Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом в якому вказала, що в період шлюбу придбала із відповідачем [PERSON] автомобіль «[PERSON] OTGF69», д.н. [NUMBER], право власності на який було зареєстроване за чоловіком. Вироком Хотинського районного суду Чернівецької області №724/806/13к від 06 травня 2015 року, який частково змінено вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2015 року [PERSON] засуджено, як додаткове покарання призначено конфіскацію майна за виключенням житла. На виконання даного вироку начальником Новоушицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області [PERSON] винесено постанову про опис та арешт майна боржника, зокрема, вказаного вище автомобіля. Оскільки автомобіль придбаний під час шлюбу, він є обєктом спільної сумісної власності подружжя, тому вважає, що ? частина належить їй. Внаслідок накладення арешту на автомобіль вона не може вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своєю часткою у автомобілі. Просила визнати за нею право власності на ? частку в автомобілі «[PERSON] OTGF69», д.н. [NUMBER], припинивши спільну сумісну власність та зняти арