Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з своїм вищезгаданим позовом. В позові вказує, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач наполягла на позові за вищевказаними підставами, а відповідач на позов заперечив, вказуючи на те, що дитина сторін не проживає із відповідачем та крім того він утримує самостійно старшу доньку сторін. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У роз'ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст. 182 СК Українизазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 1998 року по 16 березня 2016 року, про що свідчить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2016 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], про що слідує із свідоцтва про народження доньки [PERSON] та вищевказаного судового рішення. Сторони разом не проживають. На цей час неповнолітня дитина [PERSON] тимчасово проживає з батьком, що позивачем не заперечується. При цьому сторони визнали ту обставини, що і позивач, і відповідач несуть витрати на утримання доньки [PERSON], а старшу доньку [PERSON] фактично утримує її батько - відповідач по справі, що також підтверджується показаннями допитаного свідка [PERSON] - матері позивача. Матеріали справи містять докази на підтвердження того, що відповідач працевлаштований у ПАТ «Мотор Січ», де займає посаду випробувача цеха № 20. При цьому позивач також працює та має регулярний фіксований дохід на названому підприємстві. Таким чином, на час розгляду справи у суді першої інстанції по справі доведені умови для визначення розміру аліментів саме у частці від заробітку (доходу), які й мають бути стягнуті з відповідача. При цьому на такий висновок суду не впливають посилання відповідача про проживання дитини сторін [PERSON] з матер'ю позивача, оскільки із пояснень сторін та вищевказаного свідка судом встановлено, що дитина подекуди проживає із [PERSON] лише тимчасово - на час навчального процесу, що є зручним перш за все для самої дитини через наближеність місця проживання бабусі до навчального закладу, а доводу сторони позивача про її участь в у триманні названої дитини сторін спростовані у судовому засіданні не були. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними, але при визначені їх розміру суд враховує матеріальне становище, стан здоров'я працездатних сторін, їх дитини (усі не є інвалідами, доказів перебування когось на лікарському обліку чи наявності захворювань суду надано не було), бере до уваги наявність на утриманні відповідача й іншої неповнолітньої доньки [PERSON], а тому вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши аліменти у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, зважаючи на рівний обов'язок батьків щодо їх участі у утриманні дитини, на достатність, на думку суду, вказаного розміру та й на те, що розмір стягуваних аліментів не буде становити чи перевищувати й половини заробітку (доходу) відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial