Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сігма Автолізінг» про розірвання договору фінансового лізингу №02044 від 26.12.2017 року, укладеного між ним та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» стягнення з відповідача на його користь 18000 грн. авансового платежу, 180 грн. обслуговування платежу, судові витрати 1700 грн. та 33, 60 грн. за відправку листів відповідачу. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 26.12.2017 року між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг» було укладено договір фінансового лізингу №02044. Предметом вказаного договору був зазначений транспортний засіб «ЗАЗ Сенс». Вартість предмета лізингу відповідно до п. 8.2. договору становила 6290,81 доларів США, що на момент укладання договору еквівалентно 176800 грн. Однак, він звернувся до відповідача для придбання автомобілю «Лада пріора», вартістю 92000 грн. 26.12.2017 року відповідно до договору на рахунок ТОВ «Сігма Автолізинг» позивачем було сплачено авансовий платіж в сумі 18000 грн., але у визначений строк автомобіль позивач не отримав. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню частково. 26.12.2017 року між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг» було укладено договір фінансового лізингу №02044. Предметом вказаного договору був зазначений транспортний засіб «ЗАЗ Сенс». Вартість предмета лізингу відповідно до п. 8.2. договору становила 6290,81 доларів США, що на момент укладання договору еквівалентно 176800 грн. Однак, він звернувся до відповідача для придбання автомобілю «Лада пріора», вартістю 92000 грн. На виконання вказаного договору позивачем сплачено 18000,00 гривень- авансовий платіж, згідно розділу 9 договору фінансового лізингу, що підтверджується квитанцією №14697723 від 26.12.2017 року. Позивачем на адресу відповідача були направлені листи вимоги щодо повернення грошової суми в розмірі 18000,00 грн. та розірвання договору. Згідно відповіді відповідача від 23.03.18 р. № 912 відповідач повідомив позивача, що договір вважається розірваним. Частиною 3 статті 12ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що договір, окрім сплати позивачем вказаного платежу, не виконувався і його сторонами не вчинялося жодних дій щодо його виконання, зокрема подальша оплата не проводилася, транспортний засіб, що був предметом договору лізингоодержувачу не передавався . Статтею 1Закону України"Профінансовий лізинг" визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк, не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.1, 2 ст.215ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У разі недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину він є нікчемним, тобто його недійсність виникає відповідно до закону й не потребує рішення суду про визнання такого договору недійсним. Згідно ч.1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст.806ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст.807ЦК України говорить про те, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628ЦК України. Згідно статті 799ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини 1статті 220ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що вищевказаний договір фінансового лізингу нотаріально посвідчено не було, повного виконання договору не відбулось, на підставі чого суд приходить до висновку, що вищенаведений договір фінансового лізингу є нікчемним через недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з п.п. 7, 10 Постанови пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Оскільки позовна вимога позивача про стягнення з відповідача коштів, сплачених ним за договором фінансового лізингу, є наслідком недійсності нікчемного правочину, вона підлягає задоволенню з огляду на вимоги ст. 216 ЦК України. Таким чином, кошти в сумі 18000,00 грн., сплачені позивачем ТОВ «Сігма Автолізинг», підлягають поверненню. Разом з тим вимога визнати недійсним договір не може бути задоволена, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Отже такий договір розірванню не підлягає, тому що є недійсним. Відповідно до ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial