Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином, посилаючись на те, що 27 вересня 2003 року, близько 17 годин на подвір'ї будинку по [ADDRESS], громадяни [PERSON], [PERSON] та [PERSON] діючи спільно і умисно нанесли позивачу порожніми скляними пляшками тілесні ушкодження голови та тулубу. Згідно висновку судово-медичної експертизи №3174 від 02 грудня 2004 року та акту судово-медичного дослідження №2394 від 29.09.2003 року, зазначеними діями позивачу були спричиненні закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку середньої тяжкості, забій м'яких тканин гортані, грудної клітини, правого плеча, садна шкіри голови, обличчя, шиї, верхніх та нижніх кінцівок які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості по ознаці тривалого розгляду здоров'я. Усі перелічені особи були притягнуті до кримінальної відповідальності за ч. ст. 122 КК України. Постановою Полтавського районного суду від 27.09.2005 року, [PERSON] та [PERSON] були звільнені від кримінальної відповідальності на підставі ст. ст. 1,6 ЗУ «Про амністію» від 31 травня 2005 року. [PERSON] вироком Полтавського районного суду від 19 грудня 2005 року засуджений за ч. 1 ст.122 КК України, до 3-х років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки. В наслідок отриманих позивачем ушкоджень, з 27 вересня по 14 листопада 2003 року, останній майже весь час знаходився на стаціонарному лікуванні спочатку в нейрохірургічному відділенні Обласної клінічної лікарні і неврологічному відділенні центральної районної лікарні. Ліки купував за власні кошти. Загалом на суму 1685,15 грн. Окрім того, отримані травми викликали необхідність в проведенні курсу лікування пластичної хірургії, вартість якого згідно консультативного заключения Центру пластичної хірургії клініки «Красний хутір» становить 15810 грн. Крім того з цього приводу отримував консультацію в ТОВ «Клініка омолодження та пластичної хірургії» за що сплатив 300 грн. Відповідно до медичних рекомендацій, позивач потребував дієтичного харчування, на що витратив 600 грн. 79 коп. Перелічене спричинило позивачу глибоку психологічну травму та заподіяло моральну шкоду яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Моральну шкоду позивач оцінив у 50 000 грн. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим не майновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну, відшкодовується у повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 1167, 1168 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним в наслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (ч. 2 ст. 1195 ЦК України). Враховуючи ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» згідно якого мінімальна заробітна плата з 01.09.2015 року визначена в розмірі 1378 грн. на місяць, листа Мінпраці України від 06.11.2002 року №010-1135 «Про норми тривалості робочого часу на 2003 рік», та те, що згідно медичної документації позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 27 вересня по 14 листопада 2003 року (півтора місяця), тобто 34 робочих дні, вважає, що має додатково право на відшкодування шкоди в розмірі 2123,37 грн. (за 2 робочих дні у вересні 2003 року 125,27 грн., за жовтень 1378 грн., за 9 робочих днів листопада 620,10 грн.). В судовому засіданні позивач та його представник- Мушук В.В. позов підтримали в повному обсязі, та прохали його задовольнити, також прохали стягнути з відповідачів витрати на оплату правової допомоги у розмірі 4000 грн. Відповідачі заперечували проти позову в повному обсязі, та подали письмові заперечення в яких своє невизнання позову аргументували тим, що Позивач вказує на той факт, що він внаслідок отриманих ушкоджень був змушений знаходитись на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні обласної клінічної лікарні і неврологічному відділенні Центральної районної лікарні з 27.09.2013року по 14.11.2003 року однак, надані позивачем документи, а саме: виписний епікриз №13241, свідчить про те, що [PERSON] перебував в Полтавській обласній клінічній лікарні в нейрохірургічному відділенні з 27.09.2003 року по 20.10.2003 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості, забійні, рвані рани голови, носа, правого плеча, забій грудної клітини і гортані тощо. Всупереч даному епікризу, довідкою обласної клінічної лікарні ім..М.В.Скліфосовського від 01.12.2003 року вказано, що у період з 27.09.2003 року по 20.10.2003року на лікуванні в нейрохірургічному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні перебував хворий [PERSON] ([PERSON] - мати позивача [PERSON]). Довідкою Полтавської центральної районної лікарні від 12.11.2004 року № 1285 вказано, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Полтавської ЦРЛ з 29.10.2003 року по 14.11.2003 року з діагнозом: відновний період ЧМТ. З приводу ліків, зазначених у виписному епікризі і чеків, наданих позивачем, які зберігалися імовірно більш ніж 12 років, щодо придбання вказаних ліків, то позивачу на більшості із копій чеків не вдається встановити датування даних чеків, хоча б їх рік, а деякі взагалі не можливо прочитати. Вимогу про відшкодування вартості лікування (вартості ліжко - дня) вправі пред'являти до суду прокурор в інтересах держави в особі міського фінансового управління про відшкодування витрат за перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні, а не сам потерпілий, оскільки таких витрат останній не поніс. Що стосується курсу лікування пластичної хірургії та дієтичного харчування: Позивачем надана до справи довідка з центру пластичної хірургії клініки «Красний хутір», яка датується 20.11.2006 р., де вказано діагноз: «посттравматична деформація носу, рубець волосистої частини голови». Рекомендовано: ринопластика з відновленням носового дихання, корекція рубців, перебування в стаціонарі 10 днів, вартість - 15810 грн. Тобто, позивач отримав у вказаній клініці консультацію і останньому рекомендовано проходження певного лікування із зазначенням вартості такого лікування. Однак, довідки про проходження даного чи будь-якого іншого лікування позивачем не надано, а тому вважають, що консультація ніяким чином рахуватися за проходження лікування не може. Позивачем до справи не приєднано іншу довідку, яка спростовує вказані вище доводи, а саме: довідку № 37 від 09.01.2007 року Полтавської обласної клінічної лікарні ім.М.В.Скліфосовського про те, що [PERSON] знаходився на лікуванні в нейрохірургічному відділенні з 17.05.06 по 27.05.06 року (всього 10 ліжко днів) з діагнозом: повторна черепно-мозкова травма, забійні рани надбрів'я, верхньої повіки правового ока, множинні забої м'яких тканин обличчя, волосистої частини голови ( копію додано до заперечення). З огляду на викладене, можна дійти висновку, що [PERSON] :після отримання у 2006 році повторної ЧМТ, звертався за консультацією до центру лластичної хірургії, травми 2006 року, а не травми 2003 року. Саме: забої волосистої частини голови було вказано у діагнозі 2006 року: «Повторна черепно-мозкова травма», відповідно і у довідці центру пластичної хірургії «Красний хутір» 2006 року вказано діагноз: «посттравматична деформація носу, рубець волосистої частини голови». Викладене стосується і довідки позивача з ТОВ «Клініка омолодження та пластичної хірургії» на 300 грн. 2006 року. Переглядаючи чеки щодо придбання «дієтичного харчування», як вказано позивачем, то вказані у чеках продукти харчування аж ніяк не можна назвати дієтичними, більшість неможливо навіть прочитати. Відповідачі вказують, що [PERSON] неодноразово звертався до суду з вимогою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Так, 08.02.2007 року Полтавським районним судом винесено ухвалу про залишення позовної заяви [PERSON] без розгляду у зв'язку з тим, що в судовому засіданні до закінчення розгляду справи [PERSON] покинув зал, не реагуючи на зауваження головуючого судді та не надав суду заяви про розгляд справи за його відсутністю. Також, із аналогічною позовною заявою [PERSON] звернувся до суду у 2015 році, 13.10.2015року суддею Полтавського районного суду вказану заяву [PERSON] залишено без розгляду у зв'язку із повторною неявкою у судове засідання. