Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 25 січня 2008 року, про що зроблено актовий запис № 7. Від спільного подружнього життя у них народилась дочка [PERSON] 29 квітня 2003 року. На підставі рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 12 вересня 2006 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 червня 2006 року та до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01 січня 2019 року заборгованість [PERSON] по аліментах становить 41751,52 грн. 28 січня 2019 року відносно [PERSON] було розпочате кримінальне провадження № 12019030080000029 по факту злісного ухилення від сплати аліментів. Зазначає, що на сьогоднішній день визначена сума аліментів на утримання дитини є недостатньою, оскільки зросли витрати на її утримання, а також, їй не відомо чи відповідач офіційно працевлаштований, його конкретний розмір доходів, тому просить змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] з 1/4 частини на тверду грошову суму в розмірі 2000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання чинності рішенням суду до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень\~ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені\~ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень\~ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81\~ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статті 264\~ЦПК під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Іваничівського районного управління юстиції в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 7 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЕГ № 016424 (а.с.4). З дослідженого свідоцтва про народження серії 1-ЕГ № 156763 встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] [INFO] (а.с.5). Судом встановлено, що на підставі рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 12 вересня 2006 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) починаючи з 21 червня 2006 року і до досягнення нею повноліття. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист (а.с.6). Згідно довідки про склад сімї № 36 від 28 січня 2019 року, виданої Павлівською сільською радою, позивач зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] разом із своєю дочкою [PERSON] та батьком [PERSON]. Із лікарського консультативного заключення від 28 січня 2019 року слідує, що батько позивача [PERSON] знаходиться на обліку у Волинському обласному онкологічному диспансері (а.с.17). Із довідки Княгининівського ліцею Волинської обласної ради від 29 січня 2019 року № 29 слідує, що [PERSON] навчається у 10-Б класі з 01 вересня 2018 року (а.с.10). Згідно розрахунку заборгованості головного державного виконавця Іваничівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області [PERSON] заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01 січня 2019 року становить 41751,52 грн. (а.с.8). Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань стверджується порушення кримінального провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 164 КК України, за злісне ухилення від сплати аліментів, кримінальне провадження № 12019030080000029 (а.с.7). Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 1ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначених за рішенням суду, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму, встановленого Законом України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» для дітей віком від 6 до 18 років - 2027 грн., а також з того, що відповідно до ч.2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтями 18, 27 Конвенції Організації Обєднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі Конвенція), передбачено. що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Згідно частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чип приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Судом враховується той факт, що батьки несуть рівну відповідальність щодо належного виховання та розвитку дитини. Відповідач на день ухвалення рішення про стягнення із нього аліментів працював та мав стабільний, регулярний дохід. Відомості про те, що відповідач офіційно працевлаштований у матеріалах справи відсутні. Позивачем до матеріалів справи не додано належного документального підтвердження понесення витрат на придбання необхідних ліків для лікування онкохворого батька. У матеріалах справи також відсутні відомості і про доходи позивача, її працевлаштування. Із тверджень позивача викладених у позовній заяві слідує, що відповідач на даний час не працює, його доходи є мінливими та нерегулярними, що у відповідності до вимог ст.\~184\~СК України є підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Суд також враховує задовільний стан здоров'я дитини на утримання якої присуджуються аліменти та її вік, наявність права вибору способу стягнення аліментів відповідно до вимог ч.3\~ст.181 СК України\~у того з батьків, разом з яким проживає дитина, законодавчі зміни у визначенні мінімального розміру аліментів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що слід змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, тобто змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 12 вересня 2006 року з відповідача, з 1/4 частки його заробітку (доходу) на аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, що на думку суду, буде необхідним і достатнім для матеріального забезпечення дитини. Крім того, при визначенні початку строку стягнення аліментів, слід врахувати, що згідно роз'яснень, даних у п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до вимог\~статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до\~розміру задоволених\~позовних вимог\~ \~у сумі\~ 576,30 грн. (1500 х100: 2000= 75 %) - задоволено позов, розмір судового збору за подання вказаної позовної заяви становить в сумі 768,40 грн.(768,40х 75:100= 576,30 грн.)

Outcome: partial