Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягувати від 01 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача всі судові витрати пов`язані з розглядом справи. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 вересня 2019 року, вона, зареєструвала шлюб з [PERSON] у Подільському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що було зроблено відповідний актовий запис №1412, та 07.09.2019 року та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . [INFO] у них народилася донька [PERSON] , про що 23.01.2020 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зроблено актовий запис №190, та 23.01.2020 року. За ініціативою відповідача вони, з 01.02.2021 р. припинили спільне проживання в квартирі, належній на праві власності її батькам за адресою: [ADDRESS] , де, постійно проживали з жовтня 2019 р., та проживають окремо. Малолітня донька залишилась проживати з нею. З цього часу, з 01.02.2021 р., вона з відповідачем вживала всі належні та правомірні заходи щодо одержання аліментів з відповідача в досудовому порядку. Станом, на дату подання позову, всі її зусилля, щодо одержання аліментів з [PERSON] на утримання доньки за період з 01.02.2021 р., не дали жодного позитивного результату, так як, відповідач весь час ухиляється від їх сплати. Враховуючи вищенаведене, просила позов задовольнити з наведених вище підстав. 21.07.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Дубас Т.В. Ухвалою суду від 23.07.2021 в справі відкрито спрощене позовне провадження. 17.02.2021 року до суду надійшли письмові заперечення від відповідача в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 08.09.2021 року до суду надійшов відзив від відповідача в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. 07.09.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Подільському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено відповідний актовий запис № 1412. [INFO] народилася донька - [PERSON] . Позивач зазначає, що із 01.02.2021 року, в процесі спілкування з ним вжила всі належні та правомірні заходи, щодо одержання аліментів у досудовому порядку. Даний факт не відповідає дійсності так як, до теперішнього часу він не отримував ніяких пропозицій, щодо врегулювання даного питання у письмовому вигляді. Слід тільки зазначити, що позивач декілька разів у телефонній переписці змінювала свою точку зору на дане питання і зазначала, що їй( Позивачці) ніяка допомога від нього не потрібна, що вона ( Позивачка) може забезпечувати усім необхідним доньку сама, а після сплину певного часу, вона знову зазначала, що дане питання потрібно вирішувати, хоча він не відмовлявся від того, щоб надавати матеріальну допомогу дитині. Позивач зазначає, що він кинув дитину на "призволяще" і їй допомогають лише її батьки. Цей тезис не відповідає дійсності у частині, що він кинув дитину і зовсім не допомагає їм. Позивачка завідомо дає неправдиву інформацію, оскільки, Відповідач, коли став жити окремо запропонував вирішити питання, щодо графіку відвідування дитини та щодо матеріального забезпечення дитини, про що свідчить лист від 29.04.2021 року, який був направлений ним представнику Позивачки - Адвокату Тасун Галині Андріївні. Даний лист 05.06.2021 року був повернутий Відповідачу - за закінченням терміну зберігання. Проте саме надсилання даного листа, а також усі інші докази дають розуміння того, що Відповідач не відмовляється від своїх батьківських обов`язків, а навпаки допомагає дитині матеріально, проводить із нею час і у екстрених ситуаціях завжди поруч із дитиною. Позивач, згідно матеріалів справи № 369/10102/21 не надала жодних доказів, що підтверджують її позицію, напроти Відповідач надає усі фактичні письмові докази, що підтверджують його позицію по даній справі. У нього є усі наявні докази, що свідчать про те, що із березня 2021 року він купував необхідні для дитини товари та витратив грошові кошти у розмірі: Березень 2021 року - 4 350,10 (чотири тисячі триста п`ятдесят гривень 10 коп.); Квітень 2021 року- 7 474, 7 ( сім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні 70 коп.); Травень 2021 року - 8 782,54 ( вісім тисяч сімсот вісімдесят дві гривні 54 коп.); Червень 2021 року7 - 5 215,8 ( П`ять тисяч двісті п`ятнадцять гривень 80 коп.); Липень 2021 року - 11 305,83 ( Одинадцять тисяч триста п`ять гривень 83 коп.). Тобто із березня 2021 року по липень 2021 року він витратив на матеріальне забезпечення доньки - 37 128 .97 ( тридцять сім тисяч сто двадцять вісім гривень) 97 коп. Відповідно до чинного законодавства, гарантований мінімальний розмір аліментів становить 50% від прожиткового мінімуму. Таким чином, для дітей віком до 6 років гарантований мінімальний розмір аліментів із 1 липня 2021 року становитиме - 1006,50 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років мінімальні виплати складатимуть - 1255 грн. Також зазначає, що працює офіційно у Адвокатському та Рієлтерському Об`єднанні України «АРОУ». Згідно із довідки про доходи №1 від 02.08.2021 року, із червня 2020 року по липень 2021 року, він отримав сукупний дохід у розмірі 75 100 (сімдесят п`ять тисяч сто гривень), а після утримання податків - 60 455,50 ( шістдесят тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень 50 коп.) Тобто будь-яка сума після калькуляції аліментів, згідно його офіційної заробітної плати буде менша ніж будь-яка сума, яку витрачав на дитину за останні 5 місяців. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу він зазначив, що процесуальним законодавством визначається, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Таким чином, для можливості настання відшкодування судових витрат повинен бути підготовлений договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватись надані адвокатом послуги. Уклавши договір про надання правової допомоги та склавши необхідні процесуальні документи, Позивач, разом з першою заявою по суті спору повинен був подати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі ненадання такого розрахунку суд може відмовити йому у відшкодуванні судових витрат - за винятком суми сплаченого судового збору, іншими словами, сторона може втратити право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Станом на 02.08.2021 року, позивач не подала будь-яких фактичних доказів, що свідчить про те, що нею були понесені витрати на правничу допомогу розмірі 4 100 грн. (чотири тисячі сто гривень). 20.10.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якому остання просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що під час спільного проживання їхньої сім`ї, в тому числі і для проживання їхньої спільної дитини, до 01.02.2021 р, вони користувалися власністю - об`єктом нерухомості, що належить на праві спільної сумісної власності її батькам. У відповідача можливості допомогти їхній спільній дитині у такий же спосіб - надати свою власність, своє житло, немає. Вона та її сім`я, на відміну від відповідача, можуть надати для постійного проживання спільної дитини чудові житлові умови. Що вони не змушені поневірятися по орендованому, у порядку житлового найму, житлі, та ще й такого дорогого, як у Києві. При вирішенні сімейних питань весь час користувалися матеріальною організаційною та фізичною допомогою саме її батьків. Відповідач весь цей вклад її сім`ї в проживання їхньої дитини не цінує, хоча це дуже суттєвий момент, який дуже позитивно впливає на розвиток дитини, сталість та якість її життя. Після припинення спільного проживання з 01.02.2021 р. відповідач, на жаль, не змінив своє ставлення до сім`ї та до доньки. Матеріальної допомоги, як це вимагає законодавство України, яку вона та їхня дитина потребували, ні разу не надав. Вона не має жодної можливості контролювати заробітки доходи та витрати відповідача та бажає законного та стабільного вирішення питання щодо стягнення аліментів на їхню спільну дитину, і саме з того часу, з якого він повинен їх сплачувати, а саме з 01.02.2021 року. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.09.2019 року між позовом [PERSON] до [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1412. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що донька сторін, проживає разом з позивачкою. Встановлено, що позивачка несе витрати по утриманню дитини та не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню її потреб. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачем надається матеріальна допомога на утримання дитини. Проте, як вбачається з поданих пояснень сторін, між сторонами наявні спірні питання щодо розміру та порядку матеріального утримання дитини. Договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Крім цього, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дітей та з урахуванням матеріального становища сторін, а тому виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні вказаного вище розміру аліментів, суд вважає, що відповідач має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Разом з цим, суд вважає, що позивачем не доведено заявлених вимог в частині стягнення з відповідача аліментів, починаючи з 01 лютого 2021 року, виходячи з наступного. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України та ст. 191 СК України позивачу слід було довести суду, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Зазначених обставин у ході розгляду заяви про стягнення аліментів з 01 лютого 2021 року, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи. З приводу стягнення витрат на правову допомогу судом зазначається наступне. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься договір про надання правничої допомоги №38 від 16 квітня 2021 року, ордер на надання правової допомоги від [PERSON] на [PERSON] , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Тасун Галини Андріївни, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, квитанція за №38 про сплату позивачем адвокату Тасун Г.А. послуг за надання правничої допомоги у розмірі 4100 грн. Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4100, 00 гривень з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави суми судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial