Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторін [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 / 4 частки заробітку (доходу), визначення місця проживання дитини разом із позивачем та надання дозволу на тимчасовий виїзд з України дитині без згоди відповідача в Республіку Польща на один рік з дня набрання рішенням суду законної сили. Позов обгрунтований тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, останні є батьками [PERSON] , [INFO] . Шлюб виявився невдалим, через що позивач разом із дитиною у вересні 2020 року переїхала з м.Марганець в м.Ніжина. Відповідач не бере участі в утриманні дитини, на даний час позивач не працює і має неналежний рівень матеріального забезпечення. Проживання дитини разом із позивачем відповідає її інтересам. Після звернення до органу опіки та піклування Ніжинської міської ради щодо визначення місця проживання дитини відповідач надав заперечення, у зв`язку з чим позивачу рекомендовано звернутись до суду. Відповідач чинить перешкоди у здійсненні заходів щодо покращення умов життя дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, останній відмовляє у наданні дозволу на виїзд дитини до Республіки Польща, де позивачу гарантоване офіційне працевлаштування із соціальним та медичним забезпеченням дитини. Просить позов задовольнити. Згідно відзиву на позовну заяву від 10 лютого 2021 року відповідач [PERSON] частково визнає позов в частині стягнення аліментів у розмірі 1 / 6 частки заробітку (доходу), інші позовні вимоги не визнає з посиланням на те, що позивач фактично здійснила дії по викраденню дитини у нього, як батька, припинила з ним будь-які контакти. Він не відмовляється від надання матеріальної допомоги сім`ї. 18 грудня 2020 року за рішенням суду з нього стягнуті аліменти на утримання позивача, як дружини, у розмірі 1 / 8 частки заробітку. Також на його утриманні перебуває мати [PERSON] , [INFO] . Він отримує мінімальну заробітну плату. Він не заперечував і не заперечує щодо проживання дитини разом із позивачем за умови регулярних побачень з дитиною на території України. В частині визначення місця проживання дитини спір відсутній. Виїзд дитини за кордон суперечить інтересам дитини і позбавляє його, як батька, бути обізнаним про мету, строк та виїзд за межі України. Позов необгрунтований і не доведений. Витрати на правничу допомогу не підтвердженні у встановленому порядку. У відповіді на відзив від 02 березня 2021 року представник позивача адвокат Середа Д.А. підтримує позов, зазначає про необгрунтованість і не підтвердження доказами у встановленому порядку обгрунтування відповідача щодо належного утримання сім`ї та дитини, перебування на його утриманні непрацездатної особи похилого віку, також відповідачем не виконується рішення суду про сплату аліментів на утримання позивача, як дружини. За 5 місяців окремого проживання відповідач жодного разу не приїхав до дитини і не надавав матеріальної допомоги на її утримання. Виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам. Витрати на правничу допомогу підтвердженні у встановленому порядку. Ухвалою суду від 16 березня 2021 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат Середа Д.А. позов підтримав за обставин згідно позовної заяви, пояснивши, що відповідач не надає допомоги на утримання дитини, яка проживає разом із позивачем в м.Ніжині. Визначення місця проживання дитини разом із позивачем відповідає інтересам дитини, при цьому будуть забезпечені всі соціальні виплати на дитину за місцем проживання позивача. Виїзд дитини в Республіку Польща разом із матір`ю відповідає її інтересам, що безпідставно заперечується відповідачем. Відповідач [PERSON] , участь якого в судовому засіданні забезпечена в дистанційному режимі відеоконференції, позов в частині стягнення аліментів на дитину визнав у розмірі 1 / 6 частки, інші позовні вимоги не визнав, пояснивши, що не має заперечень щодо визначення місця проживання дитини разом із позивачем через малолітній вік дитини, спір з цього приводу відсутній. Має на утриманні непрацездатну матір і за рішенням суду є платником аліментів на користь позивача, як дружини. Виїзд дитини за кордон порушує його інтереси як батька, має право на спілкування з дитиною на території України. Не сплачував аліменти на дружину та не надавав кошти на утримання дитини після виїзду позивача з м.Марганець у зв`язку із працевлаштуванням. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником відповідача адвокатом Левченко А.В., яким зазначено про безпідставність і недоведеність витрат на правничу допомогу позивача. Відповідно до заяви від 24 травня 2021 року представник органу опіки та піклування Ніжинської міської ради Єрофєєва Л.Г. просить розглянути справу завідсутності. Аналогічна заява від 15 травня 2021 року подана представником органу опіки та піклування Марганецької міської ради Долгорук В.В. із наданням висновку щодо розв`язання спору. Інші заяви, клопотання учасників судового розглялу станом на час розгляду справи відсутні. Із врахуванням доказів по справі судом встановлено слідуюче. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2018 року, є батьками [PERSON] , [INFO] . Зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] з 17 серпня 2018 року в [ADDRESS] . Зареєстроване місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] , вказана адреса також є зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] .. Малолітня [PERSON] станом на час розглялу справи проживає разом із позивачем і перебуває на її утриманні, відповідач проживає окремо від них, про що заперечення учасників судового розгляду відсутні. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене сторони повинні утримувати [PERSON] до досягнення нею повноліття відповідно до ст.180 СК України, позивач вправі звернутися до суду з даним позовом. Статтею 182 СК України визначені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів,-стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачем заявлений позов про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлений у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня-1921 грн. , з 1 липня - 2013 грн., з 1 грудня - 2100 грн.. Як зазначено вище мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, вказаний прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини, а не достатні для повноцінного її розвитку. Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини відповідно до ст.182 СК України, працездатний стан сторін, працевлаштування відповідача в ТОВ «МІК», і вважає за необхідне стягнути аліменти у розмірі 1 / 4 частки заробітку (доходу) відповідача, даний розмір аліментів не порушує баланс інтересів сторін з огляду на утримання дитини саме позивачем. Проживання відповідача разом із [PERSON] , яка є пенсіонером і отримує пенсію, не спростовує висновку суду щодо обов`язку відповідача утримувати свою дитину, в даному випадку шляхом стягнення аліментів у вказаному розмірі, при визначенні якого судом врахована обставина, яка визнана сторонами, щодо стягнення за рішенням суду із відповідача на користь позивача, як дружини, аліментів у розмірі 1 / 8 частки заробітку до досягнення дитиною трирічного віку, при цьому відповідне процесуальне рішення з цього приводу сторонами суду не подане. За таких обставин позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню повністю. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини судом враховується наступне. Відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього кодексу. Відповідно до витягу з протоколу №19 засідання комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 09 жовтня 2020 року [PERSON] та [PERSON] рекомендовано вирішення питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] в судовому порядку через наявність спору між батьками. Згідно повідомлення Служби у справах дітей Марганецької міської ради від 15 березня 2021 року [PERSON] неодноразово звертався до служби щодо порушення його прав та малолітньої дочки [PERSON] на побачення. У кв. [ADDRESS] проживає [PERSON] разом із своєю матір`ю [PERSON] , квартира 3-х кімнатна і потребує ремонту, в наявності дитяче ліжко, одяг, іграшки. Згідно відзиву на позовну заяву і в судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначає про протиправність дій позивача щодо вилучення від нього дитини, що із врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, свідчить про наявність тривалих неприязних відносин між сторонами та наявності спору, зокрема, щодо місця проживання малолітньої дитини. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] , яка станом на час розгляду справи досягла дворічного віку, тривалий час проживає разом із матір`ю-позивачем [PERSON] в [ADDRESS] , про що заперечення учасників судового розгляду відсутні, що із врахуванням інтересів дитини, які при вирішенні спору є першочерговими, є підставою для висновку, що саме проживання з матір`ю відповідатиме інтересам малолітньої дитини, що також зазначено у висновках органів опіки та піклування Марганецької міської ради від 14 травня 2021 року та органу опіки та піклування Ніжинської міської ради від 22 квітня 2021 року щодо неможливості розлучення дитини з матір`ю, у зв`язку з чим позов в даній частині також підлягає задоволенню повністю. Щодо позовної вимоги про надання дозволу на виїзд з України малолітній дитині без згоди відповідача, як батька. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст.ст.141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до п.п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», "Правилами перетинання державного кордону громадянами України", затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Вказані Правила передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до пп.1 п.4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Позивач позов в даній частині обгрунтовує доречністю проживання її та дочки поряд з батьками [PERSON] та [PERSON] , які працюють у Республіка Польща, оскільки соціальної допомоги від держави на забезпечення повноцінного забезпечення дочки не вистачає, в Республіці Польща позивачу гарантоване офіційне працевлаштування із соціальним та медичним забезпеченням за справжніми європейськими стандартами. Позивачем суду подано копії паспортів громадянина України для виїзду за кордон щодо неї та дитини, дозволу позивачу на працевлаштування в Республіці Польща, договору оренди житла в м.Новий Любуш Республіки Польща від 01 вересня 2020 року, в якому сторонами зазначені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Вказані докази не підтверджують обставин щодо забезпечення малолітній [PERSON] , яка досягла дворічного віку, безпечного, спокійного та стійкого рівня життя, необхідного для її всебічного розвитку, також у позові не зазначені відомості стосовно конкретного (одноразового) виїзду дитини за кордон із визначенням його початку та закінчення, місця перебування та мети перебування, тобто вчинення даних дій в найкращих інтересах дитини не доведено, що також зазначено у висновках органів опіки та піклування Марганецької міської ради від 14 травня 2021 року та органу опіки та піклування Ніжинської міської ради від 22 квітня 2021 року, у зв`язку з чим позов в даній частині задоволенню не підлягає. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема, у справах про стягнення аліментів, що є підставою в порядку ст.141 ЦПК України для стягнення із відповідача в дохід держави 840 грн. 80 коп судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Із врахуванням задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини 840 грн. 80 коп судового збору, які сплачені позивачем, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Частинами 1-4 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представництво позивача здійснене адвокатом Середа Д.А.. Під час судового розгляду суду подано розрахунок витрат наданої правничої допомоги від 16 листопада 2020 року (оофрмлення позовної заяви-2500 грн., представництво в суді першої інстанці-5000 грн.), квитанцію до прибутковго касового ордеру №325/20 від 16 листопада 2020 року на суму 7500 грн.. Із врахуванням задоволення позову частково, складності справи, на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 3000 грн. витрат на правничу допомогу (2000 грн.-за складення позовної заяви, 1000 грн.-участь в судових засіданнях), що є співмірним.

Outcome: partial