Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]; зобов'язати ГУ Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі Дніпровського районного відділу в місті Дніпродзержинськ зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в жилому приміщенні - квартирі [ADDRESS]. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона, [PERSON], є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Разом із нею власниками квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Її син [PERSON] був одружений на [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Судацького міського суду Автономної республіки Крим від 25.07.2013 року по справі № 118/1222/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З 2013 року [PERSON] разом з донькою - [PERSON], [INFO], проживають за адресою: [ADDRESS]. Зазначила, що відповідачка, разом з дитиною, добровільно виселилась і вивезла усе належне їй та дитині майно з квартири, тобто добровільно змінила своє місце проживання, вибувши в інше жиле приміщення та з цього приводу втратила право користування її кватирою з зазначеного часу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON], що діє в інтересах малолітньої [PERSON], зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження, місце роботи якої невідоме, в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України, шляхом оголошення у пресі, а саме через регіональне видання - газету «Вісті Придніпров'я» та урядову газету «Урядовий кур'єр». Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України з опублікування оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідач про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі Дніпровського районного відділу в місті Дніпродзержинськ, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, просив винести рішення з врахуванням інтересів малолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Разом із нею власниками квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією договору міни квартир від 21.12.1996 року (а.с.5). З матеріалів справи вбачається, що син позивача - [PERSON] був одружений з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Судацького міського суду Автономної республіки Крим від 25.07.2013 року по справі № 118/1222/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією паспорту [PERSON], копією рішення Судацького міського суду Автономної республіки Крим від 25.07.2013 року (а.с. 6, 8-9). Згідно матеріалів справи, в квартирі розташованої за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] - квартиронаймач, [PERSON] (зять), [INFO], [PERSON] (син), [INFO], [PERSON] (дочка), [INFO], [PERSON] (онука), [INFO], [PERSON] (син), [INFO], що підтверджується довідкою ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/5411 від 18.05.2017 року (а.с.7). Зі змісту позову вбачається, що після розірвання шлюбу [PERSON] разом з донькою - [PERSON], [INFO], виїхали до АР Крим, де проживають за адресою: [ADDRESS]. Із матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу відповідач з неповнолітньої дочкою у квартирі [ADDRESS] не проживає з серпня 2008 року по сьогоднішній день, що підтверджується актом про не проживання № 22-03-04 від 21.03.2016 року, складений ТОВ «Крона-Сервіс 3» на підставі свідчень сусідів - мешканців квартир [NUMBER] - [PERSON] та [NUMBER] - [PERSON] (а.с.12). З доводів позовної заяви вбачається, що наявність реєстрації дочки відповідача, яка не проживає у квартирі, перешкоджає позивачу вільно користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За правилами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] разом із дочкою [PERSON] дійсно відсутні у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], більше року без поважних причин. Вказаний факт, на переконання суду, свідчить про відсутність у відповідача інтересу до спірної квартири, як до приміщення, що потрібне їй та її дитині для проживання. Факти створення відповідачу та її неповнолітній доньці з боку позивача перешкод у проживанні в цій квартирі, судом у судовому засіданні не встановлені. Судом також не встановлено факт наявності будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем або встановленої законом підстави щодо користування житлом у належній позивачу квартирі. Суд вважає, що перебування відповідача та її неповнолітньої доньки на реєстраційному обліку у належній позивачу квартирі перешкоджає здійсненню нею у повному обсязі гарантованого Конституцією України права власності, яке згідно із ст. 321 ЦК України є непорушним. Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], щодо визнання неповнолітньої доньки відповідача - [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням (квартирою), є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі Дніпровського районного відділу в місті Дніпродзержинськ зняти [PERSON], [INFO] з реєстрації, суд виходить з того, що Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі Дніпровського районного відділу в місті Дніпродзержинськ є у справі третьою особою. Такий процесуальний статус виключає можливість покладення на нього рішенням суду будь-яких обов'язків. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Визнання відповідача такою, що втратила право користування житловою площею (квартирою), вже є достатньою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання в такому жилому приміщенні в порядку ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». За наведених обставин у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачем судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial