Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] в розмірі 972,00 грн. на кожну дитину, а також на утримання дитини-інваліда [PERSON] - [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що уперіод з вересня 2000 року по вересень 2014 року [PERSON] проживав у цивільному шлюбі, однією родиною з громадянкою [PERSON] , [INFO] . До часу спільного проживання у [PERSON] вже була дитина-інвалід від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Остання являється інвалідом першої групи з дитинства і фактично не рухається і потребує постійного догляду. Батько дитини [PERSON] - громадянин [PERSON] помер [INFO] . Фактично дитину-інваліда [PERSON] прийняв як свою доньку, піклується про неї як про свою дитину. У період перебування у цивільному шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років між ним , [PERSON] та [PERSON] сімейне життя почало втрачати ту любов - першу любов і поступово, як наслідок, почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них по-різному дивиться на головні критерії шлюбу, життя, сім`ю, мають зовсім різні характери. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачкою [PERSON] не склалося з причини відсутності взаємопорозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного, відсутності сімейного вогнища, несумісністю характерів, життєвих поглядів на спільне життя, постійних систематичних сварок, які негативно впливають на морально-психологічний стан позивача та стан дітей. Позивач вказує на те, що основною причиною погіршення сімейних відносин стало те, що відповідач неодноразово залишала свою родину та дітей на самостійне виховання [PERSON] , не надаючи жодної допомоги. Останні чотири роки відповідачка проживає окремо. З тих пір відповідач жодної участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, ухиляється від їх утримання, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Дана обставина негативно позначається на житті родини, та не дозволяє в повному обсязі забезпечити дітей найнеобхіднішим для гармонійного розвитку. На даний час їх спільні діти, а також[PERSON] , [INFO] знаходяться повністю на його утриманні. Позивач [PERSON] проживає разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . З посиланням на викладене позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 972, 00 грн. на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацію відповідно до закону, а також на утримання дитини-інваліда [PERSON] - [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи із дня подачі цього позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.02.2019 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №308/10758/18 та ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач, у судове засідання не зявився, надав суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзивудо суду не надходило. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України. Оскільки за даними ГУДМС УДМС України в Закарпатській області [PERSON] не значиться зареєстрованою, то [PERSON] викликалася до суду через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, яке було розміщено з 16.04.2019 року. Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа розглянута за відсутності всіх учасників справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Судом встановлено, що уперіод з вересня 2000 року по вересень 2014 року [PERSON] проживав у цивільному шлюбі з [PERSON] . У період перебування у цивільному шлюбі у сторін по справі народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 18.01.2017 р., копія якого приєднана до матеріалів справи; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 18.01.2017 р., копія якого приєднана до матеріалів справи; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Поліського району реєстраційної служби Іванківського міжрайонного управління юстиції у Київській області, копія якого приєднана до матеріалів справи. Як встановлено судом, [PERSON] постійно проживав з 23.09.2008 року по вересень 2014 року в [ADDRESS] та в склад його сім`ї входили: [PERSON] - співмешканка; [PERSON] та [PERSON] - доньки співмешканки; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - діти, що стверджується даними довідки Вовчківської сільської ради Поліського району Київської області від 03.07.2017 р. № 148. Згідно довідки ТОВ «Управління Житлом» від 17.09.2018 р. за № 3257 неповнолітні [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] проживають з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Окрім того спільно з [PERSON] проживає [PERSON] -1996 року народження, яка є донькою дружини. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] свій обов`язок утримувати дітей, що передбачений ст. 180 СК України не виконує. Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей. Частинами 1-3 ст.181СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини,може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями статей 180,183,185,193,198,199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180,183);участь батьків у додаткових витратах на дитину,що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини,її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття185);утримання дитини,яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі,у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття193);батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина,які потребують матеріальної допомоги,а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття198). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2019 рік затверджено на 2019 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01 січня 2019 року - 1626 грн.; з 01 липня 2019 року 1699 грн. , на дітей вікoм від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог та відсутність заперечень проти позовних вимог, враховує матеріальний стан позивача, стан здоров`я, потреби дітей, та працездатний вік відповідача , та встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину. Як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дітей не звільнена, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено, проте не надає матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей. Будь яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти на утримання дітей в судовому засіданні не встановлено. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини,ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і,тим більше, при захисті одного із основних прав дитини-права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дітей: калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до їх віку, вартість навчання, підручників, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі матері у їх утриманні, а також покладення обов`язку утримання дітей на обох батьків, слід визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 972, 00 грн. на кожну дитину: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, як мати спільних з позивачем дітей, зобов`язана утримувати їх до досягнення повноліття. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Частиною 2 ст.8 ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що за наявності підстав, визначених цим законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами. Таким чином обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст.184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення,

Outcome: partial