Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» про стягнення грошових коштів не виплачених при звільненні. В обґрунтування позову вказано, що у період з 01.06.2016 р. по 26.06.2019 р. [PERSON] , знаходився у трудових відносинах з ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів». 26 червня 2019 року позивач був звільнений за угодою сторін, згідно наказу № 22-ос від 25.06.2019 року. Під час знаходження позивача у трудових правовідносинах з Відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 27 894 (двадцять сім тисяч вісімсот дев`яносто чотири) грн. 29 коп., яку позивач просить стягнути та стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Ухвалою суду від 12.12.2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою від 08.01.2020 року провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 12.02.2020 року. Розгляд справи у судовому засіданні 12.02.2020 року було відкладено на 19.03.2020 року, у зв`язку з задоволенням клопотання представника відповідача про відкладення. До суду 17.03.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в яких [PERSON] посилається на те, що ним не пропущений строк звернення до суду, так як цей строк не обмежується. 19.03.2020 року судове засідання відкладене на 16.04.2020 року у зв`язку з неявкою сторін. 13.04.2020 року від представника відповідача надійшли до суду заперечення, в яких представник відповідача посилається на те, що строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку позивачем пропущений. У судове засідання 16.04.2020 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутністю. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у період з 01.06.2016 року по 26.06.2019 рік [PERSON] , знаходився у трудових відносинах з ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів». 26 червня 2019 року [PERSON] був звільнений за угодою сторін, згідно наказу № 22-ос від 25.06.2019 року. З довідки від 27.06.2019 року вбачається, що станом на 27.06.2019 року заборгованість по заробітній платі, а саме за дні компенсації за невикористану відпустку у ДП МОУ «ОЗБМ» перед [PERSON] на момент звільнення складає 27894,29 грн. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1,2 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. За таких обставин суд доходить висновку про обгрунтовність позовних вимог в цій частині та задовольняє їх. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Щодо строку позовної давності, який просить застосувати представник відповідача до вимог про стягнення вказаного середнього заробітку, то суд відзначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно абзацу 5 п.2.3. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №9-рп/2013 від 15.10.2013 року, Конституційний Суд України виходить з того, що при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати положення частини другої статті 233 Кодексу підлягає застосуванню у випадках пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень не пов`язане з фактом нарахування чи ненарахування роботодавцем спірних виплат. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у Постанові від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Тобто, до вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні мають застосовуватися вимоги ч.1 ст. 233 КЗпП України. Позивач дізнався про не виплату йому повної суми заробітної плати при звільненні 27.06.2019 року, як [PERSON] сам зазначає та на що вказує надана ним довідка про наявність заборгованості по виплаті заробітної плати. При цьому, до суду з даним позовом позивач звернувся 10 грудня 2019 року, пропустивши при цьому строк визначений ч.1 ст. 233 КЗпП України. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Встановлений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Позивач не просить суд поновити вказаний строк, не наводить жодних обставин підтвердження поважності причин пропуску цього строку, а посилання позивача на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 24.04.2019 року у справі № 607/14495/16-ц, є необгрутнованим, так як середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є виплатами, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та не є відповідними державними гарантіями, встановленими законодавством, а є за своєю правовою природою спеціальним видом відповідальності роботодавця. За таких обставин, суд доходить висновку, що [PERSON] пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а підстави для його поновлення відсутні, отже, у цій частині позовних вимог належить відмовити.

Outcome: partial