Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 15 вересня 2007 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21 червня 2017 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], який проживає разом із нею. Відповідач проживає окремо та належним чином не виконує батьківський обов'язок по утриманню дитини, а вона самостійно не може надати для сина належне матеріальне утримання, достатнє для його віку та розвитку. Відповідач є працездатною особою, має можливість і матеріальну змогу надавати допомогу дитині, однак добровільно цього не робить. Посилаючись на наведене, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення повнолітня. Крім того, просила стягнути аліменти за минулий час, а саме за останній рік у сумі 12 000грн. Заочним рішенням Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 29 травня 2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 28 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. У решті вимог відмовлено. 10 липня 2018 року відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 серпня 2018 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 29 травня 2018 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Скасовано заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2018 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. До початку розгляду справи по суті представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] заперечила проти задоволення позову. Пояснила, що відповідач не ухиляється від виконання батьківських обов'язків по утриманню сина [PERSON], матеріально його забезпечує та постійно надає кошти на потреби сина, купляє одяг та інші необхідні речі. Посилаючись на наведене, просила відмовити у позові. Судом встановлено, що сторони з 15 вересня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 червня 2017 року . Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження від 09.11.2009 року, виданим відділом реєстраційної актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №2664. Син [PERSON] проживає разом з матір'ю по [ADDRESS], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області за №404 від 23 березня 2018 року. Відповідач проживає окремо та належним чином не виконує батьківський обов'язок по утриманню сина [PERSON]. Як слідує з довідки від 07 вересня 2018 року за №92, виданої Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №10 Тернопільської міської ради, [PERSON] протягом 2016-2018 років витратила на харчування сина [PERSON] у шкільній їдальні 3612 грн. З розрахункових квитанцій та виписок по рахунках, наданих позивачем [PERSON] встановлено, що остання здійснює купівлю зошитів та іншого канцелярського приладдя для сина, здійснює витрати на придбання продуктів харчування та несе інші витрати щодо нормального життя та розвитку дитини. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], власником транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER] є відповідач [PERSON] З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта за №130229934 від 09 липня 2018 року встановлено, що у приватній власності позивача знаходиться: земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,40 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться в с. Біла Тернопільського району, розмір частки 1/1; житловий будинок по [ADDRESS] загальною площею 201,9 кв.м., розмір частки 1/1. На даний час, у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа про поділ вищевказаного майна між сторонами спору. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу вимог ч. 1 ст. 184 СК суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні. Судом встановлено, що відповідач є особою молодого віку, працездатний, стан здоров'я задовільний, інших утриманців крім сина [PERSON] не має. В судовому засіданні представник відповідача підтвердила той факт, що відповідач перебуває на роботі у Польщі, працює та отримує дохід. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO] слід визначити в розмірі 1600 грн. щомісячно, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. При визначені розміру аліментів суд врахував те, що неповнолітній [PERSON] відвідує секцію з флорболу, додаткові заняття з української мови, математики, літературного читання, на що позивач несе додаткові витрати. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачем не доведено належними та достатніми доказами те, що він за своїм матеріальним становищем чи станом здоров'я позбавлений можливості сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено достатніми доказами можливість відповідача сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 2000 грн. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню сина як підставу відмови у позові, оскільки в силу вимог ст. 181 СК України, пред'явлення позову про стягнення аліментів на дитину та стягнення їх у примусовому порядку є правом особи, з якою проживає дитина. Безпідставними є доводи представника відповідача про те, що витрати позивача на оплату секції з флорболу, додаткових занять з української мови, математики та літературного читання є додатковими витратами, відтак, не враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до вимог ст. 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Таким чином, суд вважає, що витрати позивача на придбання продуктів харчування, одягу, відвідування секції флорболу, додаткових занять з математики, української мови та літературного читання не є витратами, які викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом дитини). Вказані витрати охоплюються стягненням аліментів із відповідача. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial