Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 24 вересня 1979 року [PERSON] Ціціно Реуфівна та [PERSON] Мамія Мамудович перебувають у зареєстрованому шлюбі, внаслідок шлюбу у Позивача та Відповідача є четверо спільних дітей. Даний шлюб з 24 вересня 1979 року по 10 червня 2014 року не розірваний, про що свідчить довідка Державного агентства з розвитку сервісів Міністерства юстиції Грузії. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі Позивач та Відповідач за сімейні кошти набули право власності, зокрема, на двокімнатну квартиру житловою площею 29,4 кв. м., загальною площею 44,1 кв. м., що знаходиться в [ADDRESS]. 26.11.2014 року позивачу стало відомо про те, що квартира [ADDRESS] знаходиться під обтяженням на підставі договору іпотеки №120/303-І-120/358/08 від 02.04.2008 року, укладеного між Відповідачем та ПАТ «Укрсоцбанк», що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] згідно реєстрового номеру №1455 та накладена заборона відчуження даної квартири. Також 26.11.2014 року позивачу стало відомо про накладення Саксаганським Відділом ДВС Криворізького МУЮ та Дзержинським Відділом ДВС Криворізького МУЮ арешту на все нерухоме та рухоме майно [PERSON] Мамії Мамудовича. Такі дії відносно спільного майна подружжя позивач вважає такими, що порушують права Позивача як співвласника майна. Як співвласник майна Позивач не була повідомлена та не надавала згоду на передачу в іпотеку квартири [ADDRESS] згідно Договору іпотеки між Відповідачем та ПАТ «Укрсоцбанк». Таким чином, зважаючи на те, що при укладенні Договору іпотеки була відсутня згода одного зі співвласників майна, у відповідності до ст. 203, 215 ЦК України вказаний Договір іпотеки є недійсним. Оскільки вищезазначене майно Позивач та Відповідач набули під час спільного сімейного життя в зареєстрованому шлюбі і поділ майна між Позивачем та Відповідачем не проводився, договір про поділ спільного нажитого майна не укладався, частки майна не визначалися та виділ майна в натурі не проводився, Позивач вважає вищезазначене майно спільним майном подружжя, яке повинно ділитися між ними в рівних частках, а саме по ? частини кожному з них. Тому, з огляду на викладене та враховуючи, що частка Позивача в спільному майні подружжя не визначена та не виділена, звернелася до суду з позовом про визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя, поділу спільного сумісного майна подружжя, визнання права приватної власності на частку у праві спільної сумісної власності та зняття з-під арешту частки у праві спільної сумісної власності подружжя. \~В судовому засіданні позивач не була присутня, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило.\~\~ Представники третіх осіб - ДВС, до суду не з"яились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав його необгрунтованості, про що надано заперечення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до \~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступного. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЮТ № 280170 від 24 вересня 1979 року «Цилосани Мамья Мамудович» є чоловіком «Цилосани Цицино Реуфовны» (а.с. 9). Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВО № 122368 від 10.02.2005 року квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу ВВТ № 762782 від 03.02.2005 року, посвідченого Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] належить [PERSON] Мамія Мамудовичу (а.с.22). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 368 ЦК України). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного прибутку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності і подружжя не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Відповідно до ст. 60 СК України воно вважається таким, що належить подружжю. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 87023 від 26.02.2003 року власниками нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу ВАС № 995565 від 31.01.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], р. № 497 є Цилосані Мамія Мамудович ? та [PERSON] ? частка на праві приватної спільної сумісної власності (а.с.26). Судом встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] Мамія Мамудовичем 02 квітня 2008 року було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № 120/368/08, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 30000 доларів США (а.с. 117-121). Також судом встановлено що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] Мамія Мамудовичем 02 квітня 2008 року було укладено додаткову угоду № 120/369/01/08 до Генерального договору про надання кредитних послуг № 120/368/08, відповідно до якої кредитор надає Позичальнику грошові кошти на поточні потреби у сумі 30000,00(тридцять тисяч) доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,5% річних та комісій в розмірі та порядку, визначеному Тарифами на послуги. Кредит надається на строк з 02.04.2008 року по 31.03.2023 року включно (а.с.122). Відповідно до іпотечного договору № 120/303-1-120/358/08 від 02.04.2008 року [PERSON] Мамія Мамудович передає в іпотеку Іпотекодержателю (ПАТ «Уксоцбанк»), двокімнатну квартиру загальною площею 44,1 кв. м , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.125-126). Згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] № 1457 від 02.04.2008 року, [PERSON] Мамія Мамудович стверджує той факт, що квартира за адресою6 [ADDRESS], яка передається в іпотеку в Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» не є спільною сумісною власністю (а.с.127). Як вбачається з довідки від 21.04.2015 року за № 08.406-187 заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг № 120/368/08 від 02.04.2015 року, станом на 20.04.2015 року становить 32175,75 доларів США та 1463,67 гривень (а.с.130). Як вбачається з відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 26.11.2014 року 2-кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], власник [PERSON] Мамія Мамудович, на підставі іпотечного договору № 120/303-1-120/358/08, р. № 1455, від 02.04.2008 року, заборона відчуження за реєстровим № 1456 (а.с.28). Відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 26.11.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 32817958 від 30.05.2012 року, накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] Мамія Мамудовича (а.с.31). Статтею 1 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 572, 575 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Частиною третьою статті 65 СК України, частиною другою статті 6 Закону України «Про іпотеку», статтею 578 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній власності, може бути передано в іпотеку (заставу) лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Разом з цим, відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Частиною 1 ст. 73 СК України встановлено, що за зобовязання одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. У відповідності до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно абзацу 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», вирішуючи позов одного з подружжя про виключення з опису належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя, суду необхідно врахувати, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і у випадку поділу їх частки визнаються рівними Разом з цим, згідно статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними (стаття 372 ЦК України). У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до статті 61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя тощо. В пп. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова №11) зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. В статті 72 \~СК України зазначено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. В пп. 25 Постанови №11 зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як вбачається з висновку про вартість нерухомого майна від 02.02.2015 року, ринкова вартість житлової квартири загальною площею 44.10 кв. м, що розташована за адресою : [ADDRESS], становить 121790,00 грн., без урахування ПДВ (а.с. 53-74). Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст. 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1\~ст. 71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідач позов визнав, що підтверджується належним чином складеною заявою про визнання позову, та в силу ст. 174 ЦПК України визнання позову не суперечить закону. Разом із тим, вимоги про скасування арешту на спірне майно, накладений державним виконавцем задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними. Крім того, суд розглядає позовні вимоги виключно в межах пред"явленого позову. Оскільки позивачем не заначено який саме арешт та на підставі якої постанови державного виконавця позивач просить скасувати , суд позбавлений права визначити харектер порушеного права та підстави для його захисту. Тому вимоги про скасування арешту є передчасними, що не позбавляє права позивача в подальшому звернутись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту в порядку позовного провадження. Таким чином, суд вважає, що позов позивачки про поділ спільного майна подружжя є обґрунтованим, тому в цій частині задовольняє його. Статтею 88 ЦПК України\~встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial