Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

В період з 1984 по 2007 роки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати у квартирі за адресою: [ADDRESS] , наймачем якої є мати заявниці [PERSON] , що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Краматорської міської ради. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України з заявою про видачу обмежувального припису може звернутися особа, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавалася жертва, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Необхідність видачі обмежувального припису щодо [PERSON] заявник аргументує вчиненням ним психологічного, економічного та фізичного насильства. Вказані доводи заявниці знайшли своє підтвердження у досліджених судом доказах, а саме у інформації про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства 46 разів лише за 2019 рік, притягнення до кримінальної відповідальності за домашнє насильство 4 рази за період з 2015-2020 рік, фототаблицею, яка містить у собі фотографії [PERSON] , який перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння спить на підлозі квартири у власних випорожненнях, медичними документами щодо стану здоров`я заявниці та її матері. За змістом ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Оцінивши у сукупності надані суду докази та показання свідків суд приходить до висновку, що [PERSON] систематично здійснює психологічне насильство над емоціями [PERSON] , що включає в себе словесні та невербальні образи, погрози, у тому числі приниження, переслідування, залякування, використання емоційного та психологічного перенавантаження, часті і непередбачувані перепади настрою агресора, у яких він вважає винною саме жертву. Наслідками даної поведінки [PERSON] для [PERSON] є психологічні страждання, які виражаються у емоційній дезадаптації і відчутті «вигорання», нездатності відчувати позитивні емоції від життя, депресії, небажанні йти додому після робочої зміни, а також погіршення якості життя. Таким чином, перебування [PERSON] за місцем проживання [PERSON] становить безпосередню небезпеку [PERSON] , як жертві домашнього насильства, а тому забезпечення фізичної дистанції між жертвою та її кривдником є найефективнішим способом гарантувати безпеку [PERSON] . Щодо заборони наближатися до роботи та домової території [PERSON] [PERSON] суд зазначає, що відстань у 200 метрів об`єктивно дозволить ані доторкнутися до потерпілої, ані докинути до неї будь-який предмет, ані докричатися до неї. На думку суду достатнім строком застосування обмежувального припису буде 3 місяці, так як за цей час [PERSON] в змозі оцінити свою поведінку та змінити її по відношенню до [PERSON] . Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що подана заява підтверджена належними та допустимими доказами, тому підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial