Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. [INFO] року [PERSON] померла. Ухвалою суду від 10.02.2016 року до участі у справі в якості правонаступника відповідачки було залучено [PERSON]. У лютому 2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги до [PERSON] В обґрунтування своїх вимог у первісному та уточненому позові позивач посилається на те, що йому належить на праві власності домоволодіння № [ADDRESS], яке знаходиться по сусідству, належало [PERSON], правонаступником якої є [PERSON] При будівництві паркану на межі земельних ділянок сторін виявилися суперечки, а саме відповідачка не дає можливості позивачу встановити паркан на межі домоволодінь, у тимчасовій прибудові до гаражу відповідачка без згоди позивача зробила вікно, що виходить на подвір'я позивача та заважає йому побудувати паркан, покрівля сараїв відповідачки перешкоджає позивачу побудувати паркан по межі земельних ділянок та атмосферні опади з покрівлі сараїв стікають на його ділянку, крім того, на даху лазні відповідачки встановлена труба димовідведення так, що весь дим розповсюджується на ділянці позивача, входить прямо у вікна будинку. Позивач побудував паркан із заступом у свою сторону в деяких місцях до 0,3 м. Скориставшись цим відповідачка побудувала стіну сараю на фундаменті його тимчасового паркану із заступом на його земельну ділянку 0,3 м. Своїми діями відповідачка порушує права позивача як власника. Просив усунути йому перешкоди у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON]: знести розташовану на фундаменті паркану по суміжній межі з домоволодінням № [ADDRESS] стіну будівлі лазні (літ В - лазня (літній душ), що побудована в домоволодінні № [ADDRESS]; демонтувати вікно у тимчасовій прибудові до гаражу (літ. К - альтанка), що побудований в домоволодінні [ADDRESS]; демонтувати покрівлі сараїв (літ. Д, літ. Е, літ. З - сараї), що виступають за межу земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]; вивести димохід на будівлі бані (літ. В - лазня (літній душ), що побудована в домоволодінні [ADDRESS]; обладнати відведення стоків води, що поступають з будівель і споруд домоволодіння № [ADDRESS], на земельну ділянку суміжного домоволодіння № [ADDRESS], належного [PERSON] У грудні 2014 року [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту для використання земельної ділянки для обслуговування господарських будівель на безоплатній умові та безстроково. У березні 2016 року [PERSON] як правонаступник [PERSON] подала уточнений зустрічний позов, в якому посилалася на те, що вона є власником домоволодіння [ADDRESS]. Дане домоволодіння було побудоване у 1958-1959 роках, на підставі договору на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 23.09.1954 року. За цим договором батьку позивачки - [PERSON] було надано земельну ділянку площею 400 кв. м. У 2005 році батько позивачки приватизував земельну ділянку у розмірі 394 кв. м. При цьому була розроблена землевпорядна справа та складений акт встановлення існуючих зовнішніх меж ділянки в натурі, який був підписаний усіма суміжними землекористувачами. Після смерті батька право власності на домоволодіння та земельну ділянку отримала мати позивачки - [PERSON]. [PERSON] набув право власності на домоволодіння [ADDRESS] після смерті бабусі у 2008 році після чого і почалися суперечності щодо користування земельною ділянкою та господарськими будівлями. [PERSON] почав перебудовувати будівлі на належній йому земельній ділянці та намагався встановити капітальний паркан на межі земельної ділянки, на якій побудовані узаконені господарські будівлі, які перебувають у користуванні та володінні [PERSON], що призвело до неможливості їх обслуговування та призводить до погіршення їх стану і руйнування. Межа між земельними ділянками проходить по стіні лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д, одне вікно у альтанці літ. К виходить на земельну ділянку [PERSON], у зв'язку із чим при проведенні робіт щодо необхідності обслуговування та ремонту стіни господарських будівель [PERSON] повинна користуватися частиною земельної ділянки [PERSON], який у 2009 році приватизував земельну ділянку на 58 кв. м. більше, ніж було виділено її первісному землекористувачу, його діду [PERSON] та змінив межу земельної ділянки. [PERSON] вважає, що для обслуговування будівель домоволодіння [ADDRESS], а саме: лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д з боку домоволодіння [ADDRESS] необхідне встановлення земельного сервітуту. [PERSON] відмовляється встановити земельний сервітут. Просила встановити земельний сервітут на умовах безоплатності та безстроковості для обслуговування будівель домоволодіння [ADDRESS], а саме: лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д з боку домоволодіння [ADDRESS] щодо земельної ділянки площею 10,12 кв. м. належної [PERSON] згідно з планом земельної ділянки житлового будинку [ADDRESS], який є додатком до висновку експерта № 3739-14 від 26.11.2014 року. Місцезнаходження на кадастровому плані земельної ділянки - кадастровий номер [NUMBER]. Адреси сторін: обтяжувач - [PERSON] ([ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]); обтяжуваний - [PERSON] ([ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]); строк, на який встановлено сервітут - постійний; сервітут встановлюється без права зміни цільового призначення земельної ділянки та без права її забудови. Судові витрати у вигляді сплати судового збору та за висновок експертного будівельно-технічного дослідження по справі покласти на [PERSON] Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволені. Усунуто перешкоди [PERSON] в користуванні домоволодінням і земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS] та зобов'язано [PERSON]: знести розташовану на фундаменті паркану по суміжній межі з домоволодінням № [ADDRESS], стіну будівлі лазні (літ В - лазня (літній душ), що побудована в домоволодінні № [ADDRESS]; демонтувати вікно у тимчасовій прибудові до гаражу (літ. К - альтанка), що побудований в домоволодінні № [ADDRESS]; демонтувати покрівлі сараїв (літ. Д, літ. Е, літ. З - сараї), що виступають за межу земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]; вивести димохід на будівлі бані (літ. В - лазня (літній душ), що побудована в домоволодінні № [ADDRESS], вище покрівлі будинку [ADDRESS]; обладнати відведення стоків води, що поступають з будівель і споруд домоволодіння № [ADDRESS], на земельну ділянку суміжного домоволодіння № [ADDRESS], належного [PERSON]. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи позовні вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] були уточнені в прохальній частині. Просила суд: встановити земельний сервітут на умовах безоплатності та безстроковості для обслуговування будівель домоволодіння [ADDRESS] а саме: лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д з боку домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпрі щодо земельної ділянки площею 10,12 кв.м., ширина якої дорівнює 1 метр та яка належить [PERSON] згідно з планом земельної ділянки житлового будинку [ADDRESS], який є додатком до висновку експерта № 3739-14 від 26 листопада 2014 року, яка розташована вздовж лазні літ.В, літньої кухні літ.Г, сараю літ.Д, належних на праві власності [PERSON]. Місцезнаходження на кадастровому плані земельної ділянки - кадастровий номер [NUMBER]. Адреси сторін: обтяжувач - [PERSON] ([ADDRESS], РНОКПП [NUMBER]): обтяжуваний - [PERSON] ([ADDRESS], [NUMBER]); строк, на який встановлений сервітут - постійний; сервітут встановлюється без права зміни цільового призначення земельної ділянки та без права її забудови; зобов'язати [PERSON] щодо виконання умов земельного сервітуту, встановленого для обслуговування будівель домоволодіння [ADDRESS] а саме лазні літ.В, літньої кухні літ. Г, сараю літ.Д з боку домоволодіння [ADDRESS] в м.Дніпрі щодо земельної ділянки площею 10,12 кв.м. належної [PERSON] згідно з планом земельної ділянки житлового будинку [ADDRESS] в м. Дніпропетровську та покласти судові витрати на відповідача. Представник позивача [PERSON] у судовому засідання підтримала позовні вимоги позивача. Суду пояснила, що [PERSON] як власник майна вимагає усунути перешкоди у користуванні цим майном. Таке право йому гарантоване Цивільним та Земельним Кодексом України. Він, як власник земельної ділянки, має право на встановлення паркану по межі земельної ділянки. Лазня літ. В, яка побудована на фундаменті із заступом на земельну ділянку [PERSON], заважає йому встановити паркан, обмежує його у праві користування земельною ділянкою у повній мірі. Будівлі, що належать відповідачці, а саме: будівля бані (літ. В - лазня), тимчасова прибудова до гаражу (літ. К - альтанка), сараї (літ Д - сарай, літ. Е - сарай, літ. З - сарай), веранда, літня кухня (літ. Г - літня кухня) побудовані з порушенням будівельних, санітарних та протипожежних норм та правил, що створює потенційну небезпеку для життя та здоров'я позивача та членів його родини та його майна. Щодо зустрічного позову, уточненого позову, представник позивача вважає, що він є безпідставним та просила в позові відмовити. Представник відповідачки [PERSON] у судове засідання з'явилася, позовні вимоги не визнала, у задоволенні первісного позову просила відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Суду пояснила, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] Дане домоволодіння було побудовано у 1958-1959 роках на земельній ділянці площею 400 кв. м. Земельна ділянка, на якій розташований будинок, була передана батьку [PERSON] - [PERSON] в порядку безоплатної приватизації у 2005 році площею 394 кв. м. Усі будівлі у домоволодінні є узаконеними. Домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] в порядку спадкування після бабусі. Господарські будівлі, побудовані у цих двох домоволодіннях на межі земельних ділянок та власники користувалися ними за взаємною згодою. У 2009 році [PERSON] приватизував земельну ділянку на 58 кв. м. більше відведеної. Акт погодження меж земельної ділянки при її приватизації та отримання у власність [PERSON] з [PERSON]. не погоджував, зазначивши в акті, що належна їй земельна ділянка приватизована. Крім того, [PERSON] зруйнував без погодження з матір'ю [PERSON] частину належних йому господарських будівель, які були суміжні з господарськими будівлями батьків [PERSON] та складали межу між домоволодіннями, залишив лише гараж, встановив капітальний паркан на фундаменті на межі земельних ділянок. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки не порушують його права, а ним зараз порушуються права [PERSON], оскільки [PERSON] перешкоджає [PERSON] у догляді за її будівлями, для чого їй потрібно встановити сервітут. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача за основним позовом задоволенню не підлягають, зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.06.2013 року індексний номер 4446973, яке було видано замість свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2009 року (т. 1, а. с. 9), домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. Домоволодіння складається з: житлового будинку літ. Ж-3 з мансардою літ. м/с, терасами ж-2, Ж1-1, Ж2-1, загальною площею 363,9 кв. м., житловою площею 96 кв. м., ганком літ. ж, сарай, літ. Б, гараж літ. В, убиральня літ. Г, душ літ. Д, плавальний басейн літ. Е. Земельна ділянка площею 0,0658 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 29.02.2012 року на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 06.10.2010 року № 424/61 (т. 1, а. с. 10). Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17.03.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Карловою Т.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1-179, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] після смерті [PERSON] (т. 2, а. с. 34). Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами складається з: А-1 - житловий будинок житловою площею 38,7 кв. м., загальною площею 58,4 кв.м, Г - літня кухня, Ж - убиральня, В - лазня, З - сарай (тимчасовий), К - альтанка, И - навіс, Д, Е - сараї, Б - гараж, № 1-10,1 - споруди. Земельна ділянка площею 0,0394 га. в межах згідно планом, що знаходиться в [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.03.2016 року (т. 2, а. с. 36). Вказані земельні ділянки є суміжними, зовнішні межі земельних ділянок були погоджені попередніми власниками зазначених домоволодінь. 03.10.2004 року були встановлені існуючі зовнішні межі земельної ділянки по [ADDRESS] в натурі (т. 1, а. с. 90-91). З межами ділянки був згоден [PERSON], що підтверджується його підписом. 20.12.2009 року були встановлені існуючі зовнішні межі земельної ділянки по [ADDRESS] в натурі (т. 1, а. с. 244-245). З межами ділянки був згоден [PERSON], що підтверджується його підписом. Відповідно до плану-схеми, наданої [PERSON] (т. 1, а. с. 14) вбачається, що власники домоволодінь [ADDRESS] відступили від встановленої межі між домоволодіннями [NUMBER] з боку сараю, літньої кухні, лазні, тимчасової прибудови у бік домоволодіння [NUMBER]. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №875-15 від 9 листопада 2015 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, жолоб відводу літньої кухні літ. Г у домоволодінні [NUMBER] за вказаною вище адресою зі сторони домоволодіння [NUMBER] улаштовано не на всю довжину сторони покрівлі, з якої здійснюється водовідвід опадів, а тому відвід частини опадів з покрівлі здійснюється на територію домоволодіння [NUMBER], що не відповідає нормам державних будівельних норм «Містобудування. Планування i забудова міських i сільських поселень» 360-92 (далі - ДБН 360-92). Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. Відстань між огорожею домоволодіння [NUMBER] та стінами споруд та будівель домоволодіння [NUMBER] в середньому складає 0,5 м, що не відповідає нормам ДБН 360-92. Відстань між будівлями [NUMBER] та житловим будинком [NUMBER] складає 4,5 м, а за нормою передбачено 6,0 м. У власника домоволодіння [NUMBER] відсутній доступ для обслуговування стін будівель та улаштування необхідних інженерно-технічних заходів по стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжної земельної ділянки. Дана невідповідність виникла у зв'язку із тим, що згідно з умовними позначками в технічній документації станом на 5 вересня 2009 року вздовж огорожі та стін будівель домоволодіння [NUMBER] були побудовані господарські будівлі домоволодіння [NUMBER], та на час проведення експертного дослідження на території домоволодіння [NUMBER] вказані господарські будівлі знесені. Будівлі лазні літ. В, альтанки літ. К, сараїв літ. Д, Е, З, літньої кухні літ. Г у домоволодінні [NUMBER] відповідають вимогам проектної документації на їх будівництво, однак на час дослідження не відповідають діючим будівельним, санітарним, протипожежним нормам та правилам. Димохід на покрівлі бані, яка знаходиться на земельній ділянці [NUMBER], відповідає вимогам діючих будівельних, санітарних, протипожежних норм та правил. Літня кухня літ. Г не обладнана відведенням стоків на всю довжину сторони покрівлі, з якої здійснюється водовідвід опадів і відвід частини опадів на територію домоволодіння [NUMBER] ( т.1 а.с.152-161). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою та захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують право або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). В судовому засіданні безспірно встановлено, що [PERSON] став власником домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську у 2009 році в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON], та зазначене домоволодіння складалося з: А-1 - житловий будинок шл.бл., житловою площею 48,7 кв.м., загальною площею 84,4 кв.м., Б- сарай шл.бл. бет., В- гараж, цегла,шл.бл., Г-убиральня цегла, Д- душ цегла, Е- плавальний басейн з/б, №1-14, І-ІІІ, ф-т - споруди ( т.1 а.с. 246-250). В 2010 році [PERSON] приватизував земельну ділянку площею 0,0658 га., без погодження меж земельної ділянки з попередніми власниками домоволодіння [NUMBER] ( т.1 а.с. 239-245) та побудував 2-х поверховий з мансардою будинок замість старого ( т.1 а.с.9), зніс належні йому господарські будівлі, які межували з господарськими будівлями домоволодіння [NUMBER] та складали межу між домоволодіннями з 1970 років. Судом встановлено, що 23 вересня 1954 року власником домоволодіння [NUMBER] [PERSON] був укладений договір на право будівництва будинку та безстрокове використання земельної ділянки загальною площею 400 кв.м., 23.03.1984 року рішенням виконавчого комітету районної ради народних депутатів Індустріального району ( т.1 а.с.79-83) житловий будинок [NUMBER] з господарчими будівлями та спорудами по [ADDRESS], відповідно до акту прийняття індивідуального будинку, було введено в експлуатацію. Відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи №875-15 від 9 листопада 2015 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, згідно з технічною документацією, наданою в матеріалах справи (а.с. 74), станом на 21.01.1984 року на земельній ділянці домоволодіння [NUMBER] були розташовані наступні споруди: Літ. В - сарай (на час дослідження споруда лазні), Літ. Д - сарай, Літ. Е - сарай, літ. Г - літня кухня та межа між домоволодіннями [NUMBER] та [NUMBER] проходила вдовж стіни Літ. В - сарай та на деякій відстані від стін споруд Літ. Д - сарай, Літ. Е - сарай, Літ. Г - літня кухня. Згідно з умовними позначками в технічній документації, наданій в матеріалах справи станом на 05.06.2009 року, а саме штрихові лінії вдовж стін будівель та усних пояснень мешканців домоволодіння [NUMBER] на час складання технічної документації на території домоволодіння [NUMBER] вздовж огорожі та стін будівель домоволодіння [NUMBER] були побудовані господарчі будівлі власників домоволодіння [NUMBER], що згідно ДБН360-92**[5] п.3.25а* та 3.26 господарські будівлі і гаражі сусідніх ділянок допускається об'єднувати, про що на час слідження свідчить зблоковані гаражі на території домоволодіння [NUMBER] та домоволодіння [NUMBER]. На час дослідження на території домоволодіння [NUMBER] вздовж огорожі з домоволодінням [NUMBER] відсутні будь-які господарчі будівлі. На час дослідження експертом було встановлено, що вдовж стін будівель Літ. В -лазня, Літ. К - альтанка, Літ. Д - сарай, Літ. Е - сарай, Літ. З - сарай, Літ. Г - літня кухня з боку домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську проходить огорожа домоволодіння [NUMBER]. Огорожа домоволодіння [NUMBER] являє собою металевий каркас з труб квадратного профілю з заповненням азбестоцементними прямокутними листами. Фундамент огорожі стрічковий залізобетонний, виконаний по всій довжині огорожі. Відстань між огорожею домоволодіння [NUMBER] та стінами споруд та будівель домоволодіння [NUMBER] в середньому складає -0,5 м. Відстань між будівлями домоволодіння [NUMBER] та житловим будинком домоволодіння 232 складає 4,5м. Відповідно до наданої технічної документації станом з 2009 року, межа між домоволодіннями [NUMBER] та [NUMBER] проходить вздовж стін будівель Літ. В - лазня, Літ. К -альтанка, Літ. Е - сарай, Літ. З - сарай, Літ. Г - літня кухня . Отже, Літ. В - лазня, Літ. К -альтанка, Літ. Е - сарай, Літ. З - сарай, Літ. Г - літня кухня є межовими спорудами між земельними ділянками та не заважають власнику домоволодіння [NUMBER] в користуванні домоволодінням, а саме користування [PERSON] будівлями і спорудами які він побудував у 2009 році. Як вбачається із висновку судової будівельно-технічної експертизи, об'єкти нерухомості Літ. В - лазня, Літ. К -альтанка, Літ. Е - сарай, Літ. З - сарай, Літ. Г - літня кухня, розташованих у домоволодінні [NUMBER] по [ADDRESS], відповідають вимогам проектної документації на їх будівництво. Виходячи із вищевикладеного та беручи до уваги те, що [PERSON] зніс належні йому: сарай літ.Б та душ літ.Д, які складали межу земельної ділянки між домоволодіннями, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача за основним позовом [PERSON], та не вбачає порушення прав та підстав для задоволення позову за основним позовом. Щодо позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом, то судом встановлено, що 09.01.2015 року [PERSON] було направлено [PERSON] заяву пропозицію про укладання договору про встановлення земельного сервітуту та Договір про встановлення земельного сервітуту, які були отримані [PERSON] 28 січня 2015 року (т.1 а.с. 224-230). 05.03.2016 року [PERSON] було направлено відповідачу [PERSON] примірник договору про встановлення земельного сервітуту, однак відповідачем договір про встановлення сервітуту не підписаний. Відповідно до частин третьої, п'ятої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За змістом статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно частини третьої статті 98 ЗК України встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Статтею 99 ЗК України визначено види права земельного сервітуту. Перелік, зазначений в даній статті не є вичерпним. Згідно із ч. 1 ст. 99 ЗК України вимагати встановлення земельних сервітуту можуть власники або користувачі земельних ділянок. Право земельного сервітуту передбачає можливість обмеженого платного або безоплатного користування чужою земельною ділянкою і не веде до позбавлення власника (користувача) земельної ділянки, щодо якої встановлюється сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до ст. 100 ЗК України, позивач, як власник панівної земельної ділянки, має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї ділянки в судовому порядку, бо добровільної домовленості з цього питання не досягнуто. Відповідно до частини третьої статті 402 ЦК України в разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Згідно п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року №7 види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Суд вважає належним та допустимим доказом висновок експертно-будівельного дослідження № 3739-14 від 26.11.2014про можливість встановлення сервітуту на земельний ділянці житлового будинку [NUMBER] по [ADDRESS] в м. Дніпро для обслуговування будівель домоволодіння [NUMBER] по [ADDRESS] в м. Дніпро, а саме лазні літ.»В», літня кухня літ. «Г», сараю літ. «Д» з боку домоволодіння [NUMBER] [ADDRESS] в м. Дніпро необхідна земельна ділянка площею 10,12 кв.м. ( т.1 а.с. 109-111). Суд вважає, що встановленням земельного сервітуту не порушуються права відповідача як власника земельної ділянки. Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Згідно з частиною першою статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом. Положення статті 401 ЦК України відображає право власника сусідньої земельної ділянки використовувати земельну ділянку іншого власника для власної вигоди. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітут та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право власності не є абсолютним, може бути обмежено, але таке обмеження має бути здійснено на підставі закону та з урахуванням прецедентної практики Європейського суду з прав людини. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». З огляду на характер спірних правовідносин, установлені обставини, суд приходить до висновку про відповідність заходу втручання держави в право власності [PERSON], шляхом встановлення земельного сервітуту, критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Втручання в право на мирне володіння відповідачем належною йому на праві власності земельною ділянкою відповідає принципу справедливого балансу між інтересами позивача та відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб. В судовому засіданні встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] не має доступу для обслуговування будівель домоволодіння [NUMBER] по [ADDRESS], а саме лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д з боку домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпрі.Вказана обставина представником [PERSON] в судовому засіданні не заперечувалася. Підставою для встановлення сервітуту є відсутність у будь - якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту. Враховуючи вимоги закону, для забезпечення гарантованих прав власника земельної ділянки земельний сервітут має здійснюватися найменш обтяжливим способом. Це означає, що незручності у використанні власником своєї земельної ділянки, обтяженої земельним сервітутом, мають бути мінімальними, тобто такими, що суттєво не перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 роз'яснено судам необхідність враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Виходячи з системного аналізу наведених законодавчих норм, а також провівши аналіз і оцінку доказів, що надали сторони, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом,[PERSON],підлягають задоволенню частково в частині встановлення земельного сервітуту на умовах безоплатності та безстроковості, адже позивачем доведена неможливість задоволення власних потреб щодо користування належним їй майном в інший спосіб, ніж встановлення обтяження суміжної земельної ділянки (сервітуту), яка належить відповідачу. Щодо зобов'язання [PERSON]до виконання умов земельного сервітуту, встановленого для обслуговування будівель домоволодіння [ADDRESS] а саме лазні літ.В, літньої кухні літ. Г, сараю літ.Д з боку домоволодіння [ADDRESS] в м.Дніпрі щодо земельної ділянки площею 10,12 кв.м. належної [PERSON] згідно з планом земельної ділянки житлового будинку [ADDRESS] в м. Дніпропетровську. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Оскільки на даний час право позивача за зустрічним позовом не порушено, за таких обставин позовні вимоги в цій частині є передчасним, і на день розгляду справи підстав для задоволення такої заяви немає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON]на користь [PERSON] судові витрати по справі в розмірі 1424,40 грн. ( судовий збір в розмірі 243,60 коп. та витрати на оплату експертного дослідження в розмірі 1180,80 грн).

Outcome: partial