Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» (знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Грушевського, 1Д) звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовом до відповідача [PERSON] (зареєстрованого за адресою: [INFO])про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 06.03.2014 у розмірі 89586,87 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно кредитного договору б/н від 06.03.2014 відповідачу було надано кредит у розмірі 25 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконала, отримані кредитні кошти не повернула, відсотки та комісію за користування кредитом не сплатила. В звязку порушенням боргових зобовязань позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором в судовому порядку. 29.11.2018 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] разом із позовною заявою подала клопотання про слухання справи у її відсутності; просить повністю задовольнити позовні вимоги та у разі неявки відповідача без поважних причин не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомила, жодних заяв, клопотань та/або відзиву на позов не поступало, а тому, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 06.03.2014 [PERSON], звернулася з письмовою анкетою-заявою (б/н) до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про надання їй кредиту у розмірі 25\~000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві відповідач висловив згоду з тим, що заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.ст.\~526,\~527,\~530 Цивільного кодексу України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно п.п.1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни "Умови та правила надання банківських послуг" вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів. Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов'язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України. Щодо виконання зобов'язань за кредитним договором із сторони відповідача, то остання ухиляється від їх виконання. Так, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість [PERSON] станом на 23.10.2018 склала 89586,87 грн, з яких: 52905,27 грн заборгованість за тілом кредиту; 9837,91 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 22101,46 грн заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн (фіксована частина), 4242,23 грн (процентна складова). Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних/боргових платежів кредиту та нарахованих відсотків, вчасно не повернув отриманий кредит, не виконавши взятих за договором зобовязань, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складається з тіла кредиту, заборгованості по процентах та штрафів (фіксована частина та процентна складова), що в сумі становить 67\~485,41 грн. Водночас, задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважає, що у вимогах про стягнення пені слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно із ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. У відповідності до ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Таким чином, покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові, прийнятій в результаті перегляду рішень в порядку п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, в цивільних справах № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Відтак, суд вважає, що в задоволенні вимоги про стягнення 22101,46 грн. пені слід відмовити. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн., що підтверджені відповідним платіжним дорученням. На підставі ст.ст.\~525, 526, 527, 530, 610, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України\~та

Outcome: partial