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04.11.2015 року ухвалу Полтавського районного суду від 13.10.2015 року залишено без змін. Вважають, що така поведінка [PERSON] викликана тим, що останнім у судові засідання не надавалися належні докази, які б підтверджували його доводи, і розуміючи, що він не може належним чином підтвердити свої вимоги, останній залишав свою позовну заяву та суд, як то кажуть: « до кращіх часів». А згодом , звертаючись до суду знову, [PERSON] добавляє якусь нову довідку чи чек і якщо буде розуміти, що не всі його вимоги будуть задоволені, знову покине суд. Крім того, сума, яку вимагає позивач з кожною позовною заявою тільки збільшується. Наприклад, у попередній позовній заяві вказано, що [PERSON] витратив на ліки 1192, 37 грн, на харчування - 411,04 грн., а у теперішній відповідно 1685,15 грн. та 600,79 грн. Вказане стосується і вимоги про відшкодування моральної шкоди. Текст позовною заяви навіть не змінний, а лише цифри. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, заслухавши пояснення позивач, представника позивача, відповідачів, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 27 вересня 2003 року, близько 17 годин на подвір'ї будинку по [ADDRESS], громадяни [PERSON], [PERSON] та [PERSON] діючи спільно, умисно нанесли позивачу порожніми скляними пляшками тілесні ушкодження голови та тулубу. Згідно висновку судово-медичної експертизи №3174 від 02 грудня 2004 року та акту судово-медичного дослідження №2394 від 29.09.2003 року, зазначеними діями позивачу були спричиненні закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку середньої тяжкості, забій м'яких тканин гортані, грудної клітини, правого плеча, садна шкіри голови, обличчя, шиї, верхніх та нижніх кінцівок які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості по ознаці тривалого розгляду здоров'я. Постановою Полтавського районного суду від 27.09.2005 року, [PERSON] та [PERSON] були звільнені від кримінальної відповідальності на підставі ст. ст. 1,6 Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року, а провадження в кримінальній справі щодо вказаних осіб закрито. [PERSON] вироком Полтавського районного суду від 19 грудня 2005 року засуджений за ч. 1 ст.122 КК України, до 3-х років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки. В наслідок отриманих травм [PERSON] перебував в Полтавській обласній клінічній лікарні в нейрохірургічному відділенні з 27.09.2003 року по 20.10.2003 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості, забійні, рвані рани голови, носа, правого плеча, забій грудної клітини і гортані тощо (даний факт підтверджується виписним епікризом №13241) . Всупереч даному епікризу, довідкою обласної клінічної лікарні ім..М.В.Скліфосовського від 01.12.2003 року вказано, що у період з 27.09.2003 року по 20.10.2004року на лікуванні в нейрохірургічному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні перебував хворий [PERSON] ([PERSON] - мати позивача [PERSON]). В подальшому перебував на лікуванні на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Полтавської ЦРЛ з 29.10.2003 року по 14.11.2003 року з діагнозом: відновний період ЧМТ. (даний факт підтверджується довідкою Полтавської центральної районної лікарні від 12.11.2004 року № 1285 , яка надавалась слідчому СВ Полтавського РВУ МВС України в Полтавській області в ході розслідування кримінальної справи). Факт перебування на лікуванні підтверджується випискою з медичної карти що знаходиться в матеріалах кримінальної справи (а.с.1 а.с. 85) та висновком експерта №3174 від 02.12.2014 року (т.1 а.с. 91). Тому суд вважає неспроможними твердження відповідачів про те, що позивач не перебував на лікуванні в зазначений період, а саме з 27.09.2003 року по 20.10.2003 року. Позивачем надано копії квитанцій за придбання ліків, однак при детальному дослідженні наданих позивачем копій квитанцій та їх оригіналів наданих в суді для огляду встановлено, що на аркушах цивільної справи 9 та 10 дійсно квитанції датовані жовтнем 2003 року та співпадають з рекомендаціями щодо необхідності в прийнятті ліків зазначених в виписному епікризі . Відповідно складають суми188грн. 50 коп. та 204 грн. 47 коп. Надані квитанції про придбання ліків позивачем на аркушах цивільної справи 7,8, 11 датовані травнем 2006 року а тому суд вважає зазначені квитанції такими , що не є належними доказами витрат позивача на лікування у зв»язку з травмою отриманою в вересні 2003 року. Надані чеки про придбання продуктів харчування позивачем , як він зазначає в позові -«дієтичне», суд не вважає таким. Зокрема на аркуші цивільної справи 17 чеки хоча і датовані жовтнем-листопадом 2003 року однак на фіскальному чеку №1632001163 «Полагросервіс» від 15.11.2003 року серед продуктів харчування мається алкогольний напій -«Пиво Монастирське 1,5 літра». На аркуші справи 15 серед продуктів харчування мається виріб -Шампунь-Бальзам проти лупи». На аркушах справи 13-14 чеки на продукти харчування датовані 2006 роком. З огляду на викладене суд вважає надані квитанції на ліки та чеки на придбання продуктів харчування позивачем на аркушах справи №№ 7,8,11,13-17 неналежним доказом в справі. Надані позивачем на аркуші справи 12 талони на обстеження в Поліклінічному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні ім..М.В.Скліфосовського не містять відповідних дат а тому є неприйнятними. Окрім того, отримані травми викликали необхідність в проведенні курсу лікування пластичної хірургії, вартість якого згідно консультативного заключения Центру пластичної хірургії клініки «Красний хутір» становить 15810 грн. Крім того з цього приводу отримував консультацію в ТОВ «Клініка омолодження та пластичної хірургії» за що сплатив 300 грн. Посилання позивача на те, що отримані травми викликали необхідність в проведенні курсу лікування пластичної хірургії, вартість якого згідно консультативного заключения Центру пластичної хірургії клініки «Красний хутір» становить 15810 грн. та те, що окрім того з цього приводу позивач отримував консультацію в ТОВ «Клініка омолодження та пластичної хірургії» за що сплатив 300 грн. Суд вважає неспроможними оскільки позивач операцію по корекції носа не проводив , а отже не поніс зазначені витрати. Сума операції зазначена в 15810 грн. датована 20.11.2006 року а отже з часу консультації на час розгляду справи минуло дев»ять років. Також відповідна консультація проведена через три роки після подій отримання позивачем тілесних ушкоджень, та належним чином не підтверджує причинний зв»язок між подіями 27.09.2003 року та наслідками у виді необхідності проведення оперативного втручання. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 392 грн. 97 коп. заподіяної майнової шкоди (витрати позивача підтверджені аркушами цивільної справи 9 та 10 на придбання ліків відповідно складають суми188грн. 50 коп. та 204 грн. 47 коп.) Також позивач посилається на Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» відповідно до встановленого розміру мінімальної зарплати а саме те, що з 01.09.2015 року визначена мінімальна зарплата в розмірі 1378 грн., а тому вважає що з відповідачів необхідно стягнути збитки за те, що останній перебував на лікуванні 34 робочих дні після отриманих травм (протягом вересня-листопада 2003 року), та вважає , що має додатково право на відшкодування шкоди в розмірі 2123,37 грн. Вказані аргументування позивача суд вважає неспроможними оскільки в своїх підрахунках позивач посилається на розмір мінімальної заплати встановленої з 01.09.2015 року в той час як факт заподіяння йому тілесних ушкоджень та відповідного проходження лікування мало місце в 2003 році, а саме вересень -листопад місяць. Суд вважає не доведеним належними доказами спричинення відповідачами моральної шкоди позивачу на суму 50 000 грн. Так відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.(ст.61 ЦПК). Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Вирішуючи питання стосовно розміру відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" де вказано, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з'ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру. Враховуючи вище викладене суд вважає що з [PERSON], [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 5000 грн., як відшкодування заподіяної моральної шкоди, що є достатнім розміром відшкодування, при цьому суд враховує характер та обсяг страждань, їх тривалість, тяжкість. Відповідно до ст..88ЦПК України підлягають стягненню солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог не майнового характеру (моральної шкоди) , а саме 137 грн. 80 коп. Також підлягають стягненню солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату правової допомоги у розмірі 4000грн., які належним чином підтверджені в судовому засіданні наданим розрахунком.

Outcome: partial