Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. В обґрунтування своїх позивних вимог позивач зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який був розірваний рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова. В шлюбі у сторін 22 червня 2005 року народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу відповідач періодично надає матеріальну допомогу на утримання сина, однак вона хоче офіційно оформити цю допомогу, у зв'язку з чим звернулася до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, у розмірі 1/6 частки від свого заробітку. При цьому пояснив, що дитина проживає з матір'ю, він в свою чергу постійно надає матеріальну допомогу, а саме купує одяг та надає кошти на утримання дитини. Окрім того, зазначив, що він одружений та його утриманні знаходиться також усиновлена ним дитина дружини від іншого шлюбу, дружина та батьки. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в розмірі 1/6 частки від заробітку відповідача, та пояснила, що відповідач [PERSON] знаходиться в іншому шлюбі, та має утримувати двох дітей та сім'ю загалом, а також непрацездатних батьків. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього - [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 30 червня 2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 478 (а.с. 4). Відповідно до довідки Харківського навчально-виховного комплексу № 112 Харківської міської ради Харківської області № 421 від 13.06.2014 року [PERSON] проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Факт проживання дитини з позивачем відповідачем не заперечується. Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Оболонь» № 697 від 10.06.2014 року [PERSON] працює на посаді фахівця з методів розширення ринку збуту та його сукупний дохід за період з грудня 2013 року по травень 2014 року склав 53996,78 грн. (а.с. 28). Відповідно до довідки Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" № 151 від 24.06.2014 року [PERSON] працює на посаді інженера по НТІ, та за період з грудня 2013 року по травень 2014 року отримала загальний дохід у розмірі 13369,29 грн. (а.с. 15). У відповідності до довідки Комінтернівської медико - соціальної експертної комісії Серія 10 ААВ від 11.09.2013 року [PERSON] є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням (а.с. 27). Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Одним із основних прав дитини є право на утримання. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як в середині Держави - учасниці, так і за кордоном. У відповідності до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Конституційний обов'язок батьків щодо утримання дітей знайшов своє закріплення і в ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Судом враховано доводи відповідача, про те що він має на утриманні нову родину, у тому числі і усиновлену за рішенням суду неповнолітню дитину дружини, має постійне місце роботи та дохід, задовільний стан здоров'я, та не є інвалідом. Посилання відповідача про наявність на його утриманні батьків, які є пенсіонерами, суд не може прийняти до уваги при визначенні розміру аліментів, виходячи з того, що останні мають щомісячний дохід у вигляді пенсії, а також мають іншого, окрім позивача, працездатного сина. При визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, має постійне місце роботи та зобов'язаний утримувати дитину разом з позивачкою. Відповідно до ст. 183 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір на одну дитину не може бути менший ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи матеріальний стан сторін, та виходячи з рівності обов'язку батьків, щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, та аліменти з [PERSON] на утримання дитини доцільно стягнути у розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 червня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial