Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач ТОВ «Порше Мобіліті» 08 вересня 2017 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Посилався на те, що 10 вересня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 50010506, за умовами якого позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 123758,25 грн. (еквівалент 15129,37 доларів США), та суму додатково кредиту в розмірі 37855,40 грн. (4627,80 доларів США) зі сплатою процентів в розмірі 9,90 % на рік з кінцевим терміном повернення до 15 вересня 2018 року, для купівлі автомобіля марки Volkswagen, модель Роlo Sedan, 2013 року виробництва, та оплати страхових платежів. Окрім того, зобовязання відповідача за кредитним договором перед ТОВ «Порше Мобіліті» забезпечено нотаріально посвідченим договором застави № 50010506 від 30 вересня 2013 року, згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль марки Volkswagen, модель Роlo Sedan, 2013 року виробництва, кузов № ХW8ZZZ61ZDG057549, державний номер [NUMBER]. Також позивач посилався на те, що відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, має місце заборгованість по сплаті періодичних платежів в сумі 10099,57 грн. та 34047,88 грн. за додатковим кредитом. Окрім того, відповідачем не виконано вимогу щодо дострокового повернення кредиту. В поданій до суду позовній заяві просив суд в рахунок часткового погашення боргу [PERSON] перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50010506 від 10 вересня 2013 року, розмір якої станом на 17 серпня 2017 року становить 249980,40 грн., звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки Volkswagen, модель Роlo Sedan, 2013 року виробництва, кузов № ХW8ZZZ61ZDG057549 з обємом двигуна 1598 куб. см., державний номер [NUMBER], що належить відповідачу на праві власності, шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник позивача звернувся до суду з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 вересня 2013 року між сторонами по справі ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено кредитний договір № 50010506 про надання суми кредиту 123758,25 грн. (еквівалент в доларах США 15129,37 доларів США), додаткового кредиту 37855,40 грн. (еквівалент 4627,80 доларів США) зі сплатою процентної ставки в розмірі 9,90 %, строком на 60 місяців з цільовим призначенням на придбання автомобіля марки VW, модель Роlo Sedan, 2013 року випуску, кузов № ХW8ZZZ61ZDG057549 з обємом двигуна 1598 куб. см.. Також встановлено, що 10 вересня 2013 року між сторонами по справі було укладено договір застави транспортного засобу, згідно з умовами якого відповідач [PERSON] з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 50010506 від 10 вересня 2013 року передав в заставу зазначений вище автомобіль заставною вартістю за домовленістю сторін 145597,95 грн. Як встановлено судом, кредитні кошти позивачем відповідачу були видані та направлені за цільовим призначенням на придбання автомобіля. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у встановлені договором строки, грошові кошти не сплачував. Окрім того, як встановлено судом, відповідачем [PERSON] не виконано вимогу позивача щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості. Зокрема, станом на 17 серпня 2017 року існує борг: 10099,57 грн. сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом, 34047,88 грн. сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом. Окрім того, сума, яка підлягає достроковому поверненню у звязку з невиконанням умов договору складає 192272,59 грн. Зазначений розрахунок заборгованості позивачем здійснений в чіткій відповідності до умов укладеного між сторонами договору. Зокрема, згідно графіку погашення кредиту, який є додатком до кредитного договору, сторони по справі домовилися, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування. За п. 1.3.1. Загальних умов, розмір платежів, що підлягає сплаті позичальником визначаються у еквіваленті іноземної валюті\~\~станом на робочий день, що передує виставленню рахунка. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилами ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадку, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом, чи іншим нормативно - правовим актом. Виходячи із загальних умов укладеного між сторонами кредитного договору № 50010506 від 10 вересня 2013 року, сторонами досягнуто домовленості щодо істотних умов договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалента суми кредиту в доларах США, визначених у графіку погашення кредиту. Крім того, відповідно до п. 9.5 загальних умов кредитування, що є невідємною частиною кредитного договору, підпис позивача підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив, зокрема, з інформацією, передбаченою ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, а згідно з п. 9.6 цих умов, що надано позивачу вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника. Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та зростання розміру платежів, які необхідно сплачувати, не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, оскільки положення чинного законодавства хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті (правова позиція Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14). За нормами ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно ст. 19 Закону України за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Статтею 589 ЦК України також передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 5.2. укладеного між сторонами договору застави задоволення вимог заставодержателя здійснюється: шляхом добровільної передачі предмета застави у власність, або шляхом звернення стягнення на предмет застави. При вирішенні питання про звернення стягнення на заставлене майно судом враховується, що позивач відповідно до вимог законодавства здійснив попередження відповідача щодо наміру звертати стягнення на заставлене майно. Статтею 591 ЦК України передбачено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Сторони договору застави № 50010506 від 13 вересня 2013 року в п. 5.4.1. передбачили, що реалізація предмет застави проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не було узгоджено сторонами або дозволено законодавством. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі, зазначеному в п. 1.1. договору, або, за вимогою заставодержателя, визначається незалежними субєктами оціночної діяльності, визначеними заставодержателем. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» в частині звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Необхідно в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № 50010506 від 10 вересня 2013 року звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки Volkswagen, модель Роlo Sedan, 2013 року випуску, шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В той же час, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення, суд виходить з наступного. Станом на 17 серпня 2017 року (межі заявлених позовних вимог) існує заборгованість в загальному розмірі 245 119,20 грн.., в тому числі: -10099,57 грн. сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом; -437,19 грн. сума 3 % річних за час прострочення за кредитом; -34047,88 грн. сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом; -676,42 грн. сума 3 % річних за час прострочення за додатковим кредитом; -192272,59 грн. сума заборгованості за кредитом, що підлягає достроковому поверненню; -7585,55 грн. сума 3% річних. Щодо стягнення суми інфляційних втрат, то відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов'язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Як встановлено судом, за умовами укладеного між сторонами кредитного договору серед іншого, містяться положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалента суми кредиту в доларах США, визначених у графіку погашення кредиту. Тому суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо заборгованості в розмірі суми інфляційних втрат 2017,48 грн. та суми інфляційних втрат 2843,73 грн. заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 3794,72 грн. витрат по сплаті судового збору та 12000 грн. витрат на правову допомогу. Тому в силу норм ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 1200 грн. та по сплаті судового збору в розмірі 3676 грн. 79 коп. (відповідно до розміру задоволених судом позовних вимог: 245119,20 грн. /100 х 1,5).

Outcome: partial