Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до відповідачів в якій вказує, що 02.04.2013 року сторони уклали між собою договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та право власності на вказану квартиру перейшло до позивача. Вказує, що з моменту укладення договору купівлі-продажу квартири, колишні власники продовжують проживати в ній, чим перешкоджають позивачу вселитись туди разом зі своєю сімєю, на прохання про звільнення житла не реагують. У звязку із викладеним просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні позивачем права власності на вказану квартиру шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач та її представник не зявились, проте надіслали до суду заяву в якій справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідачі в судове засідання не зявились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2013 року та згідно копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач по справі є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачі у свою чергу являються її колишніми власниками. (а.с.6-8) Із відомостей отриманих судом із підрозділу ГУДМС України у Чернівецькій області встановлено, що місце проживання [PERSON] зареєстроване [INFO], що унеможливлює задоволення заявлених позовних вимог до вказаного відповідача. Що стосується [PERSON], із довідки наданої підрозділом ГУДМС України у Чернівецькій області на запит суду виявлено, що його місце проживання дійсно зареєстроване у [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що вказана квартира знаходиться в приватній власності позивача, не належить до державного чи комунального майна. Судом також встановлено і те, що [PERSON] не являється членом сімї позивача, не є наймачем вказаного житла, а є колишнім власником, який після набуття позивачем права власності на вказане житло в добровільному порядку з реєстрації не знявся, що безперечно створює перешкоди у безумовному володіння, користуванні та розпорядженні позивачем власним майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї. За таких умов, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла, а як наслідок і у членів його сімї. У своїй постанові від 16.01.2012 року Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, оскільки позивач є власником вказаної квартири, а відповідач є колишнім власником житла, останній, втратив право користування даним житлом. Таким чином,

Outcome: partial