Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернулась з позовом, в якому вказала, що 09.08.2013 року, 20.08.2013 року та 18.12.2013 року в приміщенні поліклініки КУ ЦМЛ № 2 в присутності інших працівників та відвідувачів [PERSON] влаштувала сварки, висловлювалася та ображала в брутальній, принизливій та непристойній формі свою підлеглу [PERSON] Відповідач [PERSON] також допускала стосовно позивача нецензурні вислови. Позивач вважає, що відповідачі поширили відносно неї недостовірну інформацію, яка поширилась серед працівників та відвідувачів КУ ЦМЛ № 2, що призвело до порушення її особистих немайнових прав, зокрема, принижено її честь та гідність. Внаслідок таких дій відповідачів, які призвели до нервового зриву, позивач вимушена була звертатись до медичного закладу для лікування. [PERSON] просить суд спростувати недостовірну інформацію відносно нею, зокрема, що вона не є «підстилкою», «жінкою легкої поведінки», тощо /а.с. 124/ та зобовязати відповідачів вибачитись в присутності всього медичного персоналу поліклініки КУ ЦМЛ № 2, а також стягнути з [PERSON] на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 20\~ 000, 00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали. Відповідач пояснила, що між нею та медичною сестрою [PERSON] 09.08.2013 року виникла конфліктна ситуація у звязку із зникненням касового ордера, однак із нецензурними словами на адресу позивача вона не зверталась і її не ображала. Просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що позивач не надав доказів, які б підтверджували, що відповідач [PERSON] поширювала відносно позивача недостовірну інформацію, що її неправомірними діями позивачу були заподіяні моральні страждання, а відтак підстави для задоволення позову відсутні. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлялась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомляла. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в її відсутності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в серпні та грудні 2013 року в поліклініці КУ ЦМЛ № 2 між старшою медичною сестрою хірургічного відділення [PERSON] та медичною сестрою хірургічного відділення [PERSON] виникли конфлікти з приводу втрати касового ордера, що підтверджено матеріалами справи, зокрема, протоколом засідання ради медичних сестер № 9 (76) від 20.08.2013 року, матеріалами перевірки, яка була проведена співробітниками Богунського РВ УМВС України в Житомирській області за наслідками звернення [PERSON] з заявою, а також поясненнями сторін та свідків, наданими в судовому засіданні. При цьому свідок [PERSON] підтвердив, що конфлікт між сторонами виражався в агресивній поведінці [PERSON], яка неетично, принизливо та непристойно висловлювалася на адресу [PERSON] Вислови, які лунали в сторону позивача, свідок у звязку із їх ненормативною лексикою повторювати перед судом не наважився. Однак повідомив, що свідком цього конфлікту був, образи у непристойній формі чув особисто, оскільки сварка із кабінету [PERSON] перемістилася в коридор, де були крім нього присутні і інші особи. Відповідно до ст.270 ЦК України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Статтею 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 р. № 1 (далі за текстом Постанова № 1) під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. (п. 4) При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. (п.15) Згідно п. 19 Постанови вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" ( 2657-12 ) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК ( 435-15 ) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції ( 475/97-ВР ). Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. За таких обставин, враховуючи, що вислови [PERSON] на адресу позивача є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, які не можуть бути предметом судового захисту, та які не можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати у спосіб, в який їх було розповсюджено, суд, враховуючи доведеність обставин та факту вираження такої суб'єктивної думки в принизливій та непристойній формі, що принижує гідність та честь [PERSON], вважає за необхідне покласти на відповідача [PERSON] обов'язок відшкодувати моральну шкоду, яку суд, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступеня вини, а також ступінь конфліктних відносин сторін, оцінює в 500 грн. Що стосується позовних вимог відносно [PERSON], то у їх задоволенні належить відмовити за недоведеністю. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial