Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 26.06.2019 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №4247102, згідно з умовами якого відповідач отримав 8000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 14.07.2019 року. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору. Пунктом 7.1 Кредитного договору визначено, що договір діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. 22.10.2019 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір відступлення права вимоги №40-МЛ від 22.10.2019. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором №4247102від 26.06.2019, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Станом на 11.03.2020 сума заборгованості відповідача становить 16064,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8000 грн; прострочена заборгованість за процентами становить 8064,00 грн. Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості від 04.06.2020, однак поштове відправлення було повернено за зворотною адресою. Добровільно врегулювати спір не вдалося. Відповідач подав письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що позивачем не надано належним доказів, що підтверджує домовленість сторін на підписання Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом України «Про електронний цифровий підпис». В матеріалах справи міститься платіжне доручення № 1069278 від 26.06.2019 року, що оформлено з порушенням вимог Інструкції з питань про безготівкові розрахунки в Україні. Крім того, відповідач зазначив, що по кредитному договору ним було сплачено грошові кошти в розмірі 11542,04 грн., що на 500,04 грн. більше, ніж зазначено у графіку розрахунку. Позивачем не надано розрахунку нарахованих процентів. Відповідач також наголошує, що п. 1.5.2 кредитного договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст.. 228 ЦК України. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. 26.06.2019 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №4247102, відповідно до умов якого сума кредиту становить 8000 грн. Кредит надається строком до 14.07.2019 року. Пунктами 1.5-1.6 Кредитного договору №4247102 від 26.06.2019 визначено сукупну вартість кредиту 3024,00 грн в грошовому виразі, 766,00 % річних у процентному значенні. Комісія за надання кредиту: 1440,00 грн, яка нараховується за ставкою 18% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом складають 1584 грн, які нараховуються за ставкою 1,10% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п.7.1 Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір 4247102 від 26.06.2019 ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) Відповідно до Договору відступлення прав вимоги №40-МЛ від 22.10.2019 ТОВ Мілоан передало ТОВ ФК Кредит-Капітал належні йому права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками. Відповідно до Реєстру Боржників до Договору відступлення права вимоги №40-МЛ від 22.10.2019 року ТОВ Фінансова компанія Кредит-Капітал набуло права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №4247102 від 26.06.2019. З виписки з особового рахунка за Кредитним договором №4247102 від 26.06.2019 вбачається, що [PERSON] має заборгованість у сумі 16064,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8000 грн; прострочена заборгованість за процентами становить 8064,00 грн.. Представником ТОВ ФК Кредит-Капітал на адресу відповідача [PERSON] була направлена претензія №19318753/1 від 04.06.2020 з проханням виконати зобов`язання за Кредитним договором №4247102 від 26.06.2019. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч.3 ст.207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ч.6 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, акцепт Кредитного договору відповідачем вчинено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Разом з тим, на час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України. Враховуючи викладені обставини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за сумою кредиту в розмірі 8000,00 грн. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача простроченої заборгованості за процентами в розмірі 8064,00 грн., дані вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. У кредитному договорі №4247102 від 26.06.2019 сторони погодили, що кредит надається з 26.06.2019 року до 14 липня 2019 року. Суд констатує, що за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. За умовами кредитного договору №4247102 від 26.06.2019 сторони погодились, що позичальник повинен сплатити проценти за користування в розмірі 1584 грн, які нараховуються за ставкою 1,10% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року, яку суд вважає за необхідним застосувати у даній справі. Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином вимога про стягнення процентів на підставі п.п. 1.5.2 кредитного договору №4247102 від 26.06.2019 можлива лише в частині стягнення заборгованості станом на день закінчення строку кредитування. Разом з тим, згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №4247102 від 26.06.2019, у відповідача відсутня заборгованість по відсоткам в межах строку дії договору, а сума 8064,00 грн. нарахована поза межами дії договору. З огляду на вищевикладене суд приходить до переконання, що у стягненні 8064,00 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом позивачу належить відмовити. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки з доданих роздруківок, а саме історії по картковому рахунку з 02.08.2019 р. по 10.08.2019 р. та квитанцій неможливо визначити кому були перераховані кошти, так як не зазначено отримувача та призначення платежів. Крім того, посилання відповідача на неотримання вимоги суд також не приймає до уваги, оскільки відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. Також суд вважає недоведеним доводи відповідача щодо примусового стягнення коштів за вказаним договором на виконання виконавчого напису нотаріуса, оскільки в довідці з місця роботи відповідача сума в розмірі 6859,48 грн. значиться як сплачені аліменти.

Outcome: partial