Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Позивач Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та закріпити право на житло за малолітнім [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на обліку Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (далі - ССД по Московському району) з 01.04.2020 перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах, з підстави проживання в сім`ї, в якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Мати дитини - [PERSON] . Батько дитини - [PERSON] , громадянин Китаю. Шлюб між батьками розірваний. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.12.2019 № 918 було надано дозвіл на психіатричний огляд та в разі потреби на амбулаторну психіатричну допомогу та госпіталізацію для закладу з надання психіатричної допомоги малолітнього [PERSON] , [INFO] , без згоди батька, [PERSON] . Відповідно до інформації відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 08.08.2014 року за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та проживає за адресою: [ADDRESS] . До ССД по Московському району 31.03.2020 надійшов лист Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Московського району м. Харкова (далі - Центр) щодо загрози життю малолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листів Центру від 13.03.2020 та від 31.03.2020 вбачається, що мати дитини, [PERSON] , не займається вихованням та утриманням сина, часто дитина перебуває в квартирі без нагляду дорослих, санітарно-гігієнічні норми проживання порушені, по всій кватирі розкидані речі, брудна постільна білизна, неприємний запах в квартирі. Робочою групою оперативного реагування на повідомлення та заяви з приводу жорстокого поводження з дітьми або загрози щодо його вчинення (далі - Робоча група) 01.04.2020 відвідана сім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що умови проживання не задовільні (брудно, не прибрано, повсюди розборсані речі; продуктів харчування та необхідних речей не було). Мати дитини поводилась неадекватно. З [PERSON] була проведена роз`яснювальна-профілактична бесіда. [PERSON] повідомила, що необхідні речі та продукти знаходяться на іншій квартирі по [ADDRESS] , в яку вони планують переїжджати. Під час огляду дитини лікарем педіатром КНП «Міська дитяча лікарня № 7» Харківської міської ради виявлений фарингіт. Малолітній [PERSON] 01.04.2020 був взятий на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, з підстави проживання в сім`ї, в якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини. На підставі листа ССД по Московському району та заяви матері дитини, [PERSON] , малолітній [PERSON] 13.04.2020 був влаштований до Державної установи «Інститут охорони здоров`я дітей та підлітків Національної академії медичних наук України». В даний час дитина потребує влаштування до державного закладу для дітей відповідно до його віку та стану його здоров`я. Відповідно до медичного висновку, наданого Комунальним некомерційним підприємством «Міська дитяча лікарня № 5» Харківської міської ради від 23.03.2020 малолітній [PERSON] має наявне захворювання (паталогічний стан), який відповідає розділу X, пункту З, підпункту 3.1 (хвороба Крона (важка та середньоважка форми).У переліку про влаштування дітей до державних закладів для дітей відповідно до віку та стану здоров`я є пункт про надання заяв обох батьків. Але, батько дитини, [PERSON] , за місцем проживання дитини [ADDRESS] ), не проживає. Матері дитини [PERSON] , його місце проживання не відоме. Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою місця проживання матері ( [ADDRESS] ) від 13.04.2020, наданого Службою у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб справах дітей Харківської міської ради вбачається, що матір`ю дитини не створені умови для виховання та розвитку малолітнього [PERSON] (відсутні меблі, розламані дві шафи, на підлозі лежить матрац, в наявності клопи). Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради від 01.04.2020 вбачається, що на обліку в лікарняному закладі дитина не перебуває, за медичною допомогою до фахівців поліклініка мати дитини не зверталась. Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарня № 5» Харківської міської ради від 31.03.2020 вбачається, що малолітній [PERSON] визнаний дитиною з інвалідністю, але мати не відвідує медичний заклад, не виконує рекомендації фахівців. Згідно пояснення [PERSON] від 01.04.2020 вбачається, що він є біологічним батьком малолітнього [PERSON] , мати якого не займається вихованням та утриманим сина, зловживає алкоголем, вживає наркотичні речовини. Відповідно до листа Московського відділу поліції Головного правління Національної поліції в Харківській області від 02.01.2019 вбачається, що [PERSON] неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. Оскільки батьки дитини, [PERSON] та [PERSON] , не займаються вихованням та утриманням дитини, не піклуються про неї, нехтують її здоров`ям, мати неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, не створила необхідні умови для виховання та проживання дитини, вважають, що є усі підстави для задоволення позовних вимог. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.08.2020 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 04.12.2020 року, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову відносно себе заперечувала, просила у його задоволенні відмовити та пояснила, що вона дуже любить сина, наразі дитина знаходиться в лікарні, вона постійно відвідує його, за призначенням лікаря купує всі необхідні ліки. Коли бачиться з сином він її впізнає та дуже радіє зустрічі з нею. Вона має бажання виховувати дитину та займатись його лікуванням. Проти позбавлення батьківських прав [PERSON] не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановлений законом порядок. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій останній зазначає що з пред`явленим позовом він повністю згоден, усі наслідки розуміє, просить позбавити його батьківських прав та розглянути справ за його відсутністю. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого Московським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] народився [INFO] про що, 23.11 2007 року складено відповідний актовий запис №5083 та його батьками є мати - [PERSON] , батько [PERSON] /а.с.10/. Як вбачається, з повного витягу з державної реєстрації актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 25.04.2020 року, відомості про батька та матір в актовому записі про народження [PERSON] записані на підставі ст. 135 СК України /а.с.11/. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30.10.2009 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02.10.2007 року відділом РАЦС по м. Харкова №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2464 розірвано /а.с.15/. Відповідно до інформації відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 08.08.2014 року за адресою: [ADDRESS] /а.с.17/. