Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо» про визнання недійсним договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (позики)укладеного між [PERSON] та ТОВ «ХоСаРо». Позовні вимоги тим, що укладений між [PERSON] та ТОВ «ХоСаРо» договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі №5/05 від 30.05.2014 року є, на думку Позивача, недійсним, оскільки насправді даний договір був спрямований не на реальне настання правових наслідків, а для створення штучної заборгованості ТзОВ «ХоСаРо» з метою початку процедури банкрутства та невиконання кредитних зобовязань перед Позивачем. Представник позивача у судове засідання не зявився, подавши суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, проти постановлення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі та треті особи явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності представника відповідача, на підставі наявних матеріалів справи з винесенням заочного рішення. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити частково з наступних підстав. Встановлено, що 28 грудня 2012 року між [PERSON]' (правонаступник ПАТ «ФОЛЬКСБАНК») та ТЗОВ «ХоСаРо» укладено Кредитний договір № KU 019115, згідно якого Банком було надано Позичальнику кредит в розмірі 1 173 798,00 доларів, з кінцевим строком погашення н пізніше 28 грудня 2018 року. ТзОВ «ХоСаРо» не виконувало належним чином свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого [PERSON] звернувся до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення боргу за кредитним договором. І 20 липня 2015 року господарським судом Львівської області винесено рішення про стягнення з ТзОВ «ХоСаРо» на користь ПАТ «ВІЕС [PERSON]» грошових коштів в сумі 1 040 312,66 дол США. 30 травня 2014 року між [PERSON] та ТзОВ «ХоСаРо» укладено договір №5/05 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (позики). Згідно цього договору [PERSON] зобов»язувався надати ТзОВ «ХоСаРо» безвідсоткову фінансову допомогу (позику) строком до 30.03.2015 року на суму 1 520 000,00 грн, однак кошти в розмірі 1 520 000,00 грн. за договором №5/05 від 30 травня 2014 року не були отримані ТзОВ «ХоСаРо» від [PERSON] , що свідчить про фіктивність означеного правочину . 11 березня 2015 року між [PERSON]М та [PERSON] було укладено договір про заміну кредитора [PERSON]М у зобовязаннях, що випливають |з Договору №5/05 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (позики) від 30.05.2014 року, внаслідок передачі ним частини своїх прав [PERSON]П, суму 300 000,00 грн. Також, 30 березня 2015 року між [PERSON]М та [PERSON] укладено договір про заміну кредитора [PERSON]М у зобовязаннях, що випливають з Договору №5/05 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (позики) від 30.05.2014 року, внаслідок передачі ним частини своїх прав [PERSON]І на загальну суму 200 000,00 грн. Після укладення договорів про заміну кредиторів у зобов»язанні [PERSON] та [PERSON] звернулись до Шевченківського районного суду м Львова з позовами про стягнення заборгованості. Внаслідок чого, 05 червня 2015 року Шевченківським районний судом м. Львова винесено рішення про стягнення боргу з ТзОВ «ХоСаРо» на користь [PERSON] в сумі 300 000,00 грн та 02 червня 2015 року Шевченківським районним судом м Львова винесено рішення про стягнення боргу з ТзОВ «ХоСаРо» на користь [PERSON] в сумі 200 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на недійсність Договору позики №5/05 від 30.05.2014 року ПАТ «ВІЕС [PERSON]» звернулося до суду з даним цивільним позовом про визнання недійсним договору, укладеного [PERSON] та ТзОВ «ХоСаРо». Підставою заявлених позовних вимог в даній цивільній справі Позивачем зазначено те, що фінансовими звітами субєкта малого підприємництва про фінансові результати за 2014 рік та про фінансові результати за 1 півріччя 2014 року, які ТзОВ «ХоСаРо» надав ПАТ «ВІЕС [PERSON]» у відповідності до умов кредитного договору, який було укладено між ПАТ «ВІЕС [PERSON]» та ТзОВ «ХоСаРо». Підстави недійсності правочину визначено статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.(ч.5 ст. 203 ЦК України). За змістом частини 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правові наслідки фіктивного правочину визначено статтею 234 ЦК України. Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. З матеріалів справи вбачається, що на виконання договору позики №5/05 від 30.05.2014 року [PERSON] не було вчинено жодних дій, які б підтверджували передачу коштів ТзОВ «ХоСаРо» у сумі 1\~520\~000,00 грн., а також немає відображеної інформації у фінансових звітах за 2014 рік. По суті, з укладенням оскаржуваного договору позики були порушені права Позивача, обумовлені забезпеченням належного виконання кредитного договору, який було укладено між ПАТ «ВІЕС [PERSON]» та ТзОВ «ХоСаРо». Стосовно заявлених ПАТ «ВІЕС [PERSON]» позовних вимог про зобовязання правоохоронних органів провести перевірку відносно посадових осіб ТзОВ «ХоСаРо» та інших осіб, проведення розслідування та притягнення винних до кримінальної відповідальності , суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено,що способи захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зазначена позовна вимога не може бути розглянута в рамках цивільного судочинства, оскільки суд не наділений повноваженнями провести перевірку щодо наявності в діях посадових осіб ТзОВ «ХоСаРо» та інших осіб ознак злочину. Відтак, суд відмовляє в задоволенні зазначеної позовної вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial