Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за кредитом спадкодавця. В позовній заяві посилався на те, що між КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 05 липня 2010 року було укладено договір б/н. Відповідно до договору позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 17000 грн., а [PERSON] взяв зобов`язання щодо повернення кредиту. [INFO] [PERSON] помер. На час його смерті розмір заборгованості за вказаним договором склав 14546,58 грн. Відповідачі є спадкоємцями [PERSON] . Тому позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом спадкодавця в сумі 14546,58 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 16 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] надали відзив на позов (а.с.69-71). У відзиві зазначили, що повністю не визнають позовні вимоги, заперечують проти задоволення цього позову. Зазначили, що вони не були обізнані про існування будь-яких правовідносин між АТ КБ «ПриватБанк» та померлим [PERSON] . Позивачем не надано беззаперечних доказів того, що спадкоємці були обізнані про борги спадкодавця та навмисно не виконали обов`язку про повідомлення банку про смерть боржника. Крім того, будь-яких претензій кредитора спадкодавця відповідачі не отримували. Позивач стверджує, що кредитний договір складається з підписаної [PERSON] анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 та «Тарифів Банку», що викладені на сайті Банку. Вважають, що зазначені документи не підтверджують факт укладення договору від 05 липня 2010 року на умовах, що викладені в позовній заяві. Зазначають, що в матеріалах справи також відсутні належні докази отримання померлим [PERSON] кредитної картки « GOLD » на підставі зазначеної анкети-заяви. Більше того, у самій позовній заяві не вказано яку саме картку отримав померлий, строк її дії, умови кредитування, номер картки, номер рахунку, з якого отримані чи іншим чи використані гроші та на який вони мали б бути повернуті. Копія анкети позичальника може підтверджувати існування боргу, а не підписані умови не є складовою частиною договору. Всупереч вимог норм матеріального та процесуального права, банк не надав суду належних та допустимих доказів укладення із померлим [PERSON] кредитного договору № б/н від 05 липня 2010 року та надання йому грошових коштів за цим договором. Тому просили в задоволенні позову відмовити. Позивач надав відповідь на відзив, у якій не погодився з доводами відповідачів, викладеними у відзиві на позов (а.с. 115-120). Зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.07.2010 року [PERSON] (позичальник) отримав кредит у розмірі 17000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Правовідносини, що склалися між [PERSON] та позивачем, допускають правонаступництво. У зв`язку з цим до відповідачів як до спадкоємців позичальника перейшли його зобов`язання щодо повернення кредиту. Позивачем 20 липня 2014 року була направлена претензія кредитора до Першої полтавської державної нотаріальної контори. 19 вересня 2014 року до спадкоємців - [PERSON] , [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але відповідачами вимоги позивача виконані не були. Доданими до матеріалів справи доказами підтверджується факт укладення [PERSON] з банком кредитного договору. Позичальником було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Позичальник ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua:https://client-bank.privathank.ua, тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Позичальнику було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з ними засвідчується власним підписом в Заяві про приєднання. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладено договір у письмовій формі. Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідачами розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Позичальник користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Тому позивач просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. За клопотанням позивача ухвалою суду від 24 вересня 2019 року у Другої полтавської державної нотаріальної контори витребувано докази, а саме копію спадкової справи №310/2013 від 17 липня 2013 року, відкритої до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с.78). На виконання вказаної ухвали суду Другою полтавською державною нотаріальною конторою суду надано копію спадкової справи (а.с.87-109). Інші заяви по суті справи та клопотання сторонами на день розгляду справи суду не подавалися. Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому позивач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності його представника (а.с.54). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їхній представник адвокат Шиян В.О., які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Представник відповідачів звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. У заяві також зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі (а.с.110). Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 липня 2010 року КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.12). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 05 липня 2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній банком та [PERSON] , відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути також заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05 липня 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених банком розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05 липня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначає про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14). Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, з яких би вбачалось, що кредитним договором, укладеним банком та [PERSON] , передбачено сплату процентів, комісії та пені (які враховані банком у розрахунку заборгованості позичальника). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [INFO] [PERSON] помер (а.с.38). На час його смерті заборгованість [PERSON] за кредитом обрахована банком у розмірі 12204,78 грн. (а.с.6-11). З наведеного розрахунку також вбачається, що кошти в розмірі 2181,11 грн., сплачені [PERSON] за життя за даним договором, банком безпідставно зараховано як сплату відсотків за користування кредитом. Також з розрахунку вбачається, що кошти в розмірі 847,07 грн. банком безпідставно зараховано як сплату позичальником комісії та пені. Оскільки судом встановлено, що умовами кредитного договору, укладеного КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , не передбачено сплати відсотків, комісії та неустойки, суд приходить до висновку, що вказані кошти необхідно врахувати як такі, що сплачені позичальником на погашення заборгованості за кредитом. Також, як вбачається з наведеного розрахунку, після смерті позичальника спадкоємцями сплачено 2791,15 грн. Проте, як вбачається з наданої позивачем виписки про рух коштів по рахунку [PERSON] за період з 01 липня 2010 року по 02 жовтня 2019 року, після смерті позичальника, тобто після 18 травня 2013 року спадкоємцями сплачено на погашення заборгованості коштів в загальній сумі 5862,46 грн. (а.с.121-123). Оскільки належним доказом сплати по кредиту є саме виписка про рух коштів по рахунку, суд враховує, що після смерті [PERSON] спадкоємцями на погашення заборгованості було сплачено 5862,46 грн. Таким чином розмір заборгованості [PERSON] перед КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 05 липня 2010 року б/н становить 3314,14 грн. (12204,78 грн. - 2181,11 грн. - 847,07 грн. - 5862,46 грн.). Кредитні правовідносини, які виникли між КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , допускають правонаступництво. У зв`язку з цим позивач в порядку ст.1281 ЦК України звернувся до нотаріальної контори з претензією кредитора до спадкоємців [PERSON] від 15 липня 2014 року за вих.№SAMDN34000034731989, у якій повідомив про заборгованість спадкодавця у розмірі 14391,00 грн. (а.с.107). Будь-які докази, які б підтверджували обізнаність позивача до [INFO] про те, що [PERSON] помер, в матеріалах справи відсутні. Також як вбачається з матеріалів спадкової справи, спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина - [PERSON] (а.с.90) та його мати - [PERSON] (а.с.88). 17 грудня 2013 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Бабушкіній Наталії Олексіївні та [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] (а.с.103, 105). Згідно ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Оскільки [PERSON] та [PERSON] одержали спадщину в рівних частках, кожна з них повинна задовольнити вимоги кредитора, сплативши 1/2 частину боргу спадкодавця, а саме у розмірі 1657,07 грн. (3314,14 грн. /2). Взагалі заперечуючи свою обізнаність з наявністю боргу [PERSON] , відповідачі не надали суду доказів того, хто з них та в якому розмірі частково здійснював погашення заборгованості спадкодавця після його смерті. За відсутності таких доказів суд здійснює розподіл залишку заборгованості між спадкоємцями в рівних частках. Вирішуючи справу на підставі доказів, долучених до справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково, стягнути з кожного з відповідачів на користь позивача по 1657,07 грн. на погашення боргу спадкодавця. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Оскільки позов судом задоволено на 23%, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні позовом до суду, підлягає відшкодуванню відповідачами у розмірі 441,83 грн. Відповідно, кожен з них має сплатити 220,92 грн. Таким чином з кожного з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 1877,99 грн. (1657,07 грн. + 220,92 грн.).

Outcome: partial