, отже вказаною бездіяльністю [PERSON] підтверджує той факт, що описане майно належить йому. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він діяв в межах, наданих йому повноважень, під час проведення виконавчих дій доказів на підтвердження належності описаного майна [PERSON] йому не надавалось, однак просив вирішити спір на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги за наступних підстав: Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження здійснюється на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів. Статтею 6 цього ж Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Заходами примусового виконання рішень у відповідності до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Як вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2015 року на виконання виконавчого листа № 320/8844/14-к, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області 19 лютого 2015 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 9\~890,16 грн., було складено акт опису та арешту майна ВП № 46642668, яким описано і накладено арешт на таке майно: телевізор THOMSON, модель 26 HS; кондиціонер DAEWOO, білого кольору; кондиціонер LG, білого кольору; комод, кольору «горіх» на чотири шафи; акустичні колонки, чорного кольору, в кількості 2 штук; пилосос PHILIPS, модель FC 9064; телевізор LIBERTON, модель CCD 2411, чорного кольору; навушники CD 350, чорного кольору; системний блок, чорного кольору компютер персональний ПК ROMA BETA 443.0040/CUP; компютерна миша, чорного кольору; акустичні колонки, чорного кольору, в кількості 4 штук; крісла, зеленого кольору в кількості 2 штук, клавіатура, чорного кольору в кількості 1 штука, що належить [PERSON] /149-152/. При цьому, відповідно до відповідно до ч. 1\~ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження"\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4\~постанови від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках\~особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Згідно\~ст. 328 ЦПК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1\~ст. 698 ЦК України\~за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Частиною 1\~ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). З наданих суду товарних документів вбачається, що позивач [PERSON] є покупцем наступного майна: телевізор THOMSON, модель 26HS 2244, S/N 20100 52 S; кондиціонер DAEWOO, модель DSB-075LH, серійний номер ZX07Z001120212; кондиціонер LG, модель S12LHP, серійний номер 8U4KALC04872; пилосос PHILIPS, модель FC 9064; телевізор LIBERTON, модель CCD 2411, серійний номер 915045-0603; персональний компютер ROMA BETA 443.0040/CPU AMD ATHLON II; маніпулятор «Мышь» A4Tech X-710MK Game Os, отже і є власником вказаного майна. Однак, позивачем взагалі не надано та не підтверджено доказами на обґрунтування позовних вимог щодо наступного майна: комод, кольору «горіх» на чотири шафи, акустичні колонки, чорного кольору, в кількості 2 штук, навушники CD 350, чорного кольору, акустичні колонки, чорного кольору, в кількості 4 штук; крісла, зеленого кольору в кількості 2 штук. Стаття 41 Конституції України наголошує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності Таким чином,

Outcome: partial