Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] у травні 2018 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.10.2008 між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 29000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 26.04.2018 утворилась заборгованість в сумі 24000,50 грн., яка складається з наступного: 2687,63 грн. заборгованість за кредитом; 4306,79 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 15625,10 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи: 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1130,98 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на указані обставини, а також те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, представник позивача просить суд стягнути із відповідача на користь позивача всю суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 31.10.2008 в загальній сумі 24000,50 грн. та судові витрати у розмір 1762,00 грн. Ухвалою суду від 21.05.2018 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.37). Відповідач у судове засідання повторно не зявився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду, у тому числі шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України (а.с.44,47,48). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що 31.10.2008 відповідач підписав Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за змістом якої були визначені наступні умови надання кредитних коштів: тип кредитної лінії відновлювальний; пільговий період до 55 днів; базова відсоткова ставка 2,5% в грн. в місяць (30% на рік); розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів 25 число місяця наступним за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається пеня (1) + пеня (2) = базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховуються 1 раз на місяць при наявності прострочення за кредитом і відсотками 5 або більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. і більше; штраф при порушенні строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, більш чим на 120 днів 250 грн. + 5% від суми позову (а.с.12,13). Таким чином, між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини на підставі укладеного кредитного договору, який складається із Заяви та Довідки умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 31.10.2008 року. Сторонами були узгоджені усі істотні умови, які є обовязковими для кредитних договорів, зокрема щодо порядку надання кредитних коштів, відсоткової ставки за користування коштами, строків та порядку погашення заборгованості, відповідальність за порушення зобовязання, тощо. Відповідно до приписів статей 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, тому позичальник зобовязаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. [PERSON] взяті на себе кредитні зобовязання належним чином не виконав внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно з матеріалами справи за розрахунком позивача непогашена заборгованість за договором б/н від 02.09.2010 станом на 27.12.2017 складає 23393,18 грн., у тому числі: 6641,64\~грн. заборгованість за кредитом; 7636,45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 7524,94 грн. заборгованість за пенею; відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1090,15 грн. штраф (процентна складова) (а.с.7-10). Виходячи з наданого позивачем розрахунком, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми тіла кредиту в розмірі 2687,63\~грн. грн. та 4306,79 грн за відсотками доведеними, а відповідачем не спростовано розрахунок указаних складових боргу. Позивач за несвоєчасне погашення кредиту нарахував пеню в сумі 15625 грн. 10 коп., яка є значною у порівнянні з сумою боргу з кредиту в розмірі 2687,63 грн. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» року істотними обставинами в розумінні частини 3 статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Ураховуючи викладене та те, що сума пені, яку позивач просить стягнути з відповідача у значній мірі перевищує суму простроченої заборгованості, ураховуючи відсутність негативних наслідків для позивача суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення згідно із частиною 3 статті 551 ЦК України суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача у сумі до 3000,00 грн. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення штрафів в сумі 1380,98 грн. (250 грн. + 1130,98 грн.) суд виходить з таких мотивів. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно з довідкою про умови кредитування пеня нараховується за прострочення зобовязань, яка розраховується як пеня (1) + пеня (2) = базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховуються 1 раз на місяць при наявності прострочення за кредитом і відсотками 5 або більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. і більше. При цьому указаною довідкою одночасно передбачено, що відповідач сплачує штраф при порушенні строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, більш чим на 120 днів 250 грн. + 5% від суми позову (а.с. 13). Позивачем у складі заборгованості нараховано 15625,10 грн. пені. При цьому позивачем також одночасно нараховано 250,00 грн. штрафу (фіксована частина), 1130,98 грн. штрафу (процентна складова) за порушення строків платежів. Указане свідчить про те, що позивачем нараховано пеню та штраф за одне й те саме правопорушення. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що неустойка у вигляді штрафу стягненню не підлягає. Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Отже,\~позов підлягає\~частковому задоволенню\~в частині\~стягнення з\~відповідача боргу\~в сумі\~2687,63\~грн.\~за тілом\~кредиту, 4306,79 грн. за відсотками та 3000,00 грн. за пенею. Вирішуючи питання\~про судові\~витрати в\~справі,\~суд керується\~положеннями статті\~141\~ЦПК України,\~відповідно до\~якої стороні,\~на користь\~якої ухвалено\~рішення,\~суд присуджує\~з другої\~сторони понесені\~нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Відповідно до пункту 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 №10 у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 9994,42 грн., проте суд зменшив розмір пені на підставі статті 551 ЦК України, тому розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача з урахуванням позовної вимоги з пені, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, тобто в сумі 1660,68 грн. ((1762 грн. х (2687,63\~грн. + 4306,79 грн. + 15625,10 грн.)/24000,50 грн.) х 100%=94,25%).

Outcome: partial