Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 05 вересня 2004 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому Бершадським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції. [INFO] у них народився син [PERSON] . Однак, подружнє життя у них не склалось, відповідач не допомагав дружині, як матері малолітнього сина, жив своїм особистим життям, залишив сім`ю, коли синові було кілька місяців. На підставі рішення суду з 24 січня 2006 року з відповідача в примусовому порядку стягуються аліменти на утримання сина. З листопада 2006 року шлюб між подружжям розірвано. Позивачка разом із сином проживає у квартирі, належній її батькам. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що син буде проживати з матір`ю, життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з сином, приймати участь у його вихованні. Крім того, станом на 01.07.2019 року заборгованість по сплаті аліментів складає 86185, 39 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 5882162. Крім епізодичних аліментів, відповідач не надавав і не надає синові ніяк подарунків до днів народження, до школи. На даний час [PERSON] учень 9 класу Бершадської загальноосвітньої школи №3, фактично син не пам`ятає біологічного батька та немає до нього ніяких почуттів. Даний позов надійшов до суду 26.07.2019 року, ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 26.07.2019 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.09.2019 року, яке в подальшому було відкладене через неявку відповідача. 28.10.2019 року ухвалою. суду було витребувано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав у Бершадській РДА, який надійшов на адресу суду 18.12.2019року. Ухвалою від 18.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак надала письмову заяву про розгляд справи за участі її представника без її особистої участі. Представник позивача адвокат Шишковський О.В. в судовому засіданні просив позов задовольнити, оскільки це відповідатиме інтересам неповнолітнього [PERSON] , так як відповідач будучи батьком дитини фактично не приймає участі в його вихованні. Нерегулярно сплачує аліменти та не цікавиться життям і розвитком сина та його долею. Крім того, представник позивача просив суд не допитувати свідків, вказаних у прохальній частині позовної заяви. Відповідач [PERSON] підтвердив, що дійсно не виховує сина [PERSON] , через конфлікт із сім`єю його матері. Сина практично не бачить та не спілкується. Однак, надає допомогу, коли позивачка до нього звертається. Аліменти сплачує у розмірі близько 500 грн., але квитанції до виконавчої служби не заносить. Просив не позбавляти його батьківських прав. Представник Бершадської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, в судовому засідання просила позовні вимоги задовольнити, оскільки це відповідає інтересам неповнолітнього [PERSON] 2005 року народження. Так органом опіки та піклування було складено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина, так як останній фактично не приймає участі у його житті, не цікавиться здоров`ям та навчанням, не турбується про належне утримання сина. Незважаючи на незначну віддаленість місця проживання, зустрічі батька із сином мають епізодичний характер. При цьому [PERSON] проживаючи з матір`ю та бабусею, перебуває на утриманні матері та забезпечений усім необхідним для проживання та належного розвитку. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно відмітки у паспорті позивача та з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що з 05.09.2004 року по 03.11.2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] . Згідно рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 07.02.2006 року, [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 24.01.2006 року і до повноліття дитини. З довідок Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 та довідки дошкільного навчального закладу №3 "Малятко" вбачається, що [PERSON] відвідував дошкільний навчальний заклад, навчався в початковій школі та продовжує навчання у старшій школі, має достатній рівень знань цікавиться новинами науки і техніки. У цих же довідках зазначено, що батько дитини жодного разу не відвідав навчальні заклади, не брав участі у виховних заходах та батьківських зборах, пасивно ставився до виконання батьківських обов`язків, в вихованням дитини займались мати та бабуся. Відповідно до довідки районного педіатру Бершадського центру первинної медико - санітарної допомоги від 25.07.2019 року, батько [PERSON] не брав участь у вихованні дитини, при зверненні до лікаря з ним були бабуся та мати. Згідно даних розрахунку заборгованості виданого головним державним виконавцем Бершадського районного відділу ГТУЮ у Вінницькій області, станом на 01.07.2019 року за [PERSON] рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , 2005 року народження у сумі 86185 грн., а сплата аліментів носить виключний, а не періодичний характер. Згідно висновку органу опіки та піклування - Берашдської РДА від 17.12.2019 року за №01.1-29/5861, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Висновок обґрунтовано тим, що [PERSON] не належно виконує батьківські обов`язки. Він не займається вихованням дитини, не піклується про його стан здоров`я, не цікавиться його навчанням, не забезпечує усім необхідним для його зростання та розвитку, не турбується про утримання дитини. Ухиляється від обов`язку утримувати дитину, не регулярно та не в повному обсязі сплачує аліменти. Неповнолітній [PERSON] постійно виховується та проживає разом з матір`ю та бабусею, [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , на повному утримання матері. Згідно акту обстеження, житлово-побутові умови визнано добрими та придатними для проживання дитини, задовольняють її потреби та інтереси. Батько [PERSON] не цікавився навчанням сина, не брав участь у його вихованні, не відвідував шкільні та позакласні заходи, не був присутнім на батьківських зборах, не підтримував його у досягненнях та здобутках, не забезпечував шкільним приладдя, спортивною формою, взуттям, усім необхідним для здобуття дитиною освіти. Неповнолітній [PERSON] письмово висловив свою думку про те, що він не заперечує проти позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо нього, оскільки він не цікавився його здоров`ям, вихованням, життям, не надавав матеріальної допомоги, не бажав зустрічатися. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Дослідивши усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо здійснення батьківських прав та обов`язків відповідача відносно їх неповнолітнього сина. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, які не суперечать один одному та підтверджують доводи позивача, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Даний висновок судом зроблено виходячи із критичної оцінки доводів відповідача про сплату ним аліментів, оскільки в підтвердження даної обставини суду не було надано жодного доказу. І навпаки заборгованість зі сплати аліментів позивачем доведена розрахунком державного виконавця. Щодо участі батька у вихованні сина, та [PERSON] не заперечує, що не приймає участі у житті [PERSON] , не проводить з ним час та не цікавиться його успіхами у навчальних закладах, не обізнаний в інтересах та цінностях дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи судом встановлено саме свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та винну поведінку відповідача по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , яка проявляється в небажанні відповідача виконувати свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання сина, про що свідчить відсутність інтересу до життя сина, його здоров`я та розвитку, не забезпечення будь-якими продуктами харчування, одягом засобами гігієни, канцелярським приладдям, іграшками, розвиваючими матеріалами та засобами, не відвідування дошкільних, шкільних та позашкільних програм дитини, тощо. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до сина, наявність лише голослівних висловлювань щодо того, що він бажає виконувати свої батьківські обов`язки, у той же час відповідачем не приймається будь-яких дій щодо спілкування із сином, незважаючи на територіальну близькість їх місць проживання. Суд приймає до уваги те, що навіть з часу відкриття провадження у даній справі (про що відповідачеві достеменно відомо у зв`язку з отриманням ухвали про відкриття провадження) відповідач взагалі не змінив свою поведінку. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. ВС в постанові від 24.10.2018 по справі №761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи вище зазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, дійшов висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати сина, його свідому винну поведінку, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними, а тому відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судовий збір сплачений позивачем і документально підтверджений, за правилами ст.141 ЦПК України підлягає відшкодуванню із відповідача у сумі 768 гривень 40 копійок. Щодо вимоги позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1- ч. 4 вказаної статті: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір-доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. Позивачем на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надано лише копію квитанції від 26.07.2019 року, де вказано суму гонорару у розмірі 1500 грн. та ордер на надання правової допомоги. Жодних інших доказів ( витягу з договору про надання професійної правничої допомоги, акту виконаних робіт, попереднього розрахунку витраті) суду не надано, що вказує на відсутність підстав для задоволення даної вимоги у зв`язку з її недоведеністю.

Outcome: partial