Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - банк) звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 25 608,78 грн., з яких: 3 187,20 грн. - заборгованість за кредитом; 20 725,92 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; а також штрафи, відповідн о до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 195,66 грн. - штраф (процентна складова). В обґрунтування вимог банк вказує, що 11 травня 2011 року відповідач отримала кредит на суму 5 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушила умови договору, суму кредиту в повному обсязі не повернула, внаслідок чого станом на 28 лютого 2017 року утворилася заборгованість у розмір 25 608,78 грн., з яких: 3 187,20 грн. - заборгованість за кредитом; 20 725,92 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 195,66 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на наведене, просить стягнути із боржника заборгованість за кредитом та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просить його задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явився, однак представник подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Попередньо подавши письмові заперечення, в яких вказала, що вимоги банку є безпідставні та необґрунтовані. Позивачем не доведено та не обґрунтовано належними та достовірними доказами наявність заборгованості перед банком, оскільки відповідач, як зазначено в позовній заяві, отримала кредит під 30 % на рік на суму залишку по кредиту, проте позивачем не надано жодного підтвердження цьому. Позивачем зазначено, що кінцевий термін повернення кредиту є строк дії картки, але не надано доказів цьому та не долучено доказів терміну дії картки. У відповідності до п. 2.1.1.4.6 Умов та Правил банком встановлюється строк повернення кредиту на 91 день з моменту порушення зобов'язання. Порушенням зобов'язання є порушення терміну сплати (повернення) відсотків за користування кредитом та тіла кредиту передбачених Графіком погашення кредиту. Останньою датою отримання кредиту є 05.02.2014 р., а отже датою повернення кредиту є 07.05.2014 р. Позивачем було нараховано штраф за прострочення погашення кредиту в сумі 520,00 грн.: 31.12.2011 р. - 37,54 грн.; 30.06.2012 р. - 32,66 грн.; 01.08.2013 р. - 50,00 грн.; 01.11.2013 р. - 100,00 грн.; 01.04.2014 р. - 100,00 грн.; 01.05.2014 р. - 100,00 грн.; 01.06.2014 р. - 100,00 грн. Позовна вимога про стягнення штрафу у розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу є необґрунтованою, оскільки встановлений строк повернення процентів 07.05.2014 р. (пункт 2.1.1.4.6 Умов та Правил) та те, що договором не встановлено розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, а тому, позивач не мав права нараховувати з 07.05.2014 р. 30% річних на суму залишку по кредиту. Окрім того, починаючи з 30.09.2013 р. позивачем неправомірно проводилось списання відсотків за прострочений кредит в загальній сумі 17 979,75 грн. Ця ж сума, разом з відсотками за користування кредитом за 3 роки складає 20 725,92 грн., які позивач просить стягнути у вигляді заборгованості по процентам за користування кредитом, тоді як 30% річних від заявленої суми заборгованості по тілу кредиту складає (3 187,20 грн. х 30 % х 3 роки) 2 868,48 грн. Сума по тілу кредиту з відсотками за користування кредитом станом на дату повернення кредиту 07.05.2014 р. становить 3 003,72 грн. (згідно з випискою по картці/рахунку) без урахування штрафів та списання відсотків за користування кредитним рахунком, які були нараховані неправомірно позивачем з метою збільшення суми заборгованості по кредиту. Також, відповідно до змісту п. 1 ч. 2 ст. 268 Цивільного кодексу України, у спорах про стягнення пені та штрафу розповсюджується спеціальний строк позовної давності в 1 рік, а отже позивачем пропущено строк звернення до суду про стягнення пені та штрафу. Представник позивача подав відповідь на відзив, зазначивши, що 11 травня 2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відсутність підпису позичальника на самих Умовах та правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставила саме в заяві позичальника, яким засвідчила те, що вона повністю згідна з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Розрахунок заборгованості та надана виписка про рух коштів є належним доказами по справі, оскільки відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи в справі не призначались. Крім цього, сторони за договором передбачили у разі порушення позичальником термінів платежів сплату штрафу за формулою: 500,00 грн. + 5 % від суми позову. Відповідно цей штраф за жодних обставин не виражається у твердій грошовій сумі, оскільки обчислюється як цілісна сума в залежності від розміру невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань. Позов про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення неустойки у вигляді штрафу відповідачем не заявлявся, а тому договір в цій частині є дійсним. Також, відповідач підтвердила згоду зі всіма умовами договору, в частині розміру відсотків, а тому, розрахунок відповідача не може братися до уваги як доказ для спростування заборгованості по процентам, оскільки остання не володіє спеціальними знаннями. Строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 30.04.2015 р. Позивач звернувся до суду з даним позовом 13.04.2017 р., тобто в межах трирічного строку позовної давності. Відносно переривання строків позовної давності необхідно зазначити, що в даному випадку первісний строк позовної давності не пропущено, а отже навіть за відсутності підстав, які переривають строки позовної давності або неврахування їх судом підстав для застосування строків позовної давності немає. Умови та Правила не містять положень, що строк дії договору та строк дії картки це одне й те ж саме поняття та вони співпадають. Строк дії картки не припиняє строку дії договору. Таким чином, строк погашення кредиту строком (терміном) дії картки не обмежується, а регламентується строком дії Договору. Строк дії договору чітко зазначений в п. 1.1.7.12 Умов, відповідно до якого договір діє на протязі 12 місяців з його підписання. Якщо жодна зі сторін не заявляє про його припинення від автоматично лонгується на такий же термін. Сторони дійшли згоди, що Кредитний договір лонгується необмежену кількість раз на кожні наступні 12 місяців з моменту його підписання, за умови якщо жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, оскільки картрахунок відкривається на невизначений строк. Відповідач до цього часу не звертався до банку із заявами про припинення дії Договору та з ініціативи Банку Договір не припинив дію. Посилаючись на наведене, представник позивача просить задовольнити позов. У судовому засіданні представник відповідача подала клопотання, в якому проти позову заперечила частково, оскільки згідно розрахунків за формулами (які надано позивачем у відповіді на заперечення від 19.06.2018 р.) сума заборгованості перед позивачем становить 3 341,56 грн. Згідно розрахунків, проведених спеціалістом в галузі бухгалтерського обліку станом на 07.05.2014 р. [PERSON] отримано в кредит (у тому числі нараховані проценти за користуванням кредиту) 13 021,84 грн., сплачено по тілу кредиту та по нарахованих відсотках за користування кредитом 12 484,55 грн. Враховуючи те, що після 07.05.2014 р., а саме: 26.05.2014 р., 30.05.2014 р., 06.06.2014 р., 25.06.2014 р., 27.07.2014 р. [PERSON] було внесено кошти в рахунок погашення заборгованості на загальну суму 764,15 грн., заборгованість складає: 537,69 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 2 314,55 грн. - заборгованість по нарахованих і сплачених процентах за користування кредитом; 470,20 грн. - штраф за невиконання умов договору. Позивачем не спростовується той факт, що датою повернення кредиту є 07.05.2014 р. Однак, зважаючи на те, що до позовних вимог про стягнення штрафних санкцій застосовується спеціальний строк позовної давності в один рік, то позивачем даний строк пропущено, клопотання про продовження строку позовної давності не заявлялося, а отже, позовна вимога щодо стягнення штрафу задоволенню не підлягає. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об'єктивно та оцінивши зібранні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено фактичні обставин справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 11 травня 2011 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту б/н, шляхом написання відповідачем заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до умов договору відповідачу були надані у кредит грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, наданої банком вбачається, що 11 травня 2011 року банком було збільшено кредитний ліміт до 5 000,00 грн., із строком дії кредитної картки до квітня 2015 року. З розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що заборгованість відповідача за договором кредиту, станом на 28 лютого 2017 року складає 25 608,78 грн., з яких: 3 187,20 грн. - заборгованість за кредитом; 20 725,92 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 195,66 грн. - штраф (процентна складова). З розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість мала місце з 30 листопада 2011 року. З виписки по рахунку [PERSON] за період з 31.10.2013 року по 30.11.2017 року вбачається, що останнє поповнення кредитної картки, яке визнається відповідачем, мало місце 26.05.2014 р., 30.05.2014 р., 06.06.2014 р., 25.06.2014 р., 27.07.2014 р. на суму 764,15 грн. Відповідач стверджує, що після цього будь-яких платежів по кредиту не здійснювала та карткою не користувалась. З розрахунку заборгованості по кредиту та виписки по рахунку встановлено, що після платежу 27.07.2014 р., який визнається відповідачем, до 30.11.2017 р. будь-які операції по картковому рахунку не здійснювались, за винятком нарахуванням банком процентів за користування кредитним лімітом та штрафів. Згідно висновку спеціаліста в галузі бухгалтерського обліку вбачається, що останньою датою отримання кредиту є 05.02.2014 р., а отже датою повернення кредиту є 07.05.2014 р. Заборгованість по кредиту, згідно розрахунків за формулами, які надано ПАТ КБ «Приватбанк», станом на 07.05.2014 р. складає 3 303,32 грн., у тому числі штраф 470,20 грн. Загалом, станом на 07.05.2014 р. отримано в кредит 13 021,84 грн., в рахунок погашення заборгованості (прихід) сплачено 12 484,15 грн., нараховано проценти за користування кредитом в сумі 2 314,55 грн. та нараховано штраф за невиконання умов договору в сумі 470,20 грн. Після 07.05.2014 р. банком було проведено списання з іншого карткового рахунку, який належить [PERSON] списання в рахунок погашення заборгованості на загальну суму 764,15 грн. Згідно наданих банком формул різниця між сумою боргу, яку просить стягнути банк і розрахунками з урахуванням п. 2.1.1.4.6 Умов і правил надання Банківських послуг становить 22 305,32 грн. (25 608,78 - 3 303,32). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В силу вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Iстотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Істотними умовами кредитного договору, згідно з вимогами статті 1054 цього Кодексу, є предмет, ціна та строк його дії. Згідно з вимогами ч. 1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч. 6 ст. 81 ЦПК). В силу вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Встановлено, що 11 травня 2011 року відповідач заповнила заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. На підставі даної заяви відповідачу була видана кредитна карта із встановленим кредитним лімітом у розмірі 5 000,00 грн., що визнається сторонами спору та підтверджується випискою по рахунку та розрахунком суми заборгованості. З виписки по рахунку відповідача встановлено, що починаючи з 18 травня 2011 року розмір простроченої заборгованості відповідача перед банком становив 4999,50 грн. З розрахунку заборгованості вбачається, що банк просить стягнути заборгованість по процентах у розмірі 20 725,92грн. Як вбачається зі розрахунку, починаючи з червня 2011 року дані проценти нараховувались у розмірі 30%, починаючи з 01 вересня 2014 року у розмірі 34,80% , а з 01 квітня 2015 року у розмірі 43,20%. Банком не надано суду жодних доказів на підтвердження існування домовленості між сторонами спору про розмір нарахованих процентів, порядок їх зміни чи збільшення. Відповідачем було сплачено погашення кредиту в розмірі 13248,30 грн. Відповідач заперечує заявлену банком суму заборгованості, вважає її необґрунтованою та безпідставною. Суд критично оцінює посилання банку на Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, якими визначено порядок надання, зміни, встановлення умов кредитного договору, сплати процентів, неустойки та комісії, погоджено збільшити позовну давність та з якими відповідач, на переконання банку, була ознайомлення та погодилась шляхом написання, підписання заяви про отримання кредиту. Суд вважає, що Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи не містять підпису відповідача, а у заяві - анкеті [PERSON] від 11.05.2011 року не зафіксована домовленість сторін про вищенаведені умови кредитного договору, у тому числі і про збільшення позовної давності. Відтак, сторони за взаємною згодою не погоджували умов кредитування та не збільшували позовну давність. В силу вимог ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Умови, Правила та Тарифи банку, долучені до позову, не підписані відповідачем, а відтак не можуть застосовуватись до відносини, які виникли між банком та відповідачем. Твердження банку про те, що відповідач підписавши заяву - анкету, тим самим підтвердила факт ознайомлення та надала згоду із Умовами, Правилами та Тарифами банківських послуг, суд оцінює критично, оскільки банком не доведено, що під час оформлення відповідачем заяви - анкети від 11.05.2011 року відповідачу були надані для ознайомлення самі такого ж змісту Умови, Правила та Тарифи, долучені банком до позову. Більше того, сам факт ознайомлення із Умовами та Правилами, без їх особистого підписання, в силу вимог ст. 207 ЦПК, не підтверджує той факт, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, тому числі щодо тіла кредиту, процентів, штрафних санкцій, строку повернення та позовної давності. Верховний Суд України у постановах за № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та № 6-1926цс15 від 4 листопада 2015 року висловив позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо Умови не містять підпису позичальника. Крім того, відсутні належні та допустимі докази, які би підтверджували, що саме ці Умови, які долучені банком до позову, розумів позичальник, підписуючи заяву від 11 травня 2011 року. У зазначеній заяві позичальника немає домовленості сторін щодо розміру процентів, кредитного ліміту, порядку та строків повернення, розміру та поряд нарахування штрафних санкцій, збільшення позовної давності. Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не надав документів, які би підтверджували факт підписання відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів, досягнення домовленості сторін спору щодо розміру процентів, кредитного ліміту, порядку та строків повернення кредиту, розміру та порядку нарахування штрафних санкції, збільшення позовної давності. Таким чином, суд приходить до переконання, що банком не доведено належними, допустимими та достовірними доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом», факт правомірності та обґрунтованості нарахування та заявлена банком до стягнення суми заборгованості по процентам за користування кредитом 20 725,92 грн., а також штрафи в розмірі 500 грн. та 1195,66 грн. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 3187,20 грн., у задоволенні позовних вимог банку до [PERSON] про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафам слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позовної заяви в суд. На підставі викладеного,

Outcome: partial