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, відповідач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.16/. З 01.04.2020 відповідно до наказу № 57 Департаменту служб у справах дітей по Московському району, малолітній [PERSON] , [INFO] взятий на облік, з підстави проживання в сім`ї, в якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини /а.с.12/. Відповідно до листів Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Московського району м. Харкова від 13.03.2020 №263 та від 31.03.2020 №302, вбачається, що мати дитини, [PERSON] , не займається вихованням та утриманням сина, часто дитина перебуває в квартирі без нагляду дорослих, санітарно-гігієнічні норми проживання порушені, по всій кватирі розкидані речі, брудна постільна білизна, неприємний запах в квартирі /а.с.18,19/. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 01.04.2020 вбачається, що службою у справах дітей по Московському району відвідана сім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що умови проживання не задовільні /а.с.20/. Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою місця проживання матері [PERSON] ( [ADDRESS] ) від 23.04.2020, наданого Службою у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб справах дітей Харківської міської ради вбачається, то матір`ю дитини не створені умови для виховання та розвитку малолітнього [PERSON] (відсутні меблі, розламані дві шафи, на підлозі лежить матрац, в наявності клопи) /а.с.21/. Згідно акту проведення оцінки рівня безпеки дитини за місцем фактичного проживання складеного спеціалістами ССД по Московському району м. Харкова від 01.04.2020 руку вбачається, що за результатом проведення оцінки рівня безпеки дитини, рівень безпеки оцінено як «дуже небезпечно» /а.с.22,25/. Відповідно до повідомлення КНП «Міська дитяча лікарня № 7» Харківської міської ради за №246 від 01.04.2020року, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , під наглядом КНП «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради не перебуває. Медичної документації на дитину в КНП «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради немає. За медичною допомогою до фахівців поліклініки родина не зверталася /а.с.26/. Відповідно до повідомлення КНП «Міська дитяча лікарня № 5» Харківської міської ради від 31.03.2020року, [PERSON] , [INFO] знаходиться під наглядом в КНП «Міська дитяча лікарня № 5» Харківської міської ради. [PERSON] визнаний дитиною з інвалідністю, але мати не відвідує медичний заклад, не виконує рекомендації фахівців. Сім`я потребує психологічної допомоги і соціального супроводження /а.с.27,28/. Згідно письмових пояснень [PERSON] від 01.04.2020 останній зазначає, що він є біологічним батьком малолітнього [PERSON] , мати якого не займається вихованням та утриманням сина, зловживає алкоголем, вживає наркотичні речовини /а.с.29/. Відповідно до повідомлення Московського відділу поліції Головного правління Національної поліції в Харківській області від 02.01.2019 вбачається, що [PERSON] неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП /а.с.30/. Відповідно до повідомлення ХРУП №2 Головного управління Національної поліції в Харківській області від 07.07.2021 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] приходить [PERSON] але фактично там не мешкає. Характеризується задовільно, не схильна до вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин, а також вчинення правопорушень. [PERSON] раніше притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП /а.с.136/. 13.03.2019року Комунальним закладом «Харківський інклюзивно-ресурсний центр Харківської міської ради» було проведено комплексну психічно-педагогічну оцінку розвитку дитини [PERSON] /а.с.69,70,71/. Згідно виписки з історії хвороби №1113, малолітній [PERSON] , з 13.04.2020 по 15.05.2020року був влаштований до Державної установи «Інститут охорони здоров`я дітей та підлітків Національної академії медичних наук України», з діагнозом: дитячий аутизм (F 84.0). Психічний статус: контакт з лікарем утруднений, на ім`я не відкликається, інструкції не виконує, в очі дивиться короткочасно. Мова для соціального спілкування відсутня, є «своя» мова, ехолалії. Вказівного жесту нема. Увага короткочасна. Настрій не стійкий. Рухова активність підвищена-нестриманий, непосидючий, рухово розгальмований, пищіть. Кричить, б`є себе по голові /а.с.74/. Висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 01 березня 2021 року № 163 визнано доцільним позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с.109,110,111/. Із повідомлення Громадської організації «Емуна- Україна» від 29.06.2021 року №40 вбачається, що [PERSON] знаходиться в центрі адаптації «Емуна- Україна» з метою надання допомоги алко-нарко залежним людям в якості волонтера /а.с.137/. Згідно повідомлення КНП «Міський Психоневрологічний диспансер №3» від 12.07.2021 року № 1902 [PERSON] знаходилась на обстеженні в стаціонарному наркологічному відділенні №3 КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» з 30.06.2021 по 12.07.2021 року. Протиалкогольного лікування не потребує /а.с.135/. Згідно висновку КНП «Міський Психоневрологічний диспансер №3» №137 на момент огляду [PERSON] знаходилась без гострої психотичної симптоматики /а.с.134/. Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі, шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ч.2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо. Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача [PERSON] та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Представником позивача не доведено, що поведінка відповідача [PERSON] відносно сина є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Так, згідно частин 5, 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у ньому не наведено безперечних підстав та аргументів, які б вказували на необхідність позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав, він не містить висновків про те, яким чином позбавлення відповідачки батьківських прав захистить інтереси дитини. Зазначений висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, тому суд не приймає до уваги висновок служби у справах дітей, в частині визначеної доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . Також, Верховний Суд в своїй постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17, зазначив, що висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно малолітнього сина [PERSON] , не приймає участі у житті дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує належний догляд, утримання та виховання. За таких обставин, судом встановлена наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне позов задовольнити частково. Позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та попередити [PERSON] про зміну ставлення до виховання дитини, поклавши на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Враховуючи, що судом [PERSON] не позбавляється батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] тому питання про закріплення місця проживання за малолітнім не вирішується. Таким чином, у задоволенні вимоги про закріплення житла за малолітнім [PERSON] слід відмовити. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР N 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Outcome: partial