overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту реєстрації шлюбу. У заяві він вказав, що 10 червня 1946 року було зареєстровано шлюб між ним та [PERSON], після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на "[PERSON]". Проживали з дружиною з дня укладення шлюбу до дня її смерті, [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина, однак спадкувати майно [PERSON] не може, оскільки в нього відсутнє свідоцтво про одруження. В РАЦС відділ Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області актового запису про їхній шлюб не виявлено. Тому заявник змушений звертатись для вирішення цього питання в судовому порядку. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримує частково, просив її задовольнити в частині, що стосується факту родинних відносин його з померлою дружиною. Представник заінтересованої особи - Чорнокінецько-Волянської сільської ради Чортківського району в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] являються родичами заявника і підтвердили суду той факт, що між заявником та [PERSON] у 1946 році був укладений шлюб. Суд, вислухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно відмітки у паспорті громадянина України [PERSON] серії [NUMBER], виданого Чортківським РВ УМВС України в Тернопільській області та військового квитка [NUMBER], вбачається, що 10 червня 1946 року в с.Воля Чорнокінецька Чортківського району він зареєстрував шлюб із [PERSON], [INFO]. У відповідності до довідки Чорнокінецько-Волянської сільської ради №60 від 06 березня 2015 року вбачається, що згідно погосподарської книги №4 [PERSON] дійсно проживав з [PERSON] і вели спільне господарство. У свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], його батьками вказані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] Співставлення всіх наявних документів та показів свідків вказує на те, що справді 10 червня 1946 року між гр. [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Суд вважає, що відсутність документів, які б підтверджували факт реєстрації шлюбу між вказаними особами позбавляє його права прийняти спадщину після смерті дружини, чим порушуються спадкові права заявника, які підлягають поновленню шляхом задоволення заяви.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирами [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що відповідач втратила право користування спірним житлом на підставі ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, оскільки не проживає в спірних квартирах понад шість місяців без поважних причин. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Позивач, згідно наданої заяви, просив розглядати справу без його участі, позов підтримав, на заочний розгляд справи згоден. Причини неявки відповідача суду не відомі. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом ММНО Ласурією С.А. та зареєстрованому в реєстрі за № 200 11 грудня 2007 року, [PERSON] купив квартиру спільного заселення за номером [ADDRESS]. Згідно акту, що був складений ТОВ "Центральний 1" 09 квітня 2015 року в присутності понятих, [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], не проживає за місцем реєстрації з 01 березня 2014 року. В силу ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відомості про поважність причин відсутності відповідача за місцем її реєстрації не надані, суд вважає, що вона втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Разом з цим, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач зареєстрована в квартирі [ADDRESS]. Отже, вимоги про визнання її такою, що втратила право користування цією квартирою задоволенню не підлягають, так як відповідач оспорюваного позивачем права не має, тобто у даному випадку відсутній спір про право. У разі, якщо відповідач фактично користується квартирою № 18 за вказаною адресою, позивач має право звернутись до суду у загальному порядку з позовом про виселення. За таких обставин позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що відповідач, який є батьком їхніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживає окремо і матеріальної допомоги їй на утримання дітей не надає та ухиляється від своїх прямих батьківських обов'язків. Позивач просить винести рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 750 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач з'явилася, позовні підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явився, визнав частково позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів в мінімальному розмірі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що в сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 13.03.2000 року та серії [NUMBER] від 01.03.2010 року. Діти проживають разом з матір'ю, знаходяться на її забезпеченні. Обов'язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей, передбачений ст.180 СК України, однак даний обов'язок відповідач не виконує та матеріальної допомоги позивачу з приводу утримання неповнолітньої дитини як її батько не надає.. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно ч.1 ст.. 184 СК України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач ніде не працює, у нього нерегулярний мінливий дохід, суд приходить до висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно і до повноліття [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд рахує за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву від 09 грудня 2009 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 11 березня 2019 року має заборгованість за кредитом в сумі 13866,81 грн. Тому просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив слухати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 09 грудня 2009 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями заяви, довідки про умови кредитування, витягу з умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією статуту АТ КБ "Приватбанк" (а.с.13-29, 35-36). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.10-12) станом на 11 березня 2019 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 13866,81 грн., з яких 4965,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2657,75 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4306,81 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 800,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 1136,51 грн. - штраф. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачем він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, а розмір пені значно перевищує розмір заборгованості, суд, частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 12730,30 гривень, з яких 4965,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2657,75 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4306,81 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 800,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1921,00 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка з метою отримання банківських послуг підписала заяву від 11 лютого 2016 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок порушення зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 17 березня 2019 року має заборгованість за кредитом в сумі 11119,61 грн. Тому просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив слухати справу без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 11 лютого 2016 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями анкети-заяви, витягу з тарифів, витягу з умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією статуту АТ КБ "Приватбанк" (а.с.9-25, 31-32). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.8-9) станом на 17 березня 2019 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 11119,61 грн., з яких 1589,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6474,00 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 2050,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 1005,70 грн. - штраф. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачкою він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, а розмір пені значно перевищує розмір заборгованості, суд, частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 3179,82 грн., з яких 1589,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1589,91 грн. - пеня. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1921,00 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка з метою отримання банківських послуг підписала заяву від 13 грудня 2013 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок порушення зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 19 березня 2019 року має заборгованість за кредитом в сумі 14961,52 грн. Тому просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив слухати справу без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 13 грудня 2013 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями анкети-заяви, витягу з тарифів, витягу з умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією статуту АТ КБ "Приватбанк" (а.с.10-26, 32-33). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.8-9) станом на 19 березня 2019 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 14961,52 грн., з яких 2887,68 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9235,20 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 1650,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 1188,64 грн. - штраф. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачкою він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, а розмір пені значно перевищує розмір заборгованості, суд, частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 13772,88 гривень, з яких 2887,68 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9235,20 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 1650,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1921,00 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка з метою отримання банківських послуг підписала заяву від 27 травня 2008 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок порушення зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 19 березня 2019 року має заборгованість за кредитом в сумі 12163,97 грн. Тому просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив слухати справу без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 27 травня 2008 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями заяви, довідки про умови кредитування, витягу з умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією статуту АТ КБ "Приватбанк" (а.с.12-27, 33-34). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.9-11) станом на 19 березня 2019 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 12163,97 грн., з яких 2801,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2376,90 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5117,83 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 1050,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 817,33 грн. - штраф. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачкою він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, суд, частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 11346,64 гривень, з яких 2801,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2376,90 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5117,83 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 1050,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1921,00 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

В квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує, що з 08 липня 2004 року по 03 лютого 2014 року працював у ПАТ „ Південьзахідшляхбуд ", однак з жовтня 2013 р. по день звільнення відповідач допустив борг із заробітної плати в сумі 7777 грн. 21 коп. Просить стягнути заборгованість по заробітній платі з урахуванням моральної шкоди в розмірі 5000 грн., завдану відповідачем невиплатою заробітної плати. Сторони в судове засідання не з'явились, про день, місце, час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити його позов в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 08 липня 2004 року по 03 лютого 2014 року працював у ПАТ „ Південьзахідшляхбуд". Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі з жовтня 2013 р. по 03 лютого 2014 року включно становить 7777 грн. 21 коп. і вказана сума позивачу не виплачена на час розгляду справи в суді. Відповідно до вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача борг із заробітної плати. Також суд вважає, що порушення відповідачем строків виплати заробітної плати завдало позивачеві моральних страждань, оскільки змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує тривалість порушення прав позивача на отримання належних йому платежів, тяжкість вимушених змін в життєвих стосунках позивача, виходить з вимог розумності і справедливості.

Outcome: partial