Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи про визнання батьківства. В обґрунтування позову зазначає, що він почав перебувати у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем з 1996 року. Проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, проявляли турботу один про одного в складних життєвих ситуаціях, спільно придбали житло. Під час спільного проживання народились діти - [PERSON] у 1997 році, [PERSON] у 2006 році та [PERSON] у 2013 році. Жодного разу відповідачка не оспорювала батьківство та не висловлювалась з цього приводу, ніколи в позивача не виникало сумніву щодо свого батьківства відносно дітей. Але під час розгляду справи за його позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку по вул. Чкалова, 50 в смт. Талалаївка відповідач [PERSON] заявила, що [PERSON] не є біологічним батьком їхніх дітей. Дане висловлювання принижує батьківську честь позивача, спільних дітей, інших родичів, відносини з якими грунтувались на кровній споріденості. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати його батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з внесенням змін в актові записи про їх народження про батька на [PERSON]. В судових засіданнях по справі позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримували і просили задовольнити, поскільки [PERSON] і [PERSON] довгий час спільно проживали, вели спільне господарство, придбали будинок, позивач піклувався про дітей, вони його вважали своїм батьком, хоча відомості про батька при народженні дітей записувались зі слів матері, так як сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували, тому позивач і не був записаний в свідоцтвах про народження дітей батьком. На даний час позивач хоче, щоб саме він був записаний батьком своїх дітей у їх свідоцтвах про народження. Також позивач заявляв клопотання про проведення експертизи на визначення батьківства, яку він зобов'язувався оплатити та доставити дітей і відповідачку в м. Київ в експертну установу для проведення експертизи. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] разом із дітьми декілька разів не з'являлись в експертну установу для участі в експертизі, хоча знали про дату і час проведення експертизи та відповідач їх повідомляв про те, що забезпечує транспортом в м. Київ. Крім того, у свідоцтвах про народження [PERSON] та [PERSON] записаний [PERSON], що співпадає з ім'ям та по-батькові позивача. Тому наявні всі підстави для визнання [PERSON] батьком дітей. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судових засіданнях по справі позов не визнавали, поскільки позивач [PERSON] не являється біологічним батьком дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тому він і не був записаний батьком у їх свідоцтвах про народження. Насправді ж позивач не проявляв відносно дітей ніякої турботи, все робилось тільки для людей, щоб ніхто нічого не подумав, забороняв спілкуватися з друзями і родичами. Хоча вони разом і проживали і вели спільне господарство, але позивач у сім'ї поводив себе жорстоко по відношенню до відповідачів, і це не може бути підставою для визнання його батьком дітей. Суд, заслухавши учасників справи, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] року, в графі «Батько» зазначено [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.12.1997 р. (а.с.5). [PERSON] народилась [INFO] року, в графі «Батько» зазначено [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.06.2006 р. (а.с.6). [PERSON] народився [INFO] року, в графі «Батько» зазначено [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.11.2013 р. (а.с. 7). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 29 серпня 2017 року [PERSON] народилась [INFO] року, відомості про батька - [PERSON], відомості про матір - [PERSON]. Підстава запису відомостей про батька - заява матері і її підпис. Державна реєстрація народження проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) (а.с.36-37). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 29 серпня 2017 року [PERSON] народилась [INFO] року, відомості про батька - [PERSON], відомості про матір - [PERSON]. Підстава запису відомостей про батька - заява матері і її підпис. Державна реєстрація народження проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) (а.с.38-39). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 29 серпня 2017 року [PERSON] народився [INFO] року, відомості про батька - [PERSON], відомості про матір - [PERSON]. Підстава запису відомостей про батька - заява матері і її підпис. Державна реєстрація народження проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) (а.с.40-41). Ухвалою суду від 29 вересня 2017 року було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи на вирішення якої було поставлено питання про те, чи є позивач [PERSON] батьком дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.57-58). Зазначена ухвала була направлена до експертної установи 03.10.2017 року. (а.с.61). Згідно електронного повідомлення від 13.10.2017 року відбір зразків крові для проведення експертизи призначено на 03 листопада 2017 року та зобов'язано [PERSON] та [PERSON] разом із дітьми [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з'явитись у призначений день і час (а.с.63). Судом було повідомлено сторін про дату призначення відбору зразків крові для проведення експертизи повідомленням від 17.10.2017 року (а.с.64). Згідно електронного повідомлення від 07.11.2017 року, направленого експертною установою, 03 листопада 2017 року [PERSON] та [PERSON] разом із [PERSON] з'явились для відбору крові, [PERSON] не з'явилась, [PERSON] доставлений не був, в зв'язку з чим відбір зразків крові у осіб по справі не відбувся. Повторний відбір зразків крові призначено на 01 грудня 2017 року та зобов'язано всіх зазначених осіб з'явитись до експертної установи одночасно (а.с.65). Судом було повідомлено сторони про дату призначення відбору зразків крові для проведення експертизи повідомленням від 07.11.2017 року (а.с.66). Згідно повідомлення в.о. начальника бюро Київського міського клінічного бюро СМЕ від 05.12.2017 року проведення експертизи методом ДНК-аналізу згідно узвали суду від 29 вересня 2017 року неможливо, тому що 01 грудня 2017 року [PERSON] з дітьми на відбір зразків крові не з'явилась. Ухвала суду повернута без виконання (а.с.69). Ухвалою суду від 24 січня 2018 року було повторно призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи на вирішення якої було поставлено питання про те, чи є позивач [PERSON] батьком дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.87-88). Зазначена ухвала була направлена до експертної установи 12.02.2018 року. (а.с.95). Згідно електронного повідомлення від 27.02.2018 року відбір зразків крові для проведення експертизи призначено на 30 березня 2018 року та зобов'язано [PERSON] та [PERSON] разом із дітьми [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з'явитись у призначений день і час (а.с.96). Судом було повідомлено сторони про дату призначення відбору зразків крові для проведення експертизи повідомленням від 27.02.2018 року (а.с. 94). Згідно повідомлення зав. відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро СМЕ від 03.04.2018 року проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації згідно ухвали суду від 24 січня 2018 року неможливо, тому що 30 березня 2018 року [PERSON] з дітьми на відбір зразків крові не з'явилась. Ухвала суду повернута без виконання (а.с. 97). Ухвалою суду від 27 квітня 2018 року було ще раз призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи на вирішення якої було поставлено питання про те, чи є позивач [PERSON] біологічним батьком дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.112-113). Зазначена ухвала була направлена до експертної установи 27.04.2018 року. (а.с.114). Згідно електронного повідомлення від 11.05.2018 року відбір зразків крові для проведення експертизи призначено на 15 червня 2018 року та зобов'язано [PERSON] та [PERSON] разом із дітьми [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з'явитись у призначений день і час (а.с.121). Судом було здійснено повідомлення сторін про дату призначення відбору зразків крові для проведення експертизи повідомленням від 14.05.2018 року (а.с. 122). Згідно повідомлення зав. відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро СМЕ від 19.06.2018 року проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації згідно ухвали суду від 27 квітня 2018 року неможливо, тому що 15 червня 2018 року [PERSON] з дітьми на відбір зразків крові не з'явилась. Ухвала суду повернута без виконання (а.с. 118). Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про визнання його батьком, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом, встановлені ст. 129 Конституції України, зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Згідно з вимогами ст. Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої ст. 135 цього Кодексу. Відповідно до пунктів 3,5,6 постанови Пленуму ВСУ від 1505.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. При зверненні до суду особи, на утриманні якої перебуває дитина і яка не є опікуном (піклувальником), або чоловіка, котрий не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, яка (матір) померла для захисту інтересів дитини до участі у справі необхідно залучити орган опіки та піклування. Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Преамбула та ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов'язків по вихованню дітей. В рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" (п. 54) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як було встановлено в ході судового розгляду [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю з 1996 року. під час спільного проживання народились діти - [PERSON] у 1997 році, [PERSON] у 2006 році та [PERSON] - у 2013 році. За бажанням та вказівкою матері дітей згідно ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, державна реєстрація народження проведена за вказівкою матері та свідоцтвах про народження запис про батька було вчинено зі слів матері. Під час розгляду справи судом на виконання вимог положень ст. 12 ЦПК України щодо сприяння учасникам справи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи ухвалами від 29 вересня 2017 року, 24 січня 2018 року, 27 квітня 2018 року призначались судові молекулярно-генетичні експертизи, проведення якої доручалось експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи. Відповідачу [PERSON] роз'яснювались наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені положенням як діючої ст. 109 ЦПК України, так і ст. 146 ЦПК України в редакції на час винесення ухвали від 29.09.2017 року, а саме те, що разі ухилення від участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд, залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Жодного разу відповідач [PERSON] з усіма дітьми для участі в експертизі не з'являлась. На підтвердження причин неявки до експертної установи відповідачем надавались довідки з лікарських установ - відносно [PERSON] про те, що він з 01.11.2017 року по 06.11.2017 року хворів (а.с.77), і вона не змогла з'явитись на експертизу, що була призначена на 03.11.2017 року; відносно [PERSON] про те, що вона хворіла з 30.11.2017 року по 04.12.2017 року (а.с. 75), та довідка на [PERSON] про те, що він хворів з 29.11.2017 року по 05.12.2017 року (а.с.77), і вона не змогла з'явитись на експертизу, що була призначена на 01.12.2017 року; відносно [PERSON] про те, що він хворів з 12.06.2018 року по 16.06.2018 року (а.с.130), і тому вона не змогла з'явитись на експертизу, що була призначена на 15.06.2018 року. Крім того, в судовому засіданні також встановлено той факт, що позивач [PERSON] завчасно повідомляв відповідачів про те, що він їм забезпечує комфортабельний транспорт до м. Києва для участі в експертизі (а.с.152-157). Аналіз наданих відповідачем медичних довідок про хвороби дає суду підстави для висновку, про те, що відповідач [PERSON] кожного разу завчасно до визначеного дня проведення експертизи вже знала про те, що вона не зможе поїхати по причині хвороби дітей, але жодного разу ні суд ні експертну установу завчасно про це не повідомляла. Повідомлень про можливість або не можливість прибути до експертної установи в інші дні та часи відповідачем ні суду, ні експертній установі не надано. Чинний ЦПК України не містить положень про примусовий привід відповідача на проведення судово-генетичної експертизи у справі про визнання батьківства, судом вичерпані всі можливі процесуальні права і можливості щодо призначення експертиз, відповідач три рази не з'явилась разом із дітьми для участі у відборі експертного матеріалу, а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] як відповідачі по справі, ухилились від подання експертам необхідних матеріалів для проведення експертизи, що тягне за собою у відповідності до положень ст. 109 ЦПК України визнання факту, для з'ясування якого вона була призначена, а саме того, що позивач [PERSON] являється батьком дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як роз'яснено в пунктах 5,9 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Більш розширено тлумачаться види доказів, на підставі яких судом встановлюється батьківство у п. 13 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.1998 року № 16, у якій зазначається, що підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з'ясування питань, пов'язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Поскільки судом вичерпані всі можливості щодо призначення експертизи, тому крім визнання факту того, що [PERSON] являється батьком дітей згідно положень ст. 109 ЦПК України, суд також оцінює надані в судовому засіданні покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні показали, що [PERSON] та [PERSON] більше 20 років спільно проживали, вели спільне господарство, придбали разом будинок, робили добудови до будинку, обробляли город, тримали худобу, разом відмічали сімейні свята, всі допитані свідки вважали, що [PERSON] являється батьком, так як він весь цей час проявляв турботу про дітей, він був присутній під час пологів, коли народилась середня дочка [PERSON], дбав про лікування сина [PERSON], свідки навіть не знали того, що вони не являються подружжям. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] являється батьком дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі інших фактичних даних, які підтверджують фат спільного проживання, ведення господарства, виховання і утримання дітей. Зазначений висновок суд узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у Постанові від 16.05.2018 року у справі № 591/6441/14-ц, де зазначено, що хоча судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження дитини від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини у квартирі батьків позивача, визнання позивачем дитини своєю. Але, разом з тим, розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про визнання позивача батьком дітей, суд бере до уваги і ту обставину, що [PERSON] народилась у 1997 році, тобто під час дії КпШС України, діти [PERSON] та [PERSON] народились у 2006 році та у 2013 році відповідно, тобто під час дії СК України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 3) оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства позивачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Тому, вирішуючи питання щодо встановлення батьківства щодо [PERSON], суд керується положенням діючого на момент її народження КпШС України, а при вирішенні питання батьківства відносно [PERSON] та [PERSON] - положеннями чинного СК України. Відповідно до ст. 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Тобто положенням зазначеної статті КпШС України, що діяв на момент народження [PERSON], передбачено такий термін, як встановлення батьківства, а позивач [PERSON] просить суд визнати його батьком, тому позов у цій частині підлягає до часткового задоволення, і саме встановлення батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] Що стосується двох інших дітей - [PERSON] та [PERSON], то при вирішенні питання батьківства позивача відносно них суд керується положенням діючого на момент їх народження СК України, ст. 128 якого передбачає, що особа, яка вважає себе батьком дитини, може звернутись до суду з позовом про визнання батьківства. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Пунктом 4 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Таким чином, суд, на підставі зібраних та перевірених у відповідності до ЦПК України доказів, враховуючи ту обставину що позивач є особою, яка має право звернутись до суду із зазначеним позовом, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин та фактів, що підтверджують батьківство позивача, а саме те, що сторони довгий час спільно проживали, вели спільне господарство, позивач проявляв батьківську турботу про дітей, утримував їх, приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання позивача [PERSON] батьком [PERSON] та [PERSON] Розглядаючи вимогу позивача [PERSON] щодо внесення змін в актові записи про народження дітей - а саме про батька на [PERSON], суд виходить з наступного. Згідно з роз'ясненнями п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягення аліментів» резолютивна частина повинна містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з абз. 9 п. 20 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до Положення про внесення змін, доповнень, поновлення та анулювання актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін в актовий запис цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5від 12.01.2011 року підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану зокрема є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно з п. 2.16.4. зазначених Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Отже, позовні вимоги [PERSON] в частині внесення змін до актових записів про народження дітей підлягають задоволенню. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. інші судові витрати пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Поскільки в ході судового розгляду суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно понесеній позивачем та документально підтверджена квитанцією про сплату судового збору від 08.08.2017 року та розрахунковою квитанцією з адвокатом від 16.08.2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial