Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем (11 грудня 2009 року шлюб між позивачем і відповідачем розірвано), [INFO] у них народилася спільна донька - [PERSON]. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, дитиною не цікавиться та не спілкується з серпня 2009 року. Позивач зазначила, що відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, аліменти сплачує несвоєчасно та не в повному обсязі, не бере участі у додаткових витратах, дитина проживає з позивачем та знаходиться на повному утриманні матері. Вищезазначене свідчить про ту обставину, що відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, а відтак позивач змушена звернутись до суду для захисту прав та інтересів своєї малолітньої дитини з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 26.04.2018 року позовну заяву було залишено без руху Позивачем на виконання вищевказаної ухвали суду, у встановлений суддею строк, було усунуто зазначені недоліки. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 14.05.2018 було відкрито провадження та призначено у справі підготовче засідання. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 28.08.2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Разом з тим пояснила, що пред'явлений позов відповідає інтересам дитини, яка не цікавиться своїм біологічним батьком, почуттів любові і поваги до нього не виявляє, бо жодного разу його не бачила. З 2009 року і по теперішній час батько дитини не виявив бажання приймати участь у вихованні доньки, кошти на утримання дитини у вигляді аліментів сплачує несвоєчасно, тривалий час існувала заборгованість по їх сплаті. Крім того, розмір аліментів, що сплачує відповідач не відповідає її реальним витратам на утримання їх спільної доньки, а відтак позивач вважає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків і вона змушена звертатись до суду з вказаним позовом та просила суд його задовольнити у повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні заперечував, щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, пояснив що позивач перешкоджала йому приймати участь у вихованні доньки, перешкоджала зустрічам з дитиною, у зв'язку з чим він звертався до Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації і розпорядженням №148 від 04.04.2010 року було встановлено порядок його спілкування з дитиною, відповідно до прийнятого графіку. В подальшому він намагався погодити свої візити до доньки, однак на телефонні дзвінки позивач не відповідала, переїхала проживати до своїх батьків і спілкуватись з ним не бажає. Стосовно вимоги, щодо стягнення аліментів відповідач зазначав, що заборгованість, яка виникла в процесі сплати аліментів утворилася внаслідок того, що в нього відсутній постійний дохід, крім того його матір [PERSON] перебуває на обліку у Полтавському обласному клінічному онкологічному диспансері Полтавської обласної ради і потребує постійного лікування і матеріальної допомоги, але з відповідальності до виконання батьківських обов'язків він винайшов необхідні кошти для сплати на утримання доньки, а тому на даний час заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Разом з тим, відповідач на адресу суду подавав відзив на позов, на який посилався у своїх поясненнях, та просив суд відмовити у задоволенні вимог позивача. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністраціїу судове засідання не з'явився, Т.в.о. начальником служби О. Терещенко через канцелярію Деснянського районного суду м. Києва подано листа з проханням проводити розгляд справи у відсутності представника Служби, окрім того зазначила, що позов підтримують та просять задовольнити в повному обсязі. Вислухавши вступне слово учасників справи, заслухавши показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 11.12.2009 року було розірвано, про що Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, зроблено відповідний запис № 399 в Книзі реєстрації розірвань шлюбів (а.с. 10 т.1) Сторони по справі мають спільну малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві (а.с. 9 т.1). Як вбачається з копії довідки № 1153187 від 20.04.2018 року про реєстрацію місця проживання особи, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА надав інформацію, що [PERSON], [INFO] зареєстрована разом з матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 08.09.2009 р. по теперішній час. (а.с. 21, 22 т.1) Згідно наданої інформації Заступником начальника виконкому Полтавської міської ради Управлінням реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб С.Ю. Титаренко надано інформацію, що за наявними обліками Реєстру територіальної громади, місце проживання гр. [PERSON], [INFO], зареєстроване за адресою [ADDRESS]. (а.с. 44 т.1) Відповідно до вимог ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з вимогами ст. 150 СК України, встановлено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до наданої інформації директором дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 9, який малолітня [PERSON] відвідувала з березня 2011 року по травень 2015 року, вказано, що за період відвідування закладу до садочку приводили та забирали дитину мати [PERSON], бабуся [PERSON], дідусь [PERSON] батько дитини жодного разу не відвідував дошкільний навчальний заклад, не був присутній на батьківських зборах, не відвідував заходи за участю своєї дитини, які проводилися в закладі і взагалі не виявляв інтересу до життя доньки (а.с.143 т.1) Згідно копії характеристики (вх. № 21-26/69 від 12.03.2018 р.) виданої Директором спеціалізованої школи I ступеню № 322 Деснянського району м. Києва відносно [PERSON], учениці 3-А класу, надано наступну інформацію: [PERSON] навчається в школі з першого класу. У період навчання [PERSON] у школі успіхами дитини цікавилася тільки мати дівчинки. Батько жодного разу не виявляв свого інтересу до життя та успіхів доньки в даному навчальному закладі, класний керівник ніколи не бачила його. Зі слів [PERSON], батька вона ніколи не бачила у своєму свідомому житті, участі в її вихованні він не бере. Мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню доньки, систематично відвідує батьківські збори класу, постійно цікавиться життям та успіхами доньки, дівчинка завжди має охайний вигляд (а.с.13 т.1). При подачі до суду вищевказаної позовної заяви позивачем було долучено до матеріалів справи копію висновку від 15.03.2018 року № 102/03/31-2179 щодо перебування дитини на вихованні та утриманні тільки одного з батьків відповідно до якого дитина проживає в належних житлово-побутових умовах, перебуває на повному утриманні та вихованні матері. На підставі матеріалів справи та рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 15.01.2018 року № 5), Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, дійшла висновку, що [PERSON] нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виховання та навчання доньки, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров'ям, не утримує матеріально. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення малолітньої [PERSON], [INFO], здійснює тільки мати [PERSON] (а.с.14- 15 т.1) Відповідно до розпорядження від 04.03.2010 № 148 Головою Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації було розглянуто заяву [PERSON] про участь у вихованні малолітньої дитини [PERSON]. Згідно розпорядження було встановлено порядок спілкування батька, [PERSON], з малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], щосуботи кожного місяця з 11:00 години до 12:30 години. Контроль за виконанням розпорядження покладено на заступника голови Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації В.М. Онуфрійчука (а.с. 61 т.1) Проте, зі слів позивача, батько дитини не виконував даний графік та останній раз бачив дитину, коли їй ще не було двох років, незважаючи на те, що вона тільки одного разу не дозволила батьку забрати дитину на прогулянку, оскільки та хворіла, а до помешкання де вони з дитиною проживали, відповідач після розлучення ніколи не заходив, а бачився з дитиною тільки на вулиці. Відповідач даний факт заперечував, зазначив суду, що з дитиною не бачився, оскільки позивач йому перешкоджала у даних побаченнях, а він проживає в іншому місті, і у зв'язку з фінансовими труднощами не міг їздити до м.Києва, щоб черговий раз йому не відчинили двері, оскільки позивач спілкуватись телефоном не бажала і на його дзвінки не відповідала. На запитання суду, відповідач повідомив, що з позовом з приводу усунення йому перешкод у спілкуванні з дитиною до суду не звертався, що суд розцінює, як свідомий вибір відповідача та самоусунення від можливості судового захисту свого права на виховання доньки та спілкування з нею. Як вбачається з відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, у період з 10.08.2013 року по 02.08.2018 року, відповідач систематично здійснював виїзди за межі України, тривалість яких становила від одного до п'яти місяців (а.с.129 т.1) Згідно копії довідки, виданої Директором Київської дитячої школи мистецтв № 3 від 27.06.2018 № 139 зазначено, що [PERSON], 2008 р.н., з вересня 2012 року по травень 2017 року відвідувала заняття з фаху «Хореографія» у Мистецькому навчальному закладі «Дебют» при Київській дитячій школі мистецтв № 3 з вересня 2017 року і на даний час навчається на хореографічному відділенні в Київській дитячій школі мистецтв № 3 в класі викладача [PERSON]. За період відвідування закладу дитину на заняття приводили та забирала мати дитини [PERSON] та бабуся [PERSON] та здійснювала плату за навчання. Батько дитини жодного разу не відвідував школу та не був присутній на святкових концертах за участю своєї дитини, які проводилися в школі (а.с.145 т.1). Відповідно до довідки від 04.07.2018 № 34-2725 наданої завідувачем навчально-методичного центру психологічної служби РНМЦ Управління освіти Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, повідомлено, що за результатами роботи з [PERSON] навчально - методичним центром надано інформацію, що дівчинка легко йде на контакт, адекватно сприймає запропоновані завдання і з цікавістю їх виконує. Пізнавальні процеси дитини відповідають віковим нормам. Самооцінка адекватна. Добре розвинута уява. Дівчинка має мрії, любить все нове та цікаве. на час зустрічі перебуває в спокійному стані з незначними проявами тривоги. Чутлива, любить красиве. Під час зустрічі проявляються прагнення до незалежності та відмови від чітких рамок. Розмовляти про тата [PERSON] відмовляється категорично. Станом на 04.07.2018 емоційних зв'язків з батьком та потреби в їх налагодженні з боку дитини не зафіксовано (а.с.148 т.1) Згідно копії довідки КДУ УПМСД № 4 від 05.06.2018 зазначено, що малолітня [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: часто хворіючи гострими простудними захворюваннями. Лікується амбулаторно. Спостерігається вдома та відвідує поліклініку з матір'ю (а.с.146 т.1) Відповідно до ст. 19 СК України Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок, щодо результатів розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб,які бажають проживати з дитиною,брати участь у її виховані, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з Висновком Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 102/02/3-6239 від 10.07.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав, підписаного Першим заступником голови В. Крохмалюком, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважала за доцільне позбавити батьківських прав батька, [PERSON], стосовно малолітньої дочки, [PERSON], [INFO], на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 05.07.2018 року № 12) (а.с. 133-137 т.1). Відповідно до п.п.1, 2 ст. 69 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомі обставини, що стосуються справи. Свідок зобов'язаний з'явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. З метою повного та всебічного з'ясування обставин справи у судовому засіданні за клопотанням позивача було допитано ряд свідків. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] показала, що відповідач декілька разів навідувався до дитини після розлучення з позивачем, зазначала, що їй не відомо чи перешкоджала позивач відповідачу зустрічам з дитиною, зі слів позивача свідок знала, що є дозвіл на побачення з дитиною, однак відповідач не виявляв бажання приймати участь у житті дитини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що з позивачем познайомилась у 2014 року, зі [PERSON] підтримує дружні відносини. За період спілкування з позивачем, не помічала щоб відповідач приймав участь у житті позивача та їхньої спільної дитини. Чи чинила перешкоди позивач у спілкуванні батька та дитини їй не відомо. Допитаний у судовому засіданні рідний дядько неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] показав, що позивач та відповідач перебували у шлюбі. З моменту розірвання шлюбу відповідач не навідувався до своєї дитини, разом з тим зустрічей з дитиною не просив, матеріально не допомагав. Дитина батька не пам'ятає, оскільки остання зустріч з дитиною відбулася десять років тому, почуттів любові та поваги до нього не відчуває, тому що його не знає. Разом з тим зазначив, що позивач не перешкоджала зустрічам відповідача з дитиною. Як було встановлено судом, відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів, яку погасив у березні 2018 року. У зв'язку з ухиленням боржника, [PERSON], від виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням суду про сплату аліментів на утримання дитини, Київським відділом державної виконавчої служби м. Полтави ТУЮ у Полтавській області було винесено чотири постанови: -про арешт коштів боржника [PERSON] (ВП №19089522 від 24.01.2018 (а.с.140 т.1) -про арешт майна боржника (ВП №19089522 від 02.11.2017 (а.с. 141 т.1) -про встановлення тимчасового обмеження [PERSON] у праві керування транспортними засобами для погашення заборгованості (ВП №19089522 від 23.02.2018 (а.с. 142 т.1) Відповідно до положень п.п.2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абзацу першого ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. Пунктом другим частини першої ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789- XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз'яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів,на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, а ін.), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної Постанови роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пункт 17 зазначеної Постанови роз'яснює, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). За таких обставин, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши висновок органу опіки та піклування, та всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO], так як позивачем в ході розгляду справи судом було доведено ту обставину, що відповідач свідомо нехтував своїми батьківськими обов'язками. Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки, суд виходить виключно з інтересів дитини, при цьому судом враховано повідомлення завідувача навчально-методичного центру психологічної служби РНМЦ Управління освіти Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, за результатами роботи зі [PERSON], що станом на 04.07.2018 емоційних зв'язків з батьком та потреби в їх налагодженні з боку дитини не зафіксовано, а також той факт, що відповідачем не було доведено поважність причин невиконання протягом тривалого часу своїх батьківських обов'язків щодо малолітньої дитини. Що стосується вимог позивача про зміну розміру аліментів, що стягнуті на утримання неповнолітньої дитини з відповідача на користь позивача, суд, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Положеннями ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно копії рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29.03.2010 року з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON],[INFO], в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.02.2010 року до досягнення дитиною повноліття.(а.с. 11, 12 т.1) В.о. начальником Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного ТУЮ у Полтавській області надано відповідь від 12.04.2018 № 6581 по суті розгляду заяви [PERSON] від 19.03.2018 повідомлено, що згідно даних АСВП на виконанні перебуває виконавче провадження № 19089522 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1857, виданого 15.04.2010 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини, 10.06.2008 у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 05.02.2010. Постановою державного виконавця від 07.05.2010 виконавче провадження відкрито. В матеріалах виконавчого провадження наявна довідка № 12/21146 від 09.11.2010, згідно якої заборгованість по аліментах станом на 01.11.2010 у сумарному виразі по 2-х виконавчих листах складає 776, 21 грн. А також згідно довідок розрахунків від 16.02.2018 та 20.03.2018 заборгованість по аліментах за період з 2013 по 01.02.2018 склала 20134,25 грн. та 3284,75 грн. Боржником вищевказану заборгованість погашено через депозитний рахунок відділу ДВС, яку перераховано на реквізити, що містять матеріали виконавчого провадження. Станом на 01.03.2018 заборгованість по аліментам згідно виконавчого документу відсутня (а.с.23 т.1). Згідно наданої копії договору від 10.08.2017 року про надання спортивно - оздоровчих послуг малолітня [PERSON] 2008 р.н., відвідує спортивно-оздоровчі послуги мережі фітнес клубу «Sport Life» (а.с.17,18 т.1). Відповідно до копії довідки виданої Директором Мистецького закладу «Дебют» № 2 від 05.04.2018 року зазначено, що [PERSON], [INFO], відвідувала заняття з фаху «Хореографія» у мистецькому навчальному закладі «Дебют» при Київській дитячій школі мистецтв № 3 з 01.09.2012 по 31.05.2017 року. Розмір щомісячної плати за навчання в 2012-2016 н.р. становив 270 грн., 2016-2017 н.р. - 300 грн. Плата за навчання була здійснена в повному обсязі (а.с. 19 т.1). Згідно копії довідки виданої Директором Київської дитячої школи мистецтв № 3 від 05.04.2018 № 79 зазначено, що [PERSON], [INFO] дійсно навчається в Київській дитячій школі мистецтв № 3 на хореографічному відділенні з 01.09.2017 року і на даний час в класі викладача [PERSON] Розмір щомісячної плати за навчання на 2017-2018 н.р. становить 230 грн. Плата за навчання приходить вчасно (а.с.20 т.1). В ході розгляду справи відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначив, що на даний час не має постійного місця роботи, а відтак і доходу. Його матір - [PERSON] перебуває на обліку у Полтавському обласному онкологічному диспансері Полтавської обласної ради і потребує постійного лікування. Враховуючи розмір її пенсії, та вартість лікування онкохворих, відповідач крім необхідних витрат на своє життя, сплату аліментів на утримання дитини, оплату комунальних послух, приймає участь у лікування матері, про що відповідачем було надано копії медичної документації (а.с. 65-68 т.1). За клопотанням позивача [PERSON] судом було витребувано від Адміністрації прикордонної служби України інформацію, щодо періоду часу, який протягом останніх п'яти років провів за межами України [PERSON], [INFO]. Як зазначала при цьому позивач, дана довідка свідчить про те, що відповідач тривалий час перебував і перебуває за межами України на заробітках, а відповідно надає неправдиву інформацію, щодо свого матеріального стану та приховує свої заробітки. Однак згідно наданої інформації Начальника Головного центру обробки спеціальної інформації, щодо перетинів відповідачем державного кордону, не вбачається підтвердження тієї обставини, що відповідач перебував за кордоном з метою отримання доходів, а відтак вказане твердження позивача не знайшло свого обґрунтування і підтвердження відповідними доказами в ході розгляду справи судом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Положення ст. 192 СК України лише вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказів того, що матеріальний і сімейний стан платника аліментів змінився в сторону поліпшення, позивачем не надано, посилання позивача на те, що отримання присуджених судом коштів недостатньо для повноцінного та всебічного розвитку дитини без надання жодних доказів на підтвердження зміни майнового стану платника або одержувача аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів, разом з тим, відповідачем було надано ряд доказів, що на його утриманні перебуває онкохвора мати, а відтак на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зміну розміру аліментів з ј частки на тверду грошову суму у розмірі 4650 грн. не підлягають задоволенню. Згідно ч. 6 ст.164 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відмітки до актового запису №1738 від 26.06.2008 року про народження дитини. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 704, 80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial