Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Буринської міської ради Сумської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалась на те, що вона проживає у будинку за № 49 по вулиці П.Орлика (колишня вулиця Щорса) міста Буринь Сумської області. Цей будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на підставі рі\-шення виконкому Буринської міської ради від 10.05.1978 року № 9 та дозволу на будівництво від 10.05.1978 р. був побудований нею та її чоловіком [PERSON], з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10.05.1969 року на місці старого будинку за тією ж адресою, власником якого в порядку успадкування був її чоловік [PERSON], що підтвер\-джується свідоцтвом про право на спадщину від 18.07.1974 року, реєстр. №. 1829. 18.05.2015 року її чоловік помер. Вона, як дру\-жина спадкодавця, тобто спадкоємець першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України, факти\-чно, а потім і юридично, вступила у право спадщини, отримала 11.04.2016 року у приватного нотаріуса Буринського нотаріального округу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 2 земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0857 га та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0951 га, за тією ж адресою, які були зареєстровані на імя її чоловіка. Повнолітні діти [PERSON] та [PERSON] на момент смерті спадкодавця спільно з ним не проживали, вони зареєстровані та проживають за іншими адресами у м.Буринь, у встановлений законом строк заяв про вступ до спадщини не подавали і подавати не будуть. Маючи намір юридично оформити право власності на житловий будинок, у 2016 році позивачка звернулася до нотаріусів Буринського нотаріального округу, однак, у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок було відмовлено, оскільки змінилися технічні характеристики житлового будинку та господарських споруд внаслідок перебудов, які полягли у тому, що має місце прибудова «а1» до веранда житлового будинку та прибудова «в» до літньої кухні, що потягло зміну загальної площі будинку та розбіжності в обліку споруд. При житті чоловік позивачки [PERSON] у 2000 році дійсно здійснив прибудову до веранди, позначену в технічній документації літером «а1», а у 2001 році здійснив прибудову до літньої кухні (позначена літером «в»), ці прибудови він здійснив без відповідних дозволів. Позивачка вважає, що чоловік не знав про необхідність їх отримання, так як ці прибудови на його погляд не були істотни\-ми, не створювали суміжним домоволодінням ніяких незручностей, небезпеки тощо. Факт того, що житловий будинок за № 49 по вулиці П.Орлика м.Буринь з господарсь\-кими спорудами та будівлями є в наявності, придатний для проживання, відповідає вимогам, що предявляються до житлових будинків, підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими приміщеннями та спорудами від 14.03.2016 року, Звітом Технічного обстеження житлового будинку № 49 по вул.П.Орлика м.Буринь від 20.05.2017 р., з якого вбачається, що як житловий будинок з господарськими при\-міщеннями та спорудами, так і прибудови «а1» до веранди та «в» - до літньої кухні, відповіда\-ють технічним нормам і придатні до експлуатації. В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Прибудови «а1» та «в» не створили ні для кого ніяких незручностей, площа, на яку збільшилася загальна площа будинку є очевидно незначною (6,8 кв. м) і, як вва\-жає позивачка, не є грубим порушенням будівельних норм та правил. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, ідо належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачка фактично є власником зазначеного спадкового майна, але не може в повному обсязі скористатися наданим законом правом володіння, користування та розпоря\-дження майном відповідно до ст. 317 ЦК України, так як не має належного правовстановлюючого документа, який би посвідчував право власності на спадкове майно. Тому позивачка просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті 18 травня 2015 року чоловіка [PERSON] на житловий будинок №49 (А-1) з верандою «а», прибудовою «а1», сарай «Б», літню кухню «В», прибудову до літньої кухні «в», сарай «Г», навіс «Д», навіс «Е», навіс «Ж», огорожу «N» по вул. Пилипа Орлика м.Буринь Сумської області. У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON], який діє на підставі договору, позов підтримали з вищевикладених підстав, просять позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача - Буринської міської ради у судове засідання не зявився, від відповідача надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 38). Третя особа - [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити (а.с. 42). Третя особа - [PERSON] у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позовні вимоги задовольнити (а.с. 41). Вислухавши позивачку, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 травня 2015 року у м.Буринь Сумської області помер чоловік позивачки - [PERSON] ( а.с. 6, 13). За життя чоловіка позивачки рішенням Буринської міської ради № 9 від 10 травня 1978 року було надано дозвіл останньому на перебудову індивідуального житлового будинку на старій присадибній ділянці по вул.Щорса, 49, м.Буринь ( а.с. 15). Згідно дозволу №35 про право виконання будівельних робіт, виданого районним архітектором Буринського району, чоловіку позивачки - [PERSON] було дозволено приступити до будівництва одноповерхового індивідуального житлового будинку та інших будівель згідно з планом забудови на земельній ділянці по вул.Щорса, 49, м.Буринь на підставі рішення Буринської міської ради № 9 від 10 травня 1978 року та зазначено дату початку будівельних робіт - 10.05.1978 року, дату закінчення будівельних робіт - 10.05.1981 року ( а.с. 15а). У технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виготовленого 15.07.1999 році БТІ м.Буринь, зазначено, що [PERSON] ( чоловік позивачки) є власником будинку, розташованого за адресою: м.Буринь, вул. Щорса, 49, який складається з : житлового будинку «А1», житловою площею 60,2 кв.м., збудованого у 1980 році з надвірними будівлями та спорудами: прибудова «а», сарай «Б», літня кухня «В», сарай «Г», огорожа « N» ( а.с. 17-19). Вказаний житловий будинок був збудований у 1980 році ( а.с.19 зворот). Згідно Розпорядження голови Буринської міської ради №10 ОД від 19.02.2016 року, затвердженого Рішенням Буринської міської ради від 23 лютого 2016 року, вулиця Щорса м.Буринь перейменована на вул.[PERSON] ( а.с. 57-58). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ № 389133 від 06.11.2007 року чоловіку позивачки належала на праві власності земельна ділянка площею 0,0951 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: м.Буринь, вул. Щорса ([PERSON]), 49 ( а.с. 55). Згідно ст. 328 ч. 1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 331 ч. 2 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, на той час, здійснювалась підприємством бюро технічної інвентаризації у межах адміністративно-територіальної одиниці. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.07.2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжуються внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 вказаного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом визнаються державою. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 13.06.2012 року за № 6-54 цс 12, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державою реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Постановою Кабінету Міністрів України № 449 від 05.09.1992 року був визначений порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення, тобто до 05.09.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Згідно листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09.2011 року за № 40-12-2409 « Щодо прийняття в експлуатацію обєктів, закінчених будівництвом» не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.09.1992 року, при набутті права власності на обєкти. Відповідно до листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30.07.2012 року № 40-19-5376 « Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Вказаний порядок визначений в абз. 2 п. 3.1. Розділу ІІІ «Прийняття в експлуатацію обєктів», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 95 від 19.03.2013 року, зареєстрованому в Міністерстві Юстиції України 15.04.2013 року за № 612/23144. Відповідно до листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно п. 26 постанови Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року « Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», із змінами та доповненнями, та Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Відповідно до п.п. 10, п. 27 постанови Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав на будинок, розташований за адресою: м.Буринь, вул.П.Орлика ( колишня Щорса), 49, чоловіком позивачки за життя проведена не була. Згідно Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №11-17-ТО від 20.05.2017 року, затвердженого експертом по технічному обстеженню будівель і споруд, за результатами проведеного технічного обстеження обєктів, а саме: житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: м.Буринь, вул.Пилипа Орлика, 49, встановлена їх відповідність вимогам надійної і безпечної експлуатації (а.с. 22-29). Судом встановлено, що єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день смерті постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не заявила про відмову від неї, входячи до кола спадкоємців за законом першої черги, є дружина померлого [PERSON] - [PERSON] (позивачка по справі) (а.с. 13, 54). 11.04.2016 року позивачка подала відповідну заяву до нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 18.05.2016 року чоловіка [PERSON] та отримала свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна, зокрема, на земельну ділянку, площею 0,0951 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибної ділянки), що розташована за адресою: м.Буринь, вул.Пилипа Орлика, 49 (а.с. 53, 57-58). Інших заяв про прийняття спадщини або відмову від спадщини до нотаріуса не надходило, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має, що підтверджується копією спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] №76/2016 та інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23.10.2017 р. (а.с. 51-58). З листа\~\~приватного нотаріусу Буринського районного нотаріального округу [PERSON] \~\~№ 303/01-30 від 18.05.2017 року вбачається, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право\~\~на спадщину на вищевказаний житловий будинок, оскільки відсутній\~\~правовстановлюючий документ ( а.с. 12). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка, є єдиною спадкоємицею майна померлого 18.05.2015 року чоловіка [PERSON], а тому має повне право на спадщину за законом після смерті останнього. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка, яка прийняла спадщину, не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини та позбавлена іншої можливості захистити свої спадкові права, крім визнання її права власності на спадкове майно у судовому порядку. Суд вважає, що є достатні підстави для визнання за позивачкою права власності у порядку спадкування за законом після смерті 18 травня 2015 року чоловіка [PERSON] на житловий будинок «А-1», загальною площею 84,5 кв. м., житловою площею 60,2 кв. м., з верандою «а» та господарськими будівлями і спорудами: сарай «Б», літня кухня «В», сарай «Г», огорожа «N», що розташований за адресою: Сумська область, м.Буринь, вул. Пилипа Орлика, буд. 49. Щодо позовних вимог про визнання права власності на господарські будівлі та споруди: прибудову «а1», прибудову до літньої кухні «в», навіс «Д», навіс «Е», навіс «Ж», по вул.Пилипа Орлика, 49, м.Буринь Сумської області, то суд вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно технічного паспорту на спірний житловий будинок, виготовленого 14.03.2016 р., вищевказані господарські будівлі та споруди побудовані у 2000 та 2001 році, а саме: прибудова «а1» - побудована у 2000 році, прибудова до літньої кухні «в» - побудована у 2001 році, навіс «Д» - побудований у 2000 році, навіс «Е» - побудований у 2001 році, навіс «Ж» побудований у 2001 році ( а.с. 29 зворот - 31). У технічному паспорті також вказано, що самочинно збудовано : прибудова - «а1» та прибудова до літньої кухні - «а», самочинно збудована загальна площа - 5,8 кв.м ( а.с. 30 зворот -31). Позивачка у позовній заяві вказує, що її чоловік за життя у 2000 році здійснив прибудову до веранди «а1», у 2001 році здійснив прибудову до літньої кухні - «в», ці прибудови він здійснив без відповідних дозволів. Вказані обставини позивачка визнає та не заперечує. Згідно ч.1 ст.105 ЦК УРСР 1963 року (чинного на час здійснення самочинного будівництва) громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його. Частина 2 данаї статті зазначає, що господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Також нормами ЦК України (2003 року) врегульовано правовідносини щодо самочинного будівництва. Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України, самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній\~\~ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Таким чином, наявність хоча б однієї із зазначених у ч.1 ст.105 ЦК УРСР 1963 року та ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. У позивачки відсутні дозвільні документи на право виконання будівельних робіт з будівництва вищевказаних обєктів та вводу в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на обєкт нерухомості ( частина 2 ст.376 ЦК України). Згідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" вказано, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво ( ч.1 ст. 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність в даному випадку законних підстав для визнання судом права власності в порядку спадкування за позивачкою на вищевказані господарські будівлі і споруди, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial