Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, вказуючи, що 26.12.2012 року уклав з [PERSON] договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобовязання відповідач по укладеній угоді не виконав. Станом на 31.01.2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 26691,73 гривень, яка складається з 15 816,68 грн. заборгованість за кредитом, 8 470,74 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 657,08 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1247,23 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судовий збір в розмірі 266 грн. 92 коп.. У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» про розірвання вищевказаного кредитного договору б/н від 26.12.2012 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на даний час істотним образом змінились умови виконання вказаної угоди, оскільки з квітня 2014 року в регіоні його мешкання, який визнаний районом проведення АТО, почались бойові дії та масові заворушення, у звязку з чим ним 17.05.2014 року було спрямоване банку звернення з проханням про відстрочення платежів по кредитній картці, та не нарахування штрафних санкцій та комісії. Вказує, що до квітня 2014 року він займався підприємницькою діяльністю та мав постійний дохід, проте з початком бойових дій та масових заворушень його фінансова стабільність була порушена та на даний час постійного доходу він не має. Крім того зауважує на наявність зобовязань його дружини перед ПАТ КБ «Приват Банк» та на обовязок їх виконання, незадовільний стан здоровя його дружини та несення витрат на її лікування. Зауважує, що його провина у невиконанні умов кредитного договору відсутня. Представник ПАТ КБ «Приват Банк» в судовому засіданні заявлені банком позовні вимоги підтримала, не заперечуючи проти не стягнення з відповідача штрафів фіксованої та процентної ставки за невиконання зобовязань за договором, враховуючи майновий стан відповідача. Розрахунок суми процентів за користування кредитом вважає необґрунтованим. Також зауважила, що на теперішній час зупинено дію Постанови КМУ, якою затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводиться АТО, а тому відсутні законні підстави для зупинення нарахування пені та штрафів. Зустрічний позов не визнала у повному обсязі та просила в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що розірвання договору можливо за згодою сторін або у разі істотного порушення договору іншою стороною. Так, згоди щодо розірвання вказаного кредитного договору сторони не укладали, а з боку ПАТ КБ «Приват Банк» відсутні порушення істотних умов договору. Зауважила, що твердження [PERSON], що зміна істотних умов договору, а саме проведення АТО стало причиною невиконання зобовязань є неправдивими, оскільки вже станом на 13.04.2014 року відповідач мав заборгованість за договором в розмірі 15772,09 грн. [PERSON] в судовому засіданні заявлені банком позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього суми тіла кредиту в розмірі 15 816,68 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі: з травня 2014 року по серпень 2014 року 1455,13грн. та з вересня 2014 року по січень 2015 року - 2135,35 грн., заборгованості за комісією у розмірі 557,08., а разом 19964,14 грн. Свій зустрічний позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, у ньому зазначених. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим, проте таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.12.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав з [PERSON] договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Факт виконання ПАТ КБ Приват Банк умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи, та відповідачем не спростовується. [PERSON] погодився на укладення договору на таких умовах, про що свідчить його підпис і ця обставина не заперечується у зустрічному позові. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У відповідності до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має загальну заборгованість, яка утворилася за кредитним договором станом на 31.01.2015 року в розмірі 26691,73 гривень, яка складається з 15 816,68 грн. заборгованість за кредитом, 8 470,74 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 657,08 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1247,23 грн. - штраф (процентна складова). Виходячи з наведеного, суд вважає, що банком в порушення ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, на відповідача покладено подвійну цивільну правову відповідальність за порушення одного й того самого кредитного зобовязання, оскільки за наведеними законодавчими нормами ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи вищевказану норму законодавства та погодження з боку позивача про нестягнення з [PERSON] штрафів у вигляді фіксованої та процентної частини, суд вважає за неможливе стягнення вказаних сум. Щодо заперечень з боку [PERSON] в частині розміру заборгованості за відсотками, пенею та комісією, то суд вважає їх недоведеними, оскільки останній, визнаючи наявність заборгованості за відсотками, пенею та комісією в цілому, не надав суду власного обґрунтованого розрахунку та не спростував правомірність розрахунку вказаної заборгованості, зробленого банком, що протиречить вимогам ст. 61 ЦПК України. Стосовно зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору б/н від 26.12.2012 року, суд не знаходить підстав для його задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Розірвання (зміна) договору у зв'язку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення (зміни) договірних зобов'язань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін. При наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено у частині першій статті 651 ЦК України. Із вимогою про розірвання кредитного договору [PERSON] не звертався до ПАТ КБ «Приватбанк». Частиною другою статті 652 ЦК України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У пунктах 15 та 16 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що при посиланнях на кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті. Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно. При цьому, вимагаючи розірвання договору на підставі статті 652 ЦК України на [PERSON] покладається, у відповідності до статті 60 ЦПК України, обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Останнім не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв'язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. При цьому, ст.2 Закону України № 1669-УІІ від 02.09.2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями, на час проведення антитерористичної операції. Забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Проте, ухвалою Вищого Адміністративного суду України від 19.05.2015 року зупинено виконання Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2015 року «Про зупинення дії розпорядження КМУ від 30.10.2014 року №1053» до закінчення касаційного провадження у Вищому адміністративному суді України. Таким чином посилання відповідача на проведення АТО та воєнних дій саме у м. Маріуполі, що є за переконанням [PERSON] істотною зміною обставин, є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства. Відсутність у боржника необхідних коштів у звязку із хворобою дружини, наявність в неї інших боргових зобовязань, не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Отже, [PERSON] зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Оскільки [PERSON] не здійснено спроб досудового розірвання договору, а також не доведено умови для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України у судовому порядку, то підстави для задоволення його зустрічних позовних вимог про розірвання кредитного договору відсутні. Враховуючи вищевикладене та те, що [PERSON] умови вказаного кредитного договору не виконуються, підлягає стягненню з останнього на користь позивача сума заборгованості за договором в розмірі 24 944,50 гривень, яка складається з 15 816,68 грн. заборгованість за кредитом, 8 470,74 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 657,08 грн. заборгованість за пенею та комісією. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК, в звязку з частковим задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 249 грн. 44 коп.

Outcome: partial