Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта банк»в квітні 2013 року звернулося до суду із позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11065098000 від 26.10.2006 року у розмірі 26 222,31 грн. та судових витрат по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 26.10.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11065098000, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7 600 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 11% річних з кінцевим терміном повернення 25.10.2011 року. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує умови договору в результаті чого станом на 01.03.2013 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 222 грн. 31 коп., що стало підставою для звернення до суду. В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 26 жовтня 2006 року між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 11065098000/П, у зв'язку з чим вона є солідарним відповідачем за пред'явленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2013 року позовна заява Публічного акціонерного товариства «Дельта банк»до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором була задоволена. Ухвалою суду від 01 лютого 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2013 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта банк»до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. При новому розгляді справи представник позивача в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви року просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення. Про причину неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог Банку, в подальшому відповідно до заяви просили розглядати справу без їх участі. Суд, заслухавши відповідачку, представника відповідачки, дослідивши письмові докази по справі приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 26 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11065098000, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7 600 дол. США у порядку і на умовах зазначених у Кредитному договорі. Відповідно до п. п. 1.1, 1.2.2 Кредитного договору Позичальник зобов'язався належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти не пізніше 25 жовтня 2011 року, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни, встановлені Кредитним договором. Відповідно до п. п. 1.3.1, 1.3.4. Кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11,00 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору. Строк сплати процентів: з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані Банком такі проценти. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] договору поруки № 11065098000/П від 26.10.2006 року. Відповідно до п. 1.3 Договору поруки № 11065098000/П від 26.10.2006 року, Поручителі відповідають перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Позичальник, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених у Кредитному договорі. Згідно п. 1.4 Договору поруки відповідальність кожного з Поручителів і Позичальника є солідарною. Відповідно до п. 5.2 Договору поруки сторони притримуються стандартних умов по строкам позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (повторним), виданим Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 20 лютого 2013 року, актовий запис № 58. Згідно Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» передало (відступило) права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінило ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стало новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати (замість ПАТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Як вказав в позовній заяві позивач, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № 11065098000 від 26.10.2006 року, заборгованість за ним станом на 01.03.2013 р. склала 26 222 грн. 31 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту 16 081 грн. 92 коп.; заборгованість по відсоткам 10 140 грн. 39 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 3 310 грн. 30 коп. Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Стосовно вимог щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором з поручителя [PERSON], то в цій частині суд вимушений у їх задоволенні відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування-збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1,2 ст. 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відтак, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором або законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Виходячи з положень ч. 4 статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Отже, строк дії поруки в Договорі поруки № 11065098000/П від 26 жовтня 2006 року чітко не визначений. Відповідно до п.п. 3.2 Договору поруки, порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань позичальників по вищеназваному Кредитному договору. При цьому в п.п. 2.1. договору поруки зазначено, що термін повернення кредиту - згідно графіку (додаток 1 до Кредитного договору), але не пізніше 25 жовтня 2011 року, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту, відповідно до кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має неминуче настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом 6 (шести) місяців від дня настання строку виконання основного кредитного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, а саме: пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 статті 1050 Цивільного кодексу України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України строку виконання основного зобов'язання, передбачений ч. 4 статті 559 Цивільного кодексу України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Відповідно, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладання договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. За таких обставин, у Банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту починаючи з моменту виникнення заборгованості [PERSON] перед банком протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до поручителів Банк пред'явив лише 17.04.2013 року, тобто після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав умови кредитної угоди, допустив прострочення платежів, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Підстав для звільнення відповідача[PERSON] від сплати зазначеної суми, або зменшення її розміру судом не встановлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 262 грн. 22 коп.

Outcome: partial