Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 30802 грн. 83 коп. звернулось АТ КБ «ПриватБанк». АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що 06.11.2006 між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 9600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приват Банк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено в п.1.1. Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17.07.2009 року було проведено державну реєстрацію вказаних змін. Відповідно до листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 07.07.2018 року № Е.65.0.0/3-365676 21.05.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Щодо змін кредитного ліміту Банк керується п.3.2., п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, з розрахунку 360 днів в рік, відповідно до п.5.5 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої заміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зазначає, що відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідачка зобов'язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Окрім того вказує, що відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному кредиту з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Зазначаючи про те, що відповідачка порушила умови договору по поверненню коштів та ст. 509,526, 1054 ЦК України, просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором станом на 30.09.2017 року на суму 30802 грн. 83 коп., яка складається: 4645 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом; 18315 грн. 55 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5898 грн. 79 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1442 грн. 99 коп. - штраф (процентна складова) та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 20.12.2017 року було відкрито провадження у справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просив розглянути справу без його присутності. Відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позов в якому зазначила, що позов визнає частково та просила суд застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені). Вказала, що позивач звернувся до суду із позовом 19.10.2017 року, тобто після спливу строку позовної давності щодо стягнення штрафу та пені. Оскільки останньою її дією по даному кредитному рахунку була дата 03.04.2015 року, а тому строк позовної давності про стягнення штрафу закінчився 03.04.2016 року. Тому просить у задоволенні позову в частині стягнення пені та штрафу у розмірі 5898,79 грн., заборгованості за пенею та комісією, також штрафи 500 грн. фіксована частина та 1442,99 грн. процентна складова відмовити у зв'язку з пропущенням строку спеціальної позовної давності. Вподальшому відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, Представником позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду подано відповідь на відзив, посилаючись на ст.1048 ЦПК України вказав, що факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку, не звільняє боржника від відповідальності. Вказав, що за положеннями ст. 1050 ЦПК України позичальник своєчасно не повернула суму позики. Вказав, що основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів, враховуючи те, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Зазначив, що за умовами договору щомісячні платежі нараховуються до моменту погашення кредиту, який не погашений, а отже є всі підстави стягнути несплачені, але нараховані суми щомісячних платежів у межах трирічного строку позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 06.11.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 9600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, а [PERSON] взяла на себе зобов'язання погашати зазначений кредит та проценти по ньому щомісячно від суми заборгованості. Відповідно до п.3.2, п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може збільшити або зменшити його в будь-який момент. З анкети-заяви [PERSON] вбачається, що вона була ознайомлена та згідна з умовами надання банківських послуг і тарифами банку. Вказаний договір відповідає вимогам ст.634 ЦК України. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. За договором між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] остання взяла на себе зобов'язання погашати зазначений кредит та проценти по ньому щомісячно в розмірі 36% на рік від суми заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При вирішенні спору судом береться до уваги, що, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] хоча і вносила кошти для погашення кредитної заборгованості, проте дані платежі вносилися не у повному розмірі та несли несистематичний характер. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Кредитним договором визначено, що [PERSON] отримала кредит зі сплатою 36,00 відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пунктом 5.3 умов і правил надання банківських послуг визначено, що банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків та при цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта в виписці по картрахунку і якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Водночас, зазначеним пунктом визначено, що право зміни розміру наданого на платіжну картку кредитного ліміту банк залишає за собою в односторонньому порядку, по власному рішенню та без попереднього повідомлення клієнта. Оскільки станом на 30.09.2017 року борг по процентам за користування кредитом становив 18315 грн. 55 коп. і на даний час він не сплачений, то в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. При цьому судом береться до уваги і те, що розрахунок заборгованості відповідачем не оспорювався. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.6.5. Умов та правил надання банківських послуг-позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.6.6 Умов надання банківських послуг - у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту за Овердрафту), оплати винагороди банку. Оскільки [PERSON] зобов'язання перед банком порушила, то відповідно до умови кредитування та вимог ст.549 ЦК України з неї на користь АТ КБ "ПриватБанк" підлягає стягненню пеня в розмірі 5898,79 грн. При укладенні кредитного договору від 01.11.2006 року сторони домовились, що за порушення взятих зобов'язань по поверненню коштів більш ніж на 30 днів [PERSON] зобов'язалася сплатити на користь банку штраф в фіксованій частині в розмірі 500 грн. та в розмірі 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій (п.8.6 умов та правил надання банківських послуг). Вирішуючи позов в частині необхідності стягнення з [PERSON] штрафів, суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальністі - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору встановлена відповідальність позичальника за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів у вигляді сплати штрафу у розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Враховуючи викладене вище та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, в задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» штрафу слід відмовити. Позиція відповідачки щодо застосування строку позовної давності спростовується наступним. Як установлено судом, останній платіж по кредитному договору [PERSON] здійснила 03.04.2015 року, а кредитор з вимогами про стягнення заборгованості за кредитними договорами звернувся до суду 30.10.2017 року. Згідно з довідкою про карти клієнта [PERSON] (ПІН [NUMBER]) згідно кредитного договору б/н від 06.11.2006 року отримала картку [NUMBER] яка мала термін дії до останнього дня 11.2009 року.

Outcome: partial