Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить відшкодувати завдану йому моральну шкоду, стягнувши з Державного казначейства України на його користь 1171200,00 (один мільйон сто сімдесят одну тисячу двісті) гривень. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 30.03.2006 року, за фактом заволодіння квартирами [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 Кримінального кодексу України, відносно нього була порушена кримінальна справа, яка була обєднана в одне провадження з кримінальною справою № 58063929. Вказані обставини можуть бути підтверджені Постановою слідчого від 30.03.2006 року про порушення відносно мене кримінальної справи та Постановою слідчого про обєднання порушеної відносно нього кримінальної справи в одне провадження з кримінальною справою № 58063929, які знаходяться в кримінальній справі № 58063929. 26.04.2006 року він був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 Кримінального кодексу України, після чого до 28.04.2006 року утримувався під вартою в ізоляторі тимчасового тримання. Вказана обставина може бути підтверджена Постановою слідчого від 26.04.2006 року про затримання його в порядку, передбаченому ст. 115 Кримінально-процесуального кодексу України, яка знаходиться в кримінальній справі № 58063929. 28.04.2006 року йому було предявлене обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 Кримінального кодексу України. Вказана обставина може бути підтверджена Постановою слідчого від 28.04.2006 року про предявлення йому обвинувачення, яка знаходиться в кримінальній справі № 58063929. У цей же день слідчим була ухвалена постанова про накладення арешту на його майно. Вказана обставина може бути підтверджена Постановою слідчого від 28.04.2006 року про накладення арешту на його майно, яка знаходиться в кримінальній справі № 58063929. У цей же день йому був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який застосовувався до нього до 08.10.2014 року, тобто протягом більше восьми років. Отже, в період з 28.04.2006 року по 08.10.2014 року він був позбавлений можливості вільно пересуватися, не мав можливості навіть виїхати на відпочинок. Вказана обставина може бути підтверджена Постановою слідчого від 28.04.2006 року про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, яка знаходиться в кримінальній справі № 58063929. 08.08.2006 року йому було предявлене нове обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 Кримінального кодексу України, та злочину середньої тяжкості, передбаченого ст. 190 ч. 2 Кримінального кодексу України. Вказана обставина може бути підтверджена Постановою слідчого від 08.08.2006 року про предявлення йому обвинувачення, яка знаходиться в кримінальній справі № 58063929. У серпні 2006 року, після затвердження прокурором міста [PERSON] Обвинувального висновку, кримінальна справа № 58063929 за його звинуваченням, а також [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вчиненні злочинів була направлена до суду. В період з вересня 2006 року по 09.02.2011 року вказана кримінальна справа розглядалася Дзержинським районним судом міста [PERSON]. 09.02.2011 року Дзержинським районним судом міста [PERSON] була ухвалена постанова про повернення кримінальної справи № 58063929 за звинуваченням його, а також [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вчиненні злочинів прокурору міста [PERSON] для проведення додаткового розслідування. Після затвердження прокурором міста [PERSON] нового Обвинувального висновку, кримінальна справа № 58063929 за звинуваченням його, а також [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вчиненні злочинів була знову направлена до суду. Вказана обставина може бути підтверджена Обвинувальним висновком, який знаходиться в кримінальній справі № 58063929. В період з початку 2012 року по 01.04.2013 року вказана кримінальна справа розглядалася Центрально-Міським районним судом міста [PERSON]. 01.04.2013 року Центрально-Міським районним судом міста [PERSON] була ухвалена постанова про повторне повернення кримінальної справи № 58063929 за звинуваченням його, а також [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вчиненні злочинів прокурору міста [PERSON] для проведення додаткового розслідування. 08.10.2014 року відомості про вчинення ним, а також [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кримінальних правопорушень були внесені слідчим СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області під № 12014040230000895 до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вказана обставина може бути підтверджена Витягом з кримінального провадження № 12014040230000895, який знаходиться в кримінальному провадженні № 12014040230000895. 29.12.2014 року слідчим СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON], у звязку з відсутністю в його діяннях, а також в діяннях [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], складу злочинів, була ухвалена постанова про закриття кримінального провадження № 12014040230000895. Цією ж постановою був скасований обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та знятий арешт, який був накладений на його майно. 20.04.2016 року першим заступником Криворізької місцевої прокуратури № 3 [PERSON] була ухвалена постанова про скасування постанови слідчого СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] від 29.12.2014 року про закриття кримінального провадження № 12014040230000895. 30.05.2016 року слідчим СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON], у звязку з відсутністю в його діяннях, а також в діяннях [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], складу злочинів, була повторно ухвалена постанова про закриття кримінального провадження № 12014040230000895. У березні 2017 року він звернувся до начальника Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою від 09.03.2017 року, в якій прохав надати відсутні у нього копії процесуальних документів, що знаходяться в кримінальній справі № 58063929 та в кримінальному провадженні № 12014040230000895. У відповідь на вказану заяву на його адресу надійшов лист № 48/8-17-274 від 27.03.2017 року, яким заступник начальника Криворізького відділу поліції [PERSON] повідомив його про неможливість надання копій процесуальних документів, які знаходяться в кримінальній справі № 58063929 та в кримінальному провадженні № 12014040230000895. З огляду на вищезазначене, клопотання про витребування з Криворізького відділу поліції кримінальної справи № 58063929 та кримінального провадження № 12014040230000895, відповідно до положень ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, буде заявлене ним (чи його представником) в судовому засіданні. Таким чином, в період з 30.03.2006 року по 30.05.2016 року, тобто протягом десяти років і двох місяців (ста двадцяти двох місяців), він безпідставно притягувався до кримінальної відповідальності підозрювався та обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ст. 190 ч. 2, ст. 190 ч. 3, ст. 190 ч. 4 Кримінального кодексу України. Безпідставне притягнення його до кримінальної відповідальності, безпідставні підозра та обвинувачення у вчиненні злочинів, у тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 Кримінального кодексу України, завдали йому значної матеріальної та моральної шкоди, у звязку з чим у березні 2016 року він звернувся до начальника Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою від 07.03.2017 року, в якій прохав визначити розмір завданої йому матеріальної та моральної шкоди. У відповідь на вказану заяву на його адресу надійшов лист № 48/8-2-425 від 04.04.2017 року, яким заступник начальника Криворізького відділу поліції [PERSON] повідомив його про те, що «питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом». Завдана йому моральна шкода полягає у тому, що вищезазначені обставини викликали у нього сильні нервові стреси, дуже сильні душевні переживання та моральні страждання. Він страждав і переживав у звязку з тим, що був зобовязаний зявлятися до слідчого за першим його викликом і приймати участь у слідчих діях. Він страждав і переживав у звязку з тим, що протягом довгих ста двадцяти двох місяців був вимушений виправдовуватися, доводити свою невинність як в органах досудового слідства, так і в суді. Він страждав і переживав у звязку з тим, що орган досудового слідства і суд могли не розібратися в обставинах кримінального провадження і він міг бути засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, яких не вчиняв. Він страждав і переживав у звязку з тим, що інформація про притягнення його до кримінальної відповідальності стала відома його родичам, друзям, знайомим. Моральна шкода полягає у тому, що безпідставне притягнення його до кримінальної відповідальності, безпідставні обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів принизили його честь і гідність, завдали значної шкоди його репутації, яка набувалася роками, спаплюжили його добре імя. Він відчував приниження у звязку з тим, що був вимушений зявлятися до слідчого за першим його викликом. Він відчував приниження у звязку з тим, що був вимушений приймати участь у слідчих діях. Він відчував приниження у звязку з тим, що був вимушений виправдовуватися, доводити свою невинність як в органах досудового слідства, так і в суді. Він відчував пряження у звязку з тим, що інформація про притягнення його до кримінальної відповідальності стала відома його родичам, друзям, знайомим. Моральна шкода полягає у тому, що протягом усього стодвадцятидвохмісячного строку притягнення його до кримінальної відповідальності, кожної хвилини і кожної секунди, його не полишало, переслідувало відчуття тривоги. Він тривожився за те, що орган досудового слідства і суд можуть не розібратися у його справі і йому, згідно санкцій ст. 190 ч. 2, ст. 190 ч. 3, ст. 190 ч. 4 Кримінального кодексу України, могло бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12-ти років. Моральна шкода полягає у тому, що безпідставне притягнення його до кримінальної відповідальності, безпідставні обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів призвели до настання негативних змін у моєму житті, до порушення і навіть до втрати значної частини життєвих звязків родичі, друзі, знайомі вважали, а деякі з них і до цього часу вважають, що він дійсно вчинив злочин і не хочуть з ним спілкуватися. Нервові стреси, відчуття тривоги, сильні душевні переживання та моральні страждання, приниження, розгубленість, інші негативні наслідки притягнення його до кримінальної відповідальності мали місце протягом усього більш ніж десятирічного строку притягнення його до кримінальної відповідальності, деякі з них мають місце і на даний момент. Протягом ста двадцяти двох місяців притягнення його до кримінальної відповідальності він вважав, що його життя зламане. Та обставина, що нервові стреси, відчуття тривоги, сильні душевні переживання та моральні страждання, розгубленість мали місце, може бути підтверджена показаннями свідків. Враховуючи вищезазначене, він вважає, що внаслідок незаконних дій та рішень прокуратури міста [PERSON] йому була завдана значна моральна шкода оцінюю її в 1171200,00 (один мільйон сто сімдесят одну тисячу двісті) гривень. Розмір моральної шкоди він обґрунтовує ст. 3 Конституції України, згідно якої людина, її життя, здоровя, честь та гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також доданим до цієї позовної заяви Розрахунком розміру завданої мені моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити та пояснив, що крім тих обставин, які він виклав у позові, у звязку з дуже тривалим за часом притягненням його до кримінальної відповідальності він розійшовся зі своєю цивільною дружиною від життя з якою у них народилась дитина. Офіційно шлюб вони не реєстрували, також він не записаний офіційно, як батько дитини. На цей час, йому не дають бачитись з дитиною. Крім того, він у звязку з безпідставним притягненням його до кримінальної відповідальності лікувався у лікарні. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі та пояснив, що позивач десять довгих років, що є значною частиною життя, безпідставно притягувався до кримінальної відповідальності і визначений позивачем розмір моральної шкоди є справедливо пропорційним тій моральній шкоді, яку він отримав за весь цей час. У свою чергу, він заперечує проти доводів відповідача про те, що мінімальний розмір заробітної плати повинен бути застосований у розмірі 1600, 00 грн., оскільки, якщо уважно прочитати 3 пункт Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до\~\~деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року то можна побачити, що розмір 1600 це витрати за певних обставин, отже, цей пункт не може бути застосований. Представник відповідача до суду не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення, в яких просив справу слухати без участі представника Казначейства. Просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що по-перше, Казначейство не є учасником спірних відносин і не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших субєктів, по-друге, розмір моральної шкоди безпідставно завищений позивачем, по-третє, застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд на їх думку було цілком логічними діями з точки зору кримінально-процесуального законодавства України та не було дією, яка не відповідає вимогам КПК України. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є доктором педагогічних наук, доцент кафедри педагогіки та психології у м. Київ. Позивач є знайомим її чоловіка і вона знає його протягом 26 років. Протягом 10 років, за які він обвинувачувався у вчиненні злочину вона часто з ним спілкувалась, оскільки він потребував психологічної та моральної підтримки, а вона мала можливість її надати. Позивач є простою, щирою, доброю людиною, який відкривається своїм друзям. При цьому, він дуже вразливий. За час спілкування вона бачила, що позивач занурювався і дуже переживав їй, як психологу було відомо, що це за стан. Вона була його віддушиною вислуховувала його, давала читати йому книжки позитивного характеру. Підтверджує те, що від позивача відвернулись друзі, у звязку з чим він пережив нервовий зрив. Крім того, позивач боявся, що його позбавлять волі, у звязку з чим постійно хвилювався та нервував, а вона виводила його з депресивного стану. Він скаржився на стосунки в сімї, що його дружина стала його звинувачувати у тому, що він під слідством. Спілкувались вони по телефону, зустрічались в кафе, парку, декілька разів позивач приходив до неї додому. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона разом з позивачем з 2005 року притягувалась до кримінальної відповідальності і разом з позивачем вона пережила ці важки часи. Спочатку позивача арештували, в цей час його дружина була у пологовому будинку рожала. У той момент він казав, що готов був підписати все, що завгодно, тільки б його відпустили. У звязку з притягненням позивача до кримінальної відповідальності його дружина не захотіла записати його, як батька дитини, побоюючись, що батько буде судимий. Від адвоката позивач відмовився, оскільки не мав можливості сплачувати його послуги. А весь час, знаходячись під слідством, він не мав можливості працевлаштуватись. В судових засіданнях він нервував постійно, боявся, що його можуть взяти під грати і хвилювався за це більше інших. Крім того, за клопотанням представника позивача судом для огляду було витребувано кримінальне провадження № 12014040230000895 від 08.10.2014 року відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 358 КК України. Заслухавши позивача та його представника, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що 30.03.2006 року відносно позивача порушена кримінальна справа за фактом заволодіння квартирами громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] шляхом обману за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 Кримінального кодексу України, яке було в той же день обєднане в одне провадження з кримінальною справою № 58069329 (Т.3, а.с. 1-2 кримінальної справи № 216/5116/13-к). 26.04.2006 року позивач був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 Кримінального кодексу України і до 28.04.2006 року утримувався під вартою в ізоляторі тимчасового тримання (Т.3, а.с. 6, 25 кримінальної справи № 216/5116/13-к). 28.04.2006 року позивачу було предявлене обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 Кримінального кодексу України (Т.3, а.с. 17 кримінальної справи № 216/5116/13-к). 28.04.2006 року позивачу був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (Т.3, а.с. 25-26 кримінальної справи № 216/5116/13-к). 08.08.2006 року слідчим була ухвалена постанова про накладення арешту на майно позивача (Т.3, а.с. 17 кримінальної справи № 216/5116/13-к). 08.08.2006 року позивачу було предявлене нове обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 Кримінального кодексу України, та злочину середньої тяжкості, передбаченого ст. 190 ч. 2 Кримінального кодексу України (Т.4, а.с. 65-72 кримінальної справи № 216/5116/13-к). 14 серпня 2006 року обвинувальний висновок за обвинуваченням позивача був затверджений прокурором міста [PERSON] і кримінальна справа № 58063929 була направлена до суду. В період з вересня 2006 року по 09.02.2011 року вказана кримінальна справа розглядалася Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 09.02.2011 року Дзержинським районним судом міста [PERSON] була ухвалена постанова про повернення кримінальної справи № 58063929 за звинуваченням позивача прокурору міста [PERSON] для проведення додаткового розслідування (а.с. 46-59). Після затвердження прокурором міста [PERSON] нового Обвинувального висновку, кримінальна справа № 58063929 за звинуваченням позивача знову направлена до суду. В період з початку 2012 року по 01.04.2013 року вказана кримінальна справа розглядалася Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 01.04.2013 року Центрально-Міським районним судом міста [PERSON] була ухвалена постанова про повторне повернення кримінальної справи № 58063929 за звинуваченням позивача прокурору міста [PERSON] для проведення додаткового розслідування (а.с. 60-72). 08.10.2014 року відомості про вчинення позивачем кримінальних правопорушень були внесені слідчим СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області під № 12014040230000895 до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 29.12.2014 року слідчим СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON], у звязку з відсутністю в діяннях позивача складу злочинів була ухвалена постанова про закриття кримінального провадження № 12014040230000895 та скасований обраний відносно позивача запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та знятий арешт, який був накладений на його майно (а.с. 73-74). 20.04.2016 року першим заступником Криворізької місцевої прокуратури № 3 [PERSON] була ухвалена постанова про скасування постанови слідчого СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] від 29.12.2014 року про закриття кримінального провадження № 12014040230000895 (а.с.75). 30.05.2016 року слідчим СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON], у звязку з відсутністю в діяннях позивача складу злочинів була повторно ухвалена постанова про закриття кримінального провадження № 12014040230000895 (а.с. 76-79). Таким чином, судом встановлено, що в період з 30.03.2006 року по 30.05.2016 року, тобто протягом десяти років і двох місяців (ста двадцяти двох місяців) позивач безпідставно притягувався до кримінальної відповідальності підозрювався та обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3, ст. 190, ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частин 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Зокрема, вищезазначений порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до пункту пятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до\~\~чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування\~\~під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Крім того, в абзаці 2 п.14 постанови судам роз'яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Згідно із п.п. 1, 3, 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, який на час розгляду справи судом набрав чинності, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 30.03.2006 року по 30.05.2016 року, тобто протягом десяти років і двох місяців (ста двадцяти двох місяців) перебував під кримінальним переслідуванням підозрювався та обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України. Відповідно до ст. 23 ч. 3 абз. 2 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає до стягнення, суд враховує тривалість та тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, їхній час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, порушення звичного режиму життя, тривалість моральних страждань. Так, фактично у звязку з перебуванням під слідством і судом позивач був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазнав тривалих негативних емоційних хвилювань, тому, виходячи з розумності, виваженості, справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним застосуванням запобіжного заходу, арешту майна, суд дійшов висновку про те, що відшкодування моральної шкоди слід встановити в розмірі 195 200 (сто девяносто пять тисяч двісті) гривень, виходячи з розрахунку: 1600 грн. х 122 (сто двадцять два) повних місяці перебування під слідством і судом. Щодо думки відповідача про те, що Казначейство не є учасником спірних відносин і не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших субєктів суд приходить до наступного. Згідно до вимог ст. 25, п. 9 розділу VІ\~\~Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного Кодексу України, п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,\~\~прокуратури, а також\~\~судів здійснюється Державним казначейством України за вимогою органів\~\~державної виконавчої служби України за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету. Такий порядок передбачений й п. 1.3 Порядку, затвердженого наказом Державного казначейства України від 04.02.2008 року N 39. Тобто, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державною казначейською службою України, за рахунок коштів державного бюджету. У свою чергу, судом не приймається до уваги ті обставини на які посилався позивач, згідно яких наслідком кримінального переслідування стала втрата ним сімейних відносин з його цивільною дружиною та втрата можливості бути батьком і виховувати свою дитину, оскільки позивачем на підтвердження зазначеного не надано доказів знаходження позивача з певною особою у цивільному шлюбі, а також доказів того, що він є батьком певної дитини, при цьому сторона позивача не обмежувалась судом у їх наданні.

Outcome: partial