Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства [PERSON] "Приват Банк" заборгованість в розмірі 265410, 45 грн. та судові витрати в розмірі 2654,10 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на такі обставини: Відповідно до укладеного 29.01.2010 р. кредитно-заставного договору № LVLWAD40309027, [PERSON] отримав кредит у розмірі 81000, 69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.01.2015 року, що стверджується копією кредитно-заставного договору № LVLWAD40309027 від 29.01.2010 року. Взяті на себе зобовязання за договором відповідач не виконував належним чином, у звязку з чим у нього станом на 16.06.2015 р. виникла заборгованість в загальній сумі 265410, 45 грн. На підставі наведеного позивач просить позов задоволити. В судове засідання представник позивача не зявився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, не з'явився в судове засідання, проте 08.02.2016 року представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про застосування до вимог позивача строків позовної давності, в задоволенні позовних вимог відмовити. Згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу слід розглядати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справ, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч.2. ст. 197 ЦПК України. Зясувавши дійсні обставини справи на підставі наявних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів та давши їм оцінку, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 29.01.2010 року між сторонами у цій справі було укладено кредитно-заставний договір № LVLWAD40309027, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 81000, 69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.01.2015 року, що стверджується копією кредитно-заставного договору № LVLWAD40309027 від 29.01.2010 року. Згідно умов кредитного договору щомісяця в період сплати, позичальник зобовязувався надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків та комісії, а також інших витрат згідно умов кредитування. Встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитно-заставним договором № LVLWAD40309027 від 29.01.2010 року не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 16.06.2015 р. становить 265410, 45 грн., що складається з наступного: - 35093, 25 грн. - заборгованість за кредитом; - 43651,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 12028, 09 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 161 760, 88 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: - 250.00 грн. - штраф (фіксована частина); -12626,69 грн. - штраф (процентна складова), що стверджується розрахунком заборгованості за кредитно-заставним договором № LVLWAD40309027 від 29.01.2010 року. У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином, пеня це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобовязання й до того дня, доки зобовязання не буде виконане. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. В матеріалах справи наявна заява представника відповідача про застосування строків позовної давності, яка подана ним до винесення судом рішення, згідно вимог частини третьої статті 267 ЦК України. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню - 35 093, 25 грн. - заборгованість за кредитом; - 14 615,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за останні 3 роки; - 12028, 09 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 250.00 грн. - штраф (фіксована частина); - 12 626,69 грн. - штраф (процентна складова); - 56 097, 64 грн. - пеня нарахована за останній рік. Загальний розмір заборгованості що підлягає стягненню з відповідача становить: 130 711, 23 грн. Також з відповідача в силу ст.88 ЦПК України необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: partial