Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивачка у вересні 2015 року звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Посилалась на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 лютого 2014 року було розірвано. Від шлюбу у них [INFO] року народилася донька [PERSON] та [INFO] року син [PERSON]. Після фактичного припинення сімейних відносин, діти проживають та знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач належним чином їй не допомагає. Малолітній син [PERSON] навчається та відвідує тренування з рукопашного бою в ЧМГО «Федерація рукопашного бою». Донька [PERSON] з вересня 2012 року по даний час є студенткою Чернівецького національного університету імені Ю.Федьковича та продовжує навчання на ІV курсі економічного факультету за напрямом підготовки маркетинг. Незважаючи на те, що дочка навчається на державному замовленні, їй критично не вистачає коштів на її утримання, зокрема на придбання навчальних підручників, одягу, харчування та інше. Наскільки їй відомо, відповідач [PERSON] добре забезпечений, так як працює в одному з підрозділів служби зовнішньої розвідки України. Стан здоров»я його задовільний, непрацездатних осіб та інших неповнолітніх дітей у нього на утриманні немає. Просила стягнути з [PERSON] на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Також стягнути з відповідача на її користь на утримання [PERSON], аліменти на навчання в розмірі 1/5 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і на період навчання, до досягнення донькою двадцяти трьох років. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та підтвердила викладені у ньому обставини. Додатково пояснила, що деякий час відповідач надавав матеріальну допомогу дітям, але це було несистематично. Враховуючи те, що вона на даний час офіційно не працює, їй важко утримувати дітей. Зазначила, що щомісяця в середньому витрачає на дрібні побутові потреби дітей приблизно 2000 грн., не рахуючи одягу та витрат на лікування доньки. Дійсно, донька навчається в університеті та отримує стипендію. Проте щоденні витрати на обід, дорогу, одяг несе вона (позивачка). Вважає, що відповідач зобов'язаний нести витрати на дітей, незважаючи на її постійні нагадування про це, у зв'язку із чим, звернулася до суду із вказаним позовом. Просила задовольнити позов у повному обсязі. Справа слухалась у відсутність відповідача [PERSON], який в судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Надав через канцелярію суду свої письмові заперечення на позов. В судовому засіданні представник позивача адвокат Чорна С.О. заперечувала щодо задоволення позову [PERSON] та підтримала надані її довірителем письмові заперечення. Вказала, що відповідач сплачує за комунальні послуги, де проживає позивачка з дітьми, оплатив поїзду сина за кордон, оплачує його заняття у спортивній секції, періодично забирає неповнолітнього сина до себе. Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON], обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов'язок закріплений в Конституції України (статті 51,52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Так, судом встановлено, що сторони з 05 березня 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 лютого 2014 року було розірвано (а.с.4). Від шлюбу у сторін [INFO] року народилася донька [PERSON] та [INFO] року син [PERSON] (а.с.5-6). Після розірвання шлюбу діти проживають разом із матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с.7). Як пояснила в судовому засіданні позивачка [PERSON], вона працює не офіційно, щомісячна сума її доходу становить 1500-2000 грн. Оскільки вказаних коштів на утримання дітей не вистачає, їй матеріально допомагає мати. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законодавцем визначено обставини, які повинен врахувати суд при визначенні розміру аліментів. Зокрема, згідно ст.182 СК, такими обставинами є: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.17 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При призначенні аліментів суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно довідки про доходи №226 від 16 вересня 2015 року, відповідач [PERSON] з 23 червня 2015 року працює на посаді начальника відділу Служби зовнішньої розвідки України. Загальна сума доходу відповідача за період з липня 2015 року по серпень 2015 року становить 13 557 грн. 50 коп. (а.с.44). З 07 листопада 2015 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.43). Стан здоров'я відповідача задовільний, непрацездатних осіб чи неповнолітніх дітей у нього на утриманні немає. Із наданих відповідачем [PERSON] копій квитанцій вбачається, що час від часу він надає дітям кошти. Однак розмір вказаних коштів є мінливим, не стабільним та має нерегулярний характер. Як вбачається із довідки Чернівецької міської громадської організації «Федерація рукопашного бою» №087 від 21.10.2015 року, відповідач цікавиться результатами сина та час від часу надає добровільну фінансову допомогу (а.с.36). Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими судом доказами, а також з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища сторін і їх неповнолітньої дитини, відсутності на утриманні відповідача інших дітей та непрацездатних батьків, суд вважає, що на підставі ст.183 СК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно вимог ст.199 СК якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"): 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності. 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов'язку батьків утримувати таку дитину не виникає. 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Згідно вимог ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу та при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як вбачається із наявних матеріалів справи, повнолітня дитина сторін [PERSON] дійсно навчається на четвертому курсі денної форми навчання економічного факультету в Чернівецькому національному університеті імені Ю.Федьковича, напрям підготовки «Маркетинг». При цьому навчання [PERSON] відбувається за державним замовленням. Загальна сумі її доходу (стипендії) за період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року становить 12 150 грн. 10 коп. (а.с.8,34). Однак, як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] не вистачає наданої державою стипендії, оскільки вона несе значні витрати на придбання різної літератури, харчування, проїзд, одяг, тощо. Як було встановлено судом, що відповідач [PERSON] має постійне місце роботи, непрацездатних осіб та інших неповнолітніх дітей на його утриманні немає, у зв'язку з чим суд першої інстанції приходить до висновку про можливість стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини, яка навчається у частці від заробітку (доходу) . При визначенні розміру аліментів, суд виходить з розумності та достатності вказаного позивачкою розміру стягуваних аліментів на навчання дочки, необхідних для задоволення її потреб, а також враховує те, що у відповідача є інша сім»я та з нього будуть стягуватися аліменти на утримання неповнолітнього сина. Таким чином, виходячи реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчатися в розмірі 1/10 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07 вересня 2015 року до закінчення дочкою навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23-річного віку. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що оплата комунальних послуг, про що стверджувала представник відповідача Чорна С.О., не може вважатися допомогою на утримання дітей, адже як було встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] зареєстрований та періодично проживає в квартирі разом з колишньою дружиною та дітьми, а отже, зобов'язаний нести витрати на утримання житла. Однак наведена обставина, на думку суду, аж ніяк не може свідчити про те, що сплачуючи за комунальні послуги, відповідач таким чином дбає про дітей, оскільки дітям необхідно митися, готувати їжу для них тощо, на чому наголошувала представник відповідача Чорна С.О. Відповідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial