Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про солідарне стягнення із відповідачів на його користь суми заборгованості за договором кредиту та судових витрат по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що 22.05.2007 року [PERSON] отримав в банку кредит у розмірі 22400 доларів США грн. на термін до 19.05.2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строк та в порядку встановленим кредитним договором №MR14G104000073. В забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено договір поруки. [PERSON] не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 24.04.2015 року становила 30808,99 долари США, що складається із: 24962,17 долари США заборгованість за тілом кредиту; 3418,70 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 477,36 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 473,10 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; 11,10 доларів США штраф (фіксована частина); 1466,57 доларів США штраф (відсоткова складова). Всупереч даному кредитному договору відповідачі не виконують належним чином своїх зобов`язань, а тому позивач просить суд стягнути солідарно з Відповідача 1 та Відповідача 2 заборгованість в розмірі 30808,99 долари США, що за курсом 22,53 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.04.2015 року становить 694126,61 грн. та судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 3654 грн. 00 коп. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» про захист прав споживачів фінансових послуг, визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки. У зустрічній позовній заяві вказано, що 22 травня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено кредитний договір №MR14G1040000073, відповідно до умов якого банк надав йому кредит у розмірі 22400 доларів США на купівлю нерухомості та 5611,68 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту. Згідно даного договору він повинен був сплачувати з 21 по 25 число кожного місяця по 294,05 долара США для погашення заборгованості, яка складається з тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та винагороди, комісії. 22 травня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено договір іпотеки, згідно якого предметом договору було надання ним в іпотеку нерухомого майна, а саме: житловий будинок літ.А-1 з усіма надвірними побудовами та спорудами в цілому, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 78,1 кв.м., як забезпечення виконання зобов`язань перед банком за кредитним договором. Вказує на те, що кредитних коштів у сумі 22400 доларів США за договором №MR14G1040000073 не отримував. Оскільки Банк не виконав своїх зобов`язань та не видав кредитні кошти у національній валюті, вказаний договір є недійсним. Стверджує, що вказаний договір було підписано під впливом обману, що його не повідомили про ефективну відсоткову ставку кредиту, валютні ризики, а тому він не міг знати про абсолютне здороження кредиту. Як вбачається з експертного висновку №258/259-16 від 27 червня 2017 року не підтверджується видача Відповідачу кредитних коштів з каси Позивача у сумі 22400,00 доларів США; кредитний договір укладено на невигідних для Відповідача умовах; не підтверджується погашення [PERSON] кредиту (тіла кредиту, нарахованих відсотків, комісії, простроченої заборгованості, пені та інш.) у регістрах бухгалтерського обліку. Експертом не встановлена ефективна відсоткова ставка та у зв`язку із суперечливістю наданих на дослідження документів, тому даний договір є недійсним. Оскільки договір іпотеки від 22 травня 2007 року укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» є похідним від кредитного договору, тому просить визнати його недійсним. Крім цього, 22 травня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено договір поруки. Предметом даного договору було надання [PERSON] поруки перед ПАТ КБ «Приват Банк» за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № MR14G1040000073 від 22 травня 2007 року. У зв`язку з тим, що договір поруки суперечить умовам основного кредитного договору, а також тим, що при виконанні умов кредитного договору банк допустив істотні порушення, як наслідок [PERSON] просить його розірвати у зв`язку із завданням такими діями банку йому шкоди, а тому просить визнати його недійсним, оскільки він є похідним від основного зобов`язання. В судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали, позов ПАТ КБ «Приват Банк» не визнали та просили відмовити у задоволенні даного позову, оскільки банк допустив істотні порушення при виконанні ним умов кредитного договору та ввів в оману Відповідача. Вважає, що строк позовної давності відповідачами-позивачами не пропущено, оскільки про порушення їхніх прав їм стало відомо 29.08.2015 року, коли вони отримали аудиторський висновок. Поданий ними зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. 10 вересня 2015 року [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання неправомірними дій ПАТ КБ «Приват Банк» щодо фактичного неотримання кредиту в іноземній валюті, невідповідності реальної відсоткової ставки за кредитом, порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», визнання недійсними договору іпотеки та договору поруки. Ухвалою суду від 12 жовтня 2015 року зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання неправомірними дій ПАТ КБ «Приват Банк», визнання недійсною додаткової кредитної угоди, договору іпотеки та договору поруки прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В матеріалах справи маються заяви, про розгляд справи за відсутністю [PERSON] , [PERSON] , за участю представника . 21 березня 2016 року ПАТ КБ «Приват Банк» подав відзив на зустрічну позовну заяву згідно якого просить позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі, оскільки згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Окрім того, кредитний договір №MR14G1040000073 укладений між Банком та [PERSON] 22.05.2007 року, тому саме з цієї дати позичальнику було відомо про порушення його прав та з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, який сплив 22.05.2010 року. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом із пропуском строку позовної давності. ПАТ КБ «Приват Банк» просить відмовити [PERSON] в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. 28 травня 2019 року ухвалою Іллічівського районного суду у даній справі призначено судово-економічну експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 24 травня 2019 року на адресу суду надійшов висновок експерта від 21.05.2019 року № 858/18/423/424/19-22. 28 лютого 2020 року ухвалою Іллічівського районного суду у даній справі призначено додаткову судово-економічну експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно умов кредитного договору№ №MR14G1040000073 від 22.05.2007року [PERSON] отримав в банку кредиту розмірі 22400 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі визначеному даним договором та в строк до 21.05.2027року, зі сплатою 1,00 % щомісяця за користування кредитними коштами та інших платежів в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. 22.08.2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до кредитного договору від 22.05.2007 року № MR14G1040000073. Сторони дійшли згоди внести зміни в кредитний договір: суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 26,72 доларів США, а саме пеня у розмірі 26,72 доларів США. У разі порушення будь-якого зобов`язання, передбачених в графіку погашення кредиту понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 26,72 доларів США. Таким чином, банком, за погодженням з позичальником через підписання додаткової угоди й графіку платежів, було здійснено погашення прострочених зобов`язань шляхом оплати їх за рахунок використання обумовленої сторонами кредитної лінії. Це має відображення у графіку платежів, що був підписаний сторонами під час укладання додаткової угоди до кредитного договору. Підтвердженням волі позичальника до дії реструктуризованого кредитного договору є насамперед факт сплати ним тривалий час обумовленого сторонами у додатковій угоді розміру платежу. Згідно договору поруки №MR14G1040000073/1від 22 травня 2007року, [PERSON] взяла на себе зобов`язання перед позивачем відповідати по зобов`язаннях [PERSON] , що виникають з умов кредитного договору№MR14G1040000073 від 22.05.2007року. Згідно розрахунку, виданого ПАТ КБ Приват Банк, сума заборгованості [PERSON] по кредитному договору № №MR14G1040000073 від 22.05.2007 року станом на 24.04.2015 року становить 30808,99 долари США, що еквівалентно 694126 грн. 61 коп., а саме: -24962,17 долари США, заборгованість за тілом кредиту; -3418,70 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -477,36 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом; -473,10 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором). -11,10 доларів США, штраф (фіксована частина); -1466,57 доларів США, штраф (відсоткова складова). Національним банком України станом на 24.04.2015 року встановлено офіційний курс гривні до іноземної валюти: 100 доларів США -2253,1063 гривень. 13.04.2015 року ПАТ КБ «Приват Банк» надіслав повідомлення відповідачам про погашення заборгованості за кредитним договором № №MR14G1040000073 від 22.05.2007 року, що стверджується повідомленням № 30.1.0.0/2-037 від 13.03.2015 року та реєстром згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів. Згідно висновку експерта № №258/259-16 від 27.06.2017 року, в результаті проведеного дослідження встановлено, що «Розрахунок заборгованості» не відповідає умовам кредитного договору №MR14G1040000073 від 22 травня 2007 року. У зв`язку із нечіткістю, неоднозначністю наданих на дослідження документів експерту не надається за можливе самостійно розрахувати розмір заборгованості за кредитним договором станом на 24.04.2015. В об`ємі наданих на дослідження документів експерту документально та об`єктивно не надається за можливе встановити ефективну відсоткову ставку за кредитом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає за порушення зобов`язання боржником. У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, неустойку (штраф). Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору №№MR14G1040000073 від 22.05.2007 року та додаткової угоди від 22.08.2011 року, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, які були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами, правочин був спрямований на отримання кредиту та у його погашенні згідно умов даного договору. Спрямованість внутрішньої волі позичальника [PERSON] на укладення кредитного договору саме в іноземній валюті підтверджується самим кредитним договором, оскільки під час укладання кредитного договору, [PERSON] було ознайомлено в повному обсязі з умовами договору, а саме: кредитні умови, мету, цілі, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору. [PERSON] підтвердив згоду на укладення договору своїм підписом. Разом з тим, з наявної в матеріалах справи копії анкети-заяви, яка підписана відповідачем, вбачається, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами на рівні базової процентної ставки 1 % + 0,2% щомісячно на залишок заборгованості та розмір штрафів за порушення грошових зобов`язань. Кредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, які були ним обумовлені. Будь-які підстави вважати, що правочин чи окремі його пункти суперечать ЦК України чи іншим актів цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, судом не встановлені. [PERSON] протягом тривалого часу виконував умови договору, сплачував усі платежі, підписав з ПАТ КБ «ПриватБанк» 22 травня 2011 року додаткову угоду, з приводу реструктуризації боргу та зміни відсоткової ставки, був ознайомлений з графіком погашення заборгованості по кредитному договору №MR14G1040000073 від 22.05.2007 року, про що свідчить його підпис, отже, погоджувався зі всіма умовами договору та їх частково виконував. Таким чином, [PERSON] був ознайомлений повною мірою з умовами кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту і орієнтовним розрахунком сукупної вартості кредиту за кредитним договором; умовами додаткової угоди. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів на спростування наведених вище обставин, відповідачами-позивачами та їх представником не надано. [PERSON] та [PERSON] не довели суду, що на момент укладення кредитного договору, додаткової угоди з боку банку як сторони правочинів мало місце навмисне введення їх в оману (умисел) щодо обставин, які впливають на вчинення ними правочинів (кредитного договору та додаткової угоди). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як роз`яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Посилання Відповідача на те, що про наявність обману з боку банку йому стало відомо лише після отримання аудиторського висновку 29.08.2015, як наслідок не був пропущений строк позовної давності, є неспроможними, враховуючи, що про наявність цих умов договору Відповідач був обізнаний, протягом чотирнадцяти календарних днів не відкликав свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту (ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів») та виконував його умови протягом тривалого часу. Водночас, відповідно до ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 2 вересня 2014 р. N 1669-VII: на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Отже, при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року N 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", як визначено в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 13 березня 2017 р. у справі N 6-2879цс16. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. № 1275-р, м. Маріуполь, де зареєстровані та проживають відповідач 1 та відповідач 2 (за відсутності відомостей про його фактичне непроживання за відзначеною адресою), відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалась антитерористична операція. І за період нарахування кредитором спірної суми пені та штрафу місто Маріуполь Донецької області, де зареєстрований позичальник, не вибував зі статусу населеного пункту, що знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, трансформованої згодом в Операцію Об`єднаних Сил. Зважаючи на наведену норму Закону N 1669-VII імперативного характеру, що виключає цивільно-матеріальну відповідальність боржника [PERSON] перед кредитором зі сплати пені та комісії, штрафів з 14.04.2014р. по 24.04.2015. Даючи юридичну оцінку доказам, беручи до уваги висновок експертів Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №258/259-16 від 27.06.2017 року, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач Відповідач 1 не виконав умови кредитного договору №MR14G1040000073 від 22.05.2007 року та допустив заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню із відповідачів, а тому позовні вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню. Вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний кредитний договір та додаткову угоду недійсними, оскільки при підписанні зазначеного договору та додаткової угоди позивач за зустрічним позовом ознайомився та погодився з умовами, мав намір укласти такий договір, отримав кредитні кошти, витратив їх, вчиняв дії щодо виконання зобов`язань за цим договором, таким чином, доводи зустрічного позову спростовуються встановленими у справі обставинами, а оскільки вимоги про визнання договору іпотеки та договору поруки недійсними є похідними від основного зобов`язання, тому також не підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: partial