Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 02вересня 2016 року звернулося Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк«Приватбанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач)з позовом до [PERSON](далі відповідач), в якому зазначено, що сторони уклали договір б/н від 08.08.2011 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складають між ним та банком договір. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, тобто не виконав зобовязання належним чином. У звязку з цим, відповідач станом на 30.06.2016року має заборгованість в сумі 24 482,19гривень. Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 24 482,19грн. та витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився, однак про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представником позивача подана заява про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та повідомив, що вимоги позивача визнає частково, а саме заборгованість за кредитом у розмірі 1 500 грн. та заборгованість по процентам починаючи з 18.12.2013. В іншій частині позову просить суд відмовити через сплив позовної давності, а також розірвати кредитний договір б/н від 08.08.2011 року. Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, що узгоджується з положеннями частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 08 серпня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізична особа [PERSON] уклали договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами складають кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд приходить до висновку, що між сторонами укладений кредитний договір від 08.08.2011 року, який по своїй суті є договором приєднання, згідно із ст.634 ЦК України. На виконання укладеного між сторонами кредитного договору, відповідачу були надані кредитні кошти. Відповідно до кредитного договору відповідач взяв на себе обовязок повернути кредит, виплатити відсотки в розмірі 3,0% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в строки, передбачені заявою, Умовами та правилами. Згідно з п.2.1.1.5.5 Умов, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використовування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту ( п.1.1.2.7 Умов). Відповідач не сплатив своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно з умовами договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором. Відповідач порушив вимоги договору, а саме не виконав в обумовлені строки зобовязання, передбачене договором, а тому станом на 30.06.2016 року має заборгованість по кредитному договору в сумі 22 840,18 гривень, яка складається з сум: - заборгованості за кредитом 1 413,78 грн.; - заборгованості за відсотками 17 835,50 грн.; - заборгованості за пенею та комісією 3 590,90 грн.; Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач уклавдоговір з позивачем, чим взяв на себе грошове зобовязання, яке належним чином не виконала та прострочила зобовязання, а тому повинна нести відповідальність, встановлену законом та договором. Позов доказано:анкетою-заявою клієнта про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг,Умовами та правилами надання банківських послуг, розрахунком заборгованості. Заява відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом до 18.12.2013, пені і комісії в сумі 3 590,90 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна ставка) 1 142,01 грн. через сплив позовної давності не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовні давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 1.1.7.31. Умов, які є невідємною частиною кредитного договору, сторони узгодили, що строк позовної давності відносно вимог банка по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, витрат банку складає 50 років. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Щодо стягнення штрафів: 500 гривень (фіксована частина) та 3157,14 гривень (процентна складова) судом зазначається наступне: Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 1.1.5.21 Умов передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (п.1.1.5.22 та п.1.1.5.23) по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з п.1.1.5.20 Умов передбачена сплата штрафів (500 грн. + 5% від суми заборгованості) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів необхідно відмовити з зазначених підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Не підлягає задоволенню клопотання відповідача про розірвання кредитного договору б/н від 08.08.2011 року у звязку із винесенням рішення про стягнення заборгованості, у звязку із необґрунтованістю зазначеного клопотання. У роз'ясненнях, що містяться в пункті 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зазначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Враховуючи викладене, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню в сумі 22 840,18 гривень. Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»» щодо стягнення заборгованості задоволені частково, тому суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1285,58 гривень (1378 грн. * 22840,18 гривень / 24482,19 грн.).

Outcome: partial