Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів ПП «Укравтоінвест», ПАТ «Страхова Група «ТАС», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вироком Ленінського районного суду м.Кіровограда від 02.06.2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та зазначеним вироком встановлено, що 07.03.2014 року [PERSON], рухаючись в темну пору доби по вул.Завадівська в м.Кіровограді на автобусі БАЗ 22154 СПГ, державний номерний знак [NUMBER], який належить ПП «Укравтоінвест», проявив особисту неуважність та безпечність вимог безпеки дорожнього руху та грубо порушуючи Правила дорожнього руху здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який від отриманих у ДТП тілесних ушкоджень помер. Позивач також зазначив, що на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПП «Укравтоінвест», яким, в свою чергу застраховано цивільно-правову відповідальність по полісу обов'язкового страхування №АС/3431918 від 04.11.2013 року. Також вказав, що йому було завдано матеріальну шкоду та ним були понесені витрати, пов'язані з дорожньо-транспортною пригодою, так як в результаті смерті [PERSON] виникла необхідність в оплаті вартості труни, ритуальних послуг, вінків, поминального обіду на загальну суму 11 287, 70 грн. Крім того, позивач зазначив, що йому було завдано також моральної шкоди, так як у зв'язку з заподіянням його батьку [PERSON] внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, враховуючи також їх характер спричинення та обсяг отриманих травм, яких зазнав його батько, що спричинили його смерть, чим йому (позивачу) заподіяно значні душевні страждання. Розмір моральної шкоди оцінив в розмірі 100 000 грн., яка підлягає стягненню зі страхової компанії в межах ліміту, а решта з власника джерела підвищеної небезпеки. З огляду на викладене вище, з посиланням на ст.23, ч.2 ст.1187, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просив стягнути з ПП «Укравтоінвест» матеріальну шкоду в розмірі 11 287 грн. 70 коп., зі страхової компанії «Страхова Група «ТАС» стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 19 червня 2015 року позов [PERSON] до ПП «Укравтоінвест», ПАТ «Страхова Група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в частині позовних вимог до ПАТ «Страхова Група «ТАС» залишено без розгляду та залучено ПАТ «Страхова Група «ТАС» до участі в даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Позивач [PERSON], будучи присутнім в попередніх судових засіданнях, та в його інтересах представник під час судового розгляду справи позовні вимоги в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України неодноразово уточнювали та змінювали, та з урахуванням уточнених позовних вимог, а також приймаючи до уваги, що ПАТ «Страхова Група «ТАС» виплачено позивачу страхове відшкодування на загальну суму 12 559 грн. 70 коп., з якого 7 686 грн. 70 коп. - матеріальна шкода та 4 872 грн. 00 коп. моральна шкода, просили стягнути з відповідача ПП «Укравтоінвест» на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3 601 грн. та в рахунок спричиненої моральної шкоди 95 128 грн. 00 коп. Крім того, додатково на обґрунтування позовних вимог в частині матеріальної шкоди в розмірі 3 601 грн. представник позивача зазначив, що матеріальна шкода складається з витрат, понесених позивачем за організацію та проведення поминального обіду, які (витрати) страховою компанією не відшкодовуються, щодо моральної шкоди додатково зазначив, що моральна шкода, спричинена позивачу, полягає у факті смерті батька, якого він дуже любив, та поважав, який виховував його все своє життя, допомагав йому у повсякденному житті, у зв'язку зі смертю близької людини (батька) позивач відчуває постійний душевний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт, емоційні спалахи, внаслідок смерті батька страждає не лише він (позивач), але і близькі йому люди. Окрім того, зазначив, що позивач має на утриманні малолітню доньку Анну, 2012 року, про яку також піклувався та надавав постійну допомогу його батько [PERSON], крім того, йому як синові та батьку важко спостерігати за тим, як його донька Анна сумує за дідусем, що додатково створює для позивача нестерпний біль та душевне занепокоєння. Представник відповідача ПП «Укравтоінвест» позовні вимоги не визнав, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, просив відмовити позивачу в їх задоволенні, зазначивши на обґрунтування заперечень, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові, не скористався своїм правом на отримання державної допомоги на поховання, крім того, не обґрунтував і належними доказами заявлений розмір моральної шкоди, не зазначив, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її було заподіяно, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет позову [PERSON] - адвокат [PERSON] підтримав позицію відповідача по справі, просив в позові відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ «Страхова Група «ТАС» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, причини не явки суду не відомі. Заслухавши представника позивача [PERSON] - [PERSON], заперечення проти позову представника відповідача ПП «Укравтоінвест» [PERSON], представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] - [PERSON], дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, під якими розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. До способів захисту цивільних прав серед іншого, належать: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, зокрема, вироком Ленінського районного суду м.Кіровограда від 02 червня 2014 року, та не заперечувалося сторонами по справі, що 07 березня 2014 року [PERSON] перед початком керування автомобілем БАЗ 22154 СПГ, державний номер [NUMBER], який належить ПП «Укравтоінвест», не перевірив належним чином і не забезпечив технічно-справний стан рульового керування, чим порушив п.п.2.3 а, 31.4, 31.4.2 ПДР України, після цього, близько 18.15 год., рухаючись в темну пору доби по вул.Завадівській в напрямку Кільцевої дороги, з боку вул.Кримська в м.Кіровограді в порушення ПДР України, а саме П.П.11., 11.2, 11.3 ПДР України, без нагальної потреби здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та порушуючи п.10.1 ПДР України не переконався, що зміна напрямку руху буде безпечною. Продовжуючи рух по зустрічній смузі руху [PERSON], проявляючи особисту неуважність і безпечність для забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху та грубо порушуючи вимоги п.п.1.4, 1.5, 2.3 б, д ПДР України, при виникненні перешкоди для руху, котра виражалась у появі в зоні видимості пішохода [PERSON], якого він об'єктивно спроможний був виявити, не застосував заходів для зменшення швидкості та не дотримався безпечного інтервалу, чим порушив вимоги п.п.12.3, 13.1, 13.3 ПДР України. При цьому [PERSON] не вжив заходів для своєчасного зайняття своєї (правої) смуги, чим створив небезпеку для руху та допустив наїзд на пішохода [PERSON], який знаходився біля лівого краю проїзної частини, відносно напрямку руху автобуса БАЗ 22154 СПГ. Внаслідок пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження та смерть якого настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливом під м'які мозкові оболонки головного мозку з переломом кісток склепіння та основи черепа і знаходиться в прямому причинному зв'язку з наявними тілесним ушкодженнями. Судом також встановлено, що вироком Ленінського районного суду м.Кіровограда від 02 червня 2014 року, який набрав законної сили 02 липня 2014 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і йому було призначено покарання у виді 3-ох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. Крім того, на підставі ст.1 п. «є» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, який набрав чинності 19.04.2014 року [PERSON] звільнений від відбування покарання. Потерпілим в кримінальному провадженні визнано [PERSON], яким цивільний позов в кримінальному провадженні не пред'являвся. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, ми мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Крім того, зазначені обставини визнані сторонами, та на підставі ч.1 ст.60 ЦПК України вони є такими, що не підлягають доказуванню. Судом також встановлено, і зазначені обставини не заперечувалися сторонами по справі, що в день, коли сталася ДТП, а саме: 07.03.2014 року, [PERSON], керуючи транспортним засобом - автомобілем БАЗ 22154 СПГ, державний номер [NUMBER] перебував у трудових відносинах з ПП «Укравтоінвест», працюючи на підприємстві водієм. Даний факт підтверджено в судовому засіданні директором ПП «Укравтоінвест» [PERSON] та ним не заперечувався. Крім того, встановлено, що відповідно до полісу серії [NUMBER] обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.11.2013 року, з терміном дії полісу в період з 04.11.2013 року по 03.11.2014 року ПП «Укравтоінвест» застрахував у ПАТ «Страхова Група «ТАС» цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, забезпеченим транспортним засобом за зазначеним полісом виступив транспортний засіб - автомобіль БАЗ 22154 СПГ, номерний знак [NUMBER]. Відповідно до п.п.27.3, 27.4 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик у випадках, передбачених п.п.г п.41.1 та п.п.в п.41 Закону відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом до урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під час судового розгляду справи було встановлено, і зазначені обставини визнані сторонами та ними не заперечувалися, що позивачу [PERSON] ПАТ «Страхова Група «ТАС» виплачено страхове відшкодування в загальному розмірі 12 559 грн. 70 коп., з якого 7 686 грн. 70 коп. - матеріальна шкода, 4 872 грн. 00 коп. - моральна шкода. Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм, встановлено, що особи, які взяли на себе витрати на поховання, мають право на отримання страхового відшкодування від страхової компанії в межах документально підтверджених витрат, які були понесені ними з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу, або колумбарну нішу, а також ті витрати, які пов'язані з облаштуванням та утриманням місця поховання, у зв'язку з чим, інші витрати, які не відповідають вищевикладеним вимогам, не підлягають відшкодуванню страховою компанією. Частиною 1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, відповідно до аналізу норм ст.ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. (правовий висновок Верховного Суду України по справі №6-108цс13 від 06 листопада 20143 року). Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Крім того, Пленум Верховного Суду України у п.8 Постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою працівник перебуває у трудових відносинах. Окремо судом відзначається, що за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії [NUMBER] страхувальником згідно з зазначеним полісом є лише ПП «Укравтоінвест», у володінні та користуванні якого знаходиться забезпечений транспортний засіб - автомобіль БАЗ 22154 СПГ, номерний знак [NUMBER]. Цивільно-правова відповідальність інших осіб за цим полісом не застрахована. З огляду на зазначене, суд вважає, що ПП «Укравтоінвест» є особою, відповідальною за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія [PERSON], який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ПП «Укравтоінвест». Позивачем пред'явлено позов до ПП «Укравтоінвест» про стягнення з останнього на його користь 3 600 грн. матеріальної шкоди, як витрати, понесені ним (позивачем) за організацію та проведення поминального обіду, які не були відшкодовані страховою компанією, як такі, що не належать до витрат на поховання та спорудження пам'ятника, при цьому на підтвердження понесених витрат на організацію поминального обіду позивач надав розрахункову квитанцію серії ЛВАК №380838 від 11.03.2014 року на суму 3 600 грн. 00 коп., яка приймається судом до уваги як належний доказ, та відповідно з ПП «Укравтоінвест» на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 3 600 грн. Позивачем пред'явлено також до ПП «Укравтоінвест» вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 95 128 грн. 00 коп., які підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.95року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови). При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07 березня 2014 року за участю водія ПП «Укравтоінвест» [PERSON] батько позивача [PERSON] - [PERSON] зазнав значних тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили його смерть, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], що, в свою чергу, свідчить про те, що внаслідок передчасної смерті близької людини - батька, який помер у віці 53-ох років, позивач зазнав та продовжує зазнавати душевних страждань та переживань, відчуває душевний біль, пов'язаний із смертю близької йому людини, який виховував його все його життя, допомагав у повсякденному житті, як дідусь приймав участь у вихованні його (позивача) доньки Анни, 2012 року, яка сумує за дідусем та постійно про нього згадує, що додатково спричиняє йому (позивачу) душевні страждання. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач ПП «Укравтоінвест» є особою, відповідальною за відшкодування шкоди, а не безпосереднім її заподіювачем, враховуючи також характер та обсяг заподіяних позивачу душевних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру,

Outcome: partial