Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що [PERSON] перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві та отримувала пенсію за віком з 22 червня 1992 року, вказана пенсія була призначена [PERSON] 22.06.1992 року відповідно до Закону України від 05.11.1991 року «Про пенсійне забезпечення». Позивач вказував на те, що 21.10.2013 року до позивача надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, із змісту якого стало відомим, що при перевірці електронної бази програмного забезпечення отримувачів пенсії було виявлено той факт, що [PERSON] отримує пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка [PERSON] з 01.11.1972 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпе чення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач посилався на те, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільне них з військової служби, та деяких інших осіб», особам, що мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. Позивач вказував на те, що звертаючись 22.06.1992 року із заявою про призначення пенсії і надаючи дані про те, що пенсія на іншій підставі або від іншого відомства [PERSON] не призначалася, відповідачка шляхом надання недостовірних даних призвела до призначення їй пенсії, яка не повинна їй призначатися взагалі (виключно у разі припинення їй пенсії в разі втрати годувальника) і лише 15.10.2013 року відповідачка звернулася до управління ПФУ в м. Білій Церкві із заявою про припинення виплати їй пенсії за віком з 01.10.2013 року і виплату вказаної пенсії відповідачці припинено позивачем з 01.10. 2013 року. Позивач посилався на те, що внаслідок неправомірних дій відповідачки, останньою було завдано позивачу збитків на загальну суму 104 365,69 грн., яка складається із суми щомісячних пенсійних виплат з 22.06.1992 року по 30.09.2013 року. Позивач просив в судовому порядку стягнути з [PERSON] суми пенсій, виплачених надміру, у загальному розмірі 104 365 грн. 69 коп. В судовому засіданні представник позивача надала суду заяву про зменшення розміру позовних вимог позивача, та просила стягнути з відповідачки на користь позивача суми пенсій, виплачених надміру в загальному розмірі 102 269,57 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала зменшені позовні вимоги позивача. Відповідачка позов визнала частково. Представник відповідачки в судовому засіданні позов визнала частково та просила застосувати строк позовної давності до вищевказаних позовних вимог позивача, при цьому представник позивача посилалася на те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом. Заслухавши пояснення учасників процесу, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до Білоцерківського міськрайонного суду в 2013 році з адміністративним позовом до [PERSON] про стягнення незаконно виплаченої суми пенсії у зв»язку з наданням недостовірних даних, однак ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дубановської І.Д. від 18.11.2013 року у справі № 357/16725/13-а 2-а/357/543/13 УПФУ у м.Білій Церкві було відмовлено у відкритті провадження у зв»язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися в порядку позовного провадження за правилами цивільного судочинства. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2014 року апеляційну скаргу УПФУ у м.Білій Церкві залишено без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2013 року - без змін. А тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом в порядку цивільного судочинства. Наведене підтверджується копіями вищевказаних ухвал. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 01.11.1972 року та по даний час отримує пенсійне забезпечення, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в зв»язку з втратою годувальника [PERSON] по лінії Міністерства оборони та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області. Наведене підтверджується поясненнями учасників процесу, листом ГУ ПФУ у Київській області №2393/04 від 21.10.2013 року, довідкою ГУ ПФУ у Київській області від 15.05.2014 року №224/04, та матеріалами справи. Також в судовому засіданні встановлено, що після призначення вищевказаного пенсійного забезпечення в зв»язку з втратою годувальника, відповідачка 22.06.1992 року звернулася із заявою про призначення їй пенсії за віком до комісії по призначенню пенсій при виконкомі Білоцерківської міської Ради депутатів трудящих, і у заяві відповідачка вказала, що пенсія на іншій підставі або від іншого відомства їй не призначалася, при цьому [PERSON] усвідомлювала той факт, що вона вже отримує пенсію в разі втрати годувальника по лінії Міністерства Оборони. Наведене підтверд жується копією заяви [PERSON] від 22.06.1992 року, сама відповідачка у суді не заперечувала те, що вказану заяву вона читала та підписувала 22.06.1992 року. Таким чином, відповідачка свідомо ввела орган, який призначав пенсію в оману щодо неотримання нею іншої пенсії. Судом встановлено, що відповідачці з 22.06.1992 року було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 05.11.1991 року «Про пенсійне забезпечення», яка виплачувалась останній управлінням Пенсійного фонду України в м.Білій Церкві щомісячними платежами з 22.06.1992 року по 30.09.2013 року і виплата вказаної пенсії була припинена позивачем з 01.10.2013 року на підставі заяви відповідачки від 15.10.2013 року. Наведене підтверджується поясненнями учасників процесу, копією протоколу №4/255 комісії по призначенню пенсій при виконкомі Білоцерківської міської Ради народних депутатів Київської області, копіями розпоряджень, копіями особових рахунків, копією заяви [PERSON] від 15.10.2013 року. З листа Головного управління пенсійного фонду України у Київській області від 21.10.2013 року № 2393/04 вбачається, що відповідачка одночасно отримувала подвій не пенсійне забезпечення, сама відповідачка вказане у суді не заперечувала. В судовому засіданні встановлено, що всього за період часу з 22.06.1992 року по 30.09.2013 року управлінням Пенсійного фонду України в м.Білій Церкві відповідачці виплачено пенсію за віком в розмірі 104 365,69 грн., чим завдано позивачу збитків на вказану суму. Розрахунками фактичної виплати пенсії гр. [PERSON] за період з 22.06.1992 по 30.09.2013 року УПФУ в м.Білій Церкві підтверджуються розміри пенсійного забезпечення за віком, отримані відповідачкою від позивача за період з часу призначення пенсійного призначення по час припинення позивачем виплати відповідачці пенсії за віком. Також з копії довідки ГУ ПФУ у Київській області від 15.05.2014 року №224/04 вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області і отримує пенсію в разі втрати годувальника, з розміру якої на підставі рішення комісії з призначення пенсій від 24.10.2013 року №356, починаючи з 01.11.2013 року здійснюється стягнення надміру виплаченої суми 104 365,69 грн. за період з 22.06.1992 року по 30.09.2013 року і фактично утримані суми у період з 01.11.2013 року по 31.05.2014 року складають 2 096,12 грн. Учасники процесу також підтвердили в судовому засіданні, що за період з 22.06. 1992 року по 30.09.2013 року УПФУ у м.Білій Церкві відповідачці було виплачено пенсії за віком в розмірі 104 365,69 грн. Також учасники процесу підтвердили і те, що ГУ ПФУ у Київській області з розміру пенсії [PERSON] в разі втрати годувальника на підставі рішення комісії з призначення пенсій, починаючи з 01.11.2013 року здійснюється стягнення надміру виплаченої суми 104 365,69 грн. за період з 22.06.1992 року по 30.09.2013 року і за період з 01.11.2013 року по 31.05.2014 року фактично утримані суми складають 2 096,12 грн. З вищевикладеного вбачається, що станом на 01.06.2014 року виплачена позивачем відповідачці надміру пенсія за віком становить суму 102 269,57 грн. Згідно до ст. 6 Закону України від 05.11.1991 року «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла на час призначення пенсії [PERSON] за віком, особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служ би, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконан ням інтернаціонального обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Враховуючи, що при зверненні відповідачки в червні 1992 року за призначенням пенсії за віком і при отриманні такої пенсії з 22.06.1992 року по 30.09.2013 року, відповідачка також отримувала пенсію в разі втрати годувальника згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 01.11.1972 року, про що не повідомила відповідний пенсійний орган, тому суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера мають бути стягнуті з відповідача на користь Управління Пенсійного Фонду України у м. Білій Церкві в судовому порядку. Суд також прийшов до висновку щодо наявності в діях відповідачки умислу на отримання двох видів пенсійного забезпечення від різних установ пенсійного забезпечення, тобто відповідачка свідомо надала недостовірну інформацію, вчинила обман позивача, внаслідок чого їй протиправно, тривалий час виплачувалось пенсійне забезпечення від двох установ. Згідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В ч. 1 ст. 264 ЦК України вказано, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу чи іншого обов"язку. В ч. 3 цієї ж статті вказано, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховує ться. Представник відповідачки до винесення судом рішення по справі заявила про застосування судом позовної давності до вищевказаних позовних вимог позивача. Згідно до матеріалів цивільної справи №357/3179/14-ц 2/357/1653/14 позивач 14.03.2014 року надав суду свій вищевказаний позов до [PERSON] про стягнення незаконно виплаченої суми пенсії у зв»язку з наданням недостовірних даних, що підтверджується штампом суду на позовній заяві, відповідно до якого вищевказана позовна заява була зареєстрована канцелярією Білоцерківського міськрайонного суду 14.03.2014 року. Таким чином, позивач звернувся до суду з цим позовом 14.03.2014 року, тобто, з пропуском трирічного строку позовної давності, за період з 22.06.1992 року по 13.03.2011 року включно. Суд не приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом із вищезазначеними позовними вимогами у період часу з 22.06.1992 року по 13.03.2011 року включно, оскільки тільки із листа ГУ ПФУ у Київській області від 21.10.2013 року позивач дізнався про обставини отримання відповідачкою одночасно двох видів пенсії, оскільки суд вважає, що позивач УПФУ у м. Білій Церкві, з власної вини своєчасно не з»ясував обставини отримання подвійного пенсійного забезпечення відповідачкою, що мав зробити ще при призначенні відповідачці пенсії за віком і звернувся до суду лише 14.03.2014 року, що вбачається з матеріалів справи, а тому суд вважає, що позивач пропустив без поважних причин строк позовної давності звернення до суду з вказаним позовом в частині вимог за період з 22.06.1992 року по 13.03.2011 року включно. А тому з врахуванням всіх вищенаведених правових норм, суд вважає за можливе відмовити позивачу в задоволенні його позову за період з 22.06.1992 року по 13.03.2011 року включно в сумі 61 606,36 грн. у зв"язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що розмір суми пенсій за віком виплачених надміру позивачем відповідачу за період з 14.03.2011 року по 30.09.2013 року становить 40 663,21 грн. На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 40 663,21 грн. Суд також вважає, що з відповідачки необхідно стягнути на користь держави 406,63 грн. судового збору. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 256,257,261,264,267 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 10,50 Закону України «Про загальнообов»язко ве державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року,

Outcome: partial