Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

В січні 2018 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора державного підприємства «Центр оцінки та інформації» від 07.12.2017 р. № 204/к про звільнення [PERSON], начальника відділу консалтингових послуг та маркетингу, 07.12.2017 р. у зв'язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України та поновити її на посаді начальника відділу консалтингових послуг та маркетингу державного підприємства «Центр оцінки та інформації», допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.06.2013 р. відповідно до наказу №56-к [PERSON] була прийнята до відділу зв'язків з громадськістю та обміну інформації Державного підприємства «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень" на посаду начальника відділу у порядку переведення з ДП «Розвиток». 18.05.2015 р. Міністерством юстиції України прийнято наказ №713/5 «Про перейменування Державного підприємства «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень» та затвердження нової редакції статуту, яким перейменовано Державне підприємство «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень» у Державне підприємство «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень». 01.08.2017 р. відповідно до наказу № 92-к вона була переведена на посаду начальника відділу консалтингових послуг та маркетингу Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень». 21.08.2017 р. Державне підприємство «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» було перейменовано на Державне підприємство «Центр оцінки та інформації». 07.12.2017 р. відповідно до наказу № 204/к за підписом в.о. Державного підприємства «Центр оцінки та інформації» Леманинця В.М. позивача звільнено з посади начальника відділу консалтингових послуг та маркетингу у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] вважає зазначене звільнення незаконним, посилаючись на те, що 22.09.2017р. вона отримала попередження про звільнення, відповідно до якого звільнення проводиться на підставі наказу в.о. директора ДП «Центр оцінки та інформації» № 93Д від 20.09.2017 р., яким затверджено новий штатний розпис ДП «Центр оцінки та інформації». При ознайомленні з новим штатним розписом вбачається, що зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами в ДП «ЦОІ» не відбулось. Має місце ліквідація відділу консалтингових послуг та маркетингу шляхом передання таких функцій іншим утвореним відділам, зокрема, планово-економічному. Незважаючи на те, що позивач має достатній досвід роботи та відповідну вищу економічну освіту, тривалий стаж роботи на керівних посадах в цьому підприємстві, високу кваліфікацію і продуктивність праці, її незаконно повідомлено про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України та в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України не запропоновано жодної іншої роботи на цьому підприємстві, тоді як значна кількість визначених у новому штатному розписі посад (заступники директора, начальник відділів: Планово-економічний, Відділ з надання послуг з організації проведення державної реєстрації шлюбу, Відділ матеріально-технічного постачання, Господарський відділ) відповідають її кваліфікації та спеціалізації. З огляду на вищенаведені обставини, позивач вважає, що її звільнення з посади начальника відділу консалтингових послуг та маркетингу Державного підприємства «Центр інформації» у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося з порушенням встановленої законом процедури, а саме вимог передбачених ч.2 ст. 40; ч.3 ст. 49-2 КЗпП України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.01.2018 р. поновлено [PERSON] процесуальний строк для звернення до суду з позовною заявою про скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження (т. 1, а.с. 26). 14.02.2018 р. від представника ДП «Центр оцінки та інформації» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у задоволені позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 16.08.2017 року № 2612/5 Державне підприємство «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» було перейменовано у Державне підприємство «Центр оцінки та інформації», а також затверджено нову редакцію статуту підприємства. Відповідно до нової редакції статуту підприємства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.08.2017 року № 2612/5, змінилася не лише назва підприємства, але і мета та предмет діяльності, тобто відбулося перепрофілювання підприємства. Крім того, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 15.09.2017 № 2880/5 «Про припинення державного підприємства «Українська правова інформація» шляхом приєднання до Державного підприємства «Центр оцінки та інформації», Міністерством юстиції України, як органом управління, прийнято рішення припинити юридичну особу - Державне підприємство «Українська правова інформація». Таким чином, зважаючи на зміну мети та предмету діяльності підприємства (перепрофілювання підприємства), а також беручи до уваги приєднання до нього Державного підприємства «Українська правова інформація», наказом підприємства від 20.09.2017 р. № 93Д затверджено структуру та штатний розпис Державного підприємства «Центр оцінки та інформації» в новій редакції. З метою недопущення фактичного звільнення працівників, посади яких не попали до нового штатного розпису, підприємством починаючи з моменту повідомлення даних працівників про майбутнє вивільнення постійно вживалися заходи щодо переведення даних працівників за їх згодою на інші вакантні посади. [PERSON] також пропонувалася вакантна посада начальника відділу матеріально-технічного постачання, що підтверджується пропозицією про переведення на вакантну посаду. Разом з тим, [PERSON] відмовилася отримувати дану пропозицію, про що 07.12.2017р. був складений відповідний акт про відмову. Таким чином, зважаючи на те, то позивач відмовився від переведення на вакантну посаду начальника відділу матеріально-технічного постачання, наказом від 07.12.2017 № 204/к [PERSON] була звільнена з посади начальника відділу консалтингових послуг та маркетингу на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників підприємства. Через введення в дію відповідачем нового штатного розпису згідно наказу від 20.09.2017 № 93Д до якого не ввійшли 10 штатних посад, які були передбачені в попередньому штатному розписі, у відповідача відбулося скорочення штату працівників, про що 21.09.2017р. був виданий наказ № 94Д. Крім того, відповідач вважає, що зазначені позивачем підстави для поновлення процесуального строку не є поважними (т. 1, а.с. 32-37). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2018 р. клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів задоволено частково (т.1, а.с. 60-61, 62-63). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2018р. клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] та представника відповідача Державного підприємства «Центр оцінки та інформації» Гуцула Віталія Олександровича про виклик свідків задоволено (т. 1, а.с. 239-240, 241-242). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2018 р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (т.1, а.с. 247). 02.07.2018р. від представника ДП «Центр оцінки та інформації» на адресу суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що до нового штатного розпису підприємства були включені посади, які на той час існували на Державному підприємстві «Українська правова інформація». На час введення таких посад до штатного розпису підприємства, а саме станом на 25.09.2017 р., дані посади були вакантні, але підприємством поступово на зазначені посади приймалися у порядку переведення працівники Державного підприємства «Українська правова інформація», яке підлягало припиненню. Окрім посад, які були введені до штатного розпису підприємства для переведення працівників Державною підприємства «Українська правова інформація», в новому штатному розписі були вакантні наступні посади: заступник начальника науково-дослідного відділу з стандартів, методології та інформаційних технологій; начальник відділу оціночної діяльності та інвентаризації нерухомого майна; оцінювач відділу оціночної діяльності та інвентаризації нерухомою майна; інженер з технічної інвентаризації відділу оціночної діяльності та інвентаризації нерухомого майна; молодший спеціаліст відділу розробки та впровадження задач з проблем енергозбереження; начальник планово-економічного відділу; начальник юридичного відділу; начальник відділу з надання послуг з організації проведення державної реєстрації шлюбу; начальник відділу матеріально-технічного постачання. Вказані вакантні посади не пропонувалися [PERSON], оскільки згідно посадових інструкцій вона не відповідала встановленим кваліфікаційним вимогам щодо даних вакантних посад, а також не мала відповідної освіти, навиків та досвіду (т.2, а.с. 4-5). В судовому засіданні представники позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача ДП «Центр оцінки та інформації» Гуцул В.О. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в позові з підстав зазначених у відзиві та додаткових поясненнях. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Як убачається з копії трудової книжки [PERSON] (т.1, а.с. 4-8), 07.06.2013 р. позивача було прийнято на роботу до Державного підприємства «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень" до відділу зв'язків з громадськістю та обміну інформації на посаду начальника відділу у порядку переведення з ДП «Розвиток» (т.1, а.с. 7 зв.). 01.10.2015 р. [PERSON] переведена на посаду начальника відділу судових економіко-правових та технічних експертних досліджень Відділу судових економічних-правових та технічних експертних досліджень. 01.08.2017 р. позивач переведена на посаду начальника відділу консалтингових послуг та маркетингу Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень». 21.08.2017 р. Державне підприємство «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» перейменовано на Державне підприємство «Центр оцінки та інформації». Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 15.09.2017 р. № 2880/5 припинено юридично особу - Державне підприємство «Українська правова інформація» шляхом приєднання його до Державного підприємства «Центр оцінки та інформації» (т.1, а.с. 38, 39). Як вбачається з наказу ДП «Центр оцінки та інформації» від 20.09.2017 р. № 93Д, внесено зміни до структури та штатного розпису Державного підприємства «Центр оцінки та інформації» шляхом затвердження їх в новій редакції та введено в дію нову структуру та штатний розпис Державного підприємства «Центр оцінки та інформації» з 25.09.2017р. (т.1, а.с. 40). Відповідно до наказу ДП «Центр оцінки та інформації» від 21.09.2017 р. № 94Д, внесено зміни в організацію роботи та праці Державного підприємства «Центр оцінки та інформації», скорочено з 25.09.2017 р. штат працівників підприємства на 10 штатних одиниць, затверджено перелік виключених з 25.09.2017р. зі штатного розпису підприємства посад і професій у зв'язку зі скороченням штату працівників, зобов'язано проінформувати всіх працівників, котрі підлягають звільненню у зв'язку зі скороченням чисельності, про відсутність вакантних посад по їх спеціальності та кваліфікації або запропонувати переведення на інші посади (т.1, а.с. 46). 29.09.2017 р. [PERSON] отримала від ДП «Центр оцінки та інформації» попередження про звільнення по закінченню двохмісячного терміну з дня одержання попередження (т.1, а.с. 10). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Наказом ДП «Центр оцінки та інформації» від 07.12.2017 р. № 204/к у зв'язку із скороченням штату працівників ДП «Центр оцінки та інформації» та відсутності можливості проведення працівника та іншу роботу звільнено [PERSON], начальника відділу консалтингових послуг та маркетингу, 07.12.2017 року у зв'язку зі скороченням штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України (т.1, а.с. 9). Власник вважається таким, що належно виконав вимоги п. 1 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 6 зі змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а відповідно до ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Нормами трудового законодавства України передбачено, що суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення, але не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Статтею 141 КЗпП України визначено обов'язок власника або уповноваженого ним органу правильно організовувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності. При звільненні працівників у зв'язку зі скороченням чисельності або штату повинні додержуватись правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу при наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників. У спростування позовних вимог відповідачем надано акт про відмову прийняття пропозиції про переведення на вакантну посаду, датований 07.12.2017 року, у якому зазначено про те, що 07 грудня 2017 року о 12 год. 05 хв. [PERSON] в своєму робочому кабінеті в приміщенні ДП «ЦІО» (м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15) ознайомилась із пропозицією про переведення на вакантну посаду начальника відділу матеріально-технічного постачання та відмовилась отримати вищевказане повідомлення під підпис (т. 1, а.с. 48). Допитана в судовому засіданні свідок з боку відповідача [PERSON] засвідчила, що працює заступником директора з видавництва ДП «Центр оцінки та інформації», її запросили бути присутньою коли вручали позивачу повідомлення з пропозицією перейти на посаду начальника відділу постачання, тоді позивач сказала, що нічого підписувати не буде. Це відбувалось близько 12 год. в кабінеті на п'ятому поверсі, де була [PERSON] та [PERSON]. Про це вона (свідок) підписала акт який їй принесли у її кабінет. Свідок з боку відповідача [PERSON] засвідчила, що працює заступником начальника відділу по роботі з персоналом ДП «Центр оцінки та інформації», вона була присутня коли вони втрьох принесли позивачу пропозицію перейти на посаду начальника відділу постачання. [PERSON] відмовилась підписати пропозицію без будь яких пояснень. Це відбувалось 07.12.2017 року, в кабінет до позивача вони заходили десь о 12 год. Після цього вони втрьох пішли у відділ кадрів де склали акт про відмову, тоді позивача під час складання акту з ними не було. Пропозицію готувала начальник відділу по роботі з персоналом [PERSON], яка і вручала [PERSON] наказ про звільнення. Допитана в судовому засіданні свідок з боку відповідача [PERSON] засвідчила, що працює начальником відділу по роботі з персоналом в ДП «Центр оцінки та інформації». В зв'язку з реорганізацією підприємства був затверджений новий штатний розпис, працівникам повідомлялось про скорочення. 22.09.2017 року позивачу було вручено повідомлення про скорочення. 07.12.2017 року [PERSON] була запропонована вакантна посада начальника відділу матеріально-технічного забезпечення, від якої вона відмовилась. В цей день 07.12.2017 року позивач вийшла на роботу після лікарняного. Повідомлення [PERSON] вручалось в письмовій формі на її робочому місці, але отримати повідомлення позивач відмовилась. Потім члени комісії повернулись на свої робочі місця, тоді відразу близько 12.00 год. склади акт про відмову. Наказ про звільнення позивач отримала близько 17 год. Свідок з боку позивача [PERSON] засвідчила, що працювала разом з позивачем з 2011 року, з того часу знайомі. 07.12.2017 року у неї (свідка) з іншими співробітниками Генеральної прокуратури була запланована поїздка на об'єкт по вул. Березняківській, 26, куди вони приїхали десь з 10.00 год. та знаходились до 11.00 год. Тоді [PERSON] зателефонувавши позивачу, домовились про зустріч, після чого вони в 11 год. 30 хв. під'їхали до інституту по вул. М.Раскової (Є.Сверстюка), 15 і до них вийшла [PERSON], з якою відразу пішли в кафе «Папріка», що біля будівлі інституту, де знаходились до початку третьої години дня. Позивач розповідала, що її та ще одну вагітну співробітницю переселили в саму холодну кімнату, не поручають їй ніякої роботи. Після того, як вони поїхали, після 15.00 год. позивач зателефонувала [PERSON] та повідомила, що їй вручили наказ про звільнення, нічого їй не запропонували, у зв'язку з цим [PERSON] тоді була шокована. Свідок з боку позивача [PERSON] засвідчила, що знайома з позивачем з 2010 року. Після перебування на лікарняному позивач вийшла на роботу 07.12.2017 року. Вечором 06.12.2017 року по телефону вона спілкувалась з [PERSON] та домовились, що після відвідання 07.12.2017 р. зранку по роботі об'єкта по вул. Березняківській, 26 вони заїдуть після 11.30 год. на вул. Є.Сверстюка, 15, щоб разом зустрітися. Приїхала вона до [PERSON] на своєму автомобілі з водієм та [PERSON] 07 грудня 2017 року об 11 год. 20-25 хв. та з цього часу втрьох: вона, [PERSON] і позивач до 14 год. 15-20 хв. знаходились в кафе «Папріка». Після 15 год. 30 хв. їй зателефонувала позивач та повідомила, що її звільняють, тоді пояснила, що на наказі про звільнення написала, що їй іншої роботи не запропонували, та радилась, що їй робити далі. При зустрічі в кафе [PERSON] також говорила, що вона не розуміє свого становища на роботі та що відбувається, їй нічого не пропонують та не дають роботи і жодних завдань. До пояснень свідків з боку відповідача про те, що [PERSON] було запропоновано в день її звільнення вакантну посаду начальника відділу матеріально-технічного постачання (т.1, а.с. 47), котра в свою чергу відмовилась отримати відповідне письмове повідомлення під підпис, про що складено акт, суд відноситься критично, оскільки свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співробітниками ДП «Центр оцінки та інформації», знаходяться в службовій залежності від відповідача. До того ж, показами свідків [PERSON] та [PERSON] спростовано пояснення всіх свідків з боку відповідача та відомості, зазначені в акті від 07.12.2017 року, оскільки ці свідки засвідчили, що 07.12.2017 року з 11 год. 25 хв. до початку 15 год. позивач постійно знаходилась поза своїм робочим місцем, а саме була в кафе, що підтверджує ті обставини, що в останній робочий день 07.12.2017 року о 12 год. 05 хв. позивачу не пропонувалась вакантна посада, у зв'язку з чим наданий відповідачем вищевказаний акт суд до уваги прийняти не може. Відповідно довідки заповнення вакантних посад з 22.09.2017 р. по 07.12.2017 р. на підприємстві відповідача були наявні вакантні посади (т. 2 , а.с. 6-12). Отже, судом встановлено, що за наявною у позивача освітою та досвідом роботи [PERSON] могла би займати посаду начальника відділу матеріально-технічного постачання, що не заперечується відповідачем, проте позивачу вона запропонована не була. Верховним Судом України у постанові від 01.04.2015 року по справі № 6-40цс15 висловлена правова позиція, відповідно якої: «частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення». Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15. Порушення зазначеного порядку щодо пропонування працівнику іншої роботи є підставою для поновлення працівника на роботі. Отже, суд вважає, що заявлені вимоги у частині визнання незаконним наказу Державного підприємства «Центр оцінки та інформації» від 07.12.2017 року № 204/к про звільнення [PERSON], начальника відділу консалтингових послуг та маркетингу, 07.12.2017 р., у зв'язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України підлягають задоволенню, так як знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Щодо вимоги позивача про скасування спірного наказу про звільнення від 07.12.2017 року № 204/к слід зазначити наступне. Суд, як і будь-який інший орган по розгляду трудових спорів, не має адміністративних повноважень, тому він не може скасовувати накази, оскільки це не передбачено чинним законодавством, крім того він не може зобов'язувати юридичну особу встановлювати спосіб виконання адміністративних функцій, так як законодавством України, яким регулюються трудові правовідносини, чітко визначено, що внесення і скасування записів відноситься виключно до компетенції власника або уповноваженого ним органу, які проводяться на підставі прийнятих наказів, у тому числі рішень суду. До повноважень суду належить лише перевірка законності таких записів та видання наказів. Тому вказані вимоги позивача не підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. Оскільки позивача було звільнено з порушенням вимог чинного законодавства, [PERSON] підлягає поновленню на роботі на посаді начальника відділу консалтингових послуг та маркетингу Державного підприємства «Центр оцінки та інформації» з 07.12.2017р. З урахуванням вищевикладеного позов підлягає задоволенню частково. Суд критично оцінює посилання відповідача на застосування строків позовної давності, встановлених ст. 233 КЗпП України, виходячи з наступного. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Строки, встановлені статтею 233 КЗпП України, можуть бути поновлені лише при наявності поважних причин. При цьому, поважність причин означає, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які можна вважати поважними. Також в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року судом роз'яснено, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП ( 322-08 ) строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.01.2018 р. поновлено [PERSON] процесуальний строк для звернення до суду з позовною заявою про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, оскільки суд вважає, що строк на звернення із позовною заявою пропущений з поважних причин, так як представник позивача, готуючи позов з дотриманням вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України, звертався до відповідача із запитом про отримання копій документів, що являються доказами у даній справі, які своєчасно відповідачем надані не були. Пунктом 6 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», осіб, які понесли судові витрати по даній справі не встановлено, судом не вирішується питання про судові витрати.

Outcome: partial