Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД», Павловської Ганни Олегівни про визнання дій незаконними та визнання договору купівлі-продажу недійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.04.1996 [PERSON] та [PERSON], які рідними дідом та бабусею позивача, отримали свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS]. З часу отримання свідоцтва і до моменту смерті дід та бабуся квартиру не відчужували. Крім того, 28.02.2002 [PERSON] заповів квартиру позивачу, а [INFO] помер. 29.10.2010 позивач звернувся із заявою про відкриття спадщини. Однак, 26.11.2015 відповідачем Павловською Г.О. було посвідчено договір купівлі-продажу вказаної квартири та зареєстровано право власності за відповідачем [PERSON] Вказані дії відповідачів є незаконними, а договір купівлі-продажу недійсним. Відповідач компанія «Навсікая Девелопмент» вірогідно підробивши (але в будь-якому випадку не надавши справжніх) документи про право власності на квартиру та/або інші документи не маючи права на укладення правочину (договору купівлі-продажу) вступив у зловмисну домовленість із відповідачем [PERSON], уклали договір, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Площа квартири, зазначена у договорі не відповідає дійсності, а вартість квартири, зазначена у договорі не відповідає ринковій. У свою чергу відповідач Павловська Г.О. належним чином не перевіривши документи, що підтверджують право власності (фактично за їх відсутності) на квартиру і характеристики предмету договору, посвідчив договір купівлі-продажу квартири. Позивач просить визнати дії відповідачів незаконними, а договір купівлі-продажу недійсним. Ухвалою суду від 24.12.2015 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 24.12.2015 забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру №161 у будинку за №33/35 по вул. Маршала Тимошенка у м. Києві. Ухвалою суду від 03.12.2018 прийнято заяву позивача про зміну предмету позову. Відповідно до якої позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.11.2015 №940, укладений між ІК «Насікая Девелопмент ЛТД» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ДНО Павловською Г.О.; визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) право власності на квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 694184980000 у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]; витребувати із незаконного володіння [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 694184980000. Ухвалою суду від 03.12.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса КМНО Первушину Наталію Юріївну. Представник позивача подав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідачі, будучи неодноразово повідомлені належним чином про дату та час розгляду справи, до суду не з'явились, відзиву, заяв та клопотань до суду не надіслали. Судом на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів встановлено наступні фактичні обставини. Відповідно до свідоцтва про право власності від 25.04.1996 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON] (в рівних долях) (т.1, а.с. 10). [PERSON], [INFO], склав заповіт 28.05.2002, яким належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS], що в місті Києві заповів [PERSON]. Даний заповіт посвідчений державним нотаріусом 11-ї Київської державної нотаріальної контори Адаменком О.І. 28.05.2002 (т.1, а.с. 11). [PERSON] помер [INFO] (т.1, а.с. 12) . 29.10.2010 [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т.1, а.с. 13). Як вбачається з довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 15.12.2010 квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] має такі показники: загальна площа - 35,5 кв.м., житлова площа - 17,9 кв.м. (т.1, а.с. 18). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.12.2000 визнано за іноземною компанією «Навсікая Девелопмент ЛТД» право власності на нерухоме майно, зокрема, на квартиру [ADDRESS] (т.1, а.с. 117-119). Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27.08.2018 вказане рішення Дарницького районного суду м. Києва скасовано (т.2, а.с. 22-26). Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.11.2015 Компанія «Навсікая Девелопмент ЛТД» передала у власність [PERSON] квартиру №161, загальною площею 75,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., зареєстровано в реєстрі за №940 (а.с. 19). На основі досліджених та оцінених з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності доказів суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 27.08.2018 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.12.2000 скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволені позовних вимог іноземної компанії "Навсікая Девелопмент ЛТД", в тому числі й щодо визнання права власності на квартиру [ADDRESS] Зокрема, судом апеляційної інстанції встановлено, що вирішуючи питання про задоволення позову суд першої інстанції належним чином не перевірив чи дійсно зазначені квартири належать на праві власності 3-й особі та чи не порушуються права інших осіб (т. 2, а.с. 22-26). Рішенням окружного адміністративного суму м. Києва №826/3700/17 від 18.06.2018 визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Г.О. від 07.08.2015 індексний номер 3177311 про державну реєстрацію (з відкриттям розділу) квартири [ADDRESS] за іноземною компанією «Навсікая Девелопмент ЛТД» та рішення від 26.11.2015 №26513548 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (т. 2, а.с. 90-91). Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків зокрема є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справ та обов'язків. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Оцінюючи докази, зібрані під час розгляду справи, у їхній сукупності та взаємозв'язку, суд доходить висновку, що станом на 20.11.2015 Іноземна компанія «Навсікая Девелопмент ЛТД» не була власником спірної квартири, документи, надані ним під час посвідчення приватним нотаріусом ДМНО Павловською Г.О. оспорюваного правочину, не відповідали дійсності. Реєстрація права власності за відчужувачем квартири відбулася не у відповідності до Закону, а протиправно. 25.05.2018 [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, на яку 25.05.2018 отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови стало те, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спадкову квартиру належить не померлому [PERSON], а іншій фізичній особі (т. 2, а.с. 60). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ст.ст. 1216, 1217, 1233, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1296, ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Таким чином, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS], після смерті [PERSON]. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За таких обставин, оскільки на даний час позивач позбавлений можливості вільно, на свій власний розсуд розпоряджатись майном та майно вибуло із володіння поза його волею, суд вважає доведеним факт порушення визначеного ст. 41 Конституції України та ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України права приватної власності позивача. Тому, суд вважає за необхідне захистити права позивача та задовольнити позовні вимоги в частині витребування майна із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивача [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як вбачається з положень ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи позивач не є стороною правочину, укладеного між відповідачами, а тому оспорювання договору купівлі-продажу в зазначений спосіб є, на думку суду, неналежним способом захисту прав. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про витребування майна із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивача, та те, що це є достатньою підставою для реєстрації права приватної власності на спірну квартири за позивачем [PERSON], то вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між Іноземною компанією «Навсікая Девелопмент ЛТД» та [PERSON] не підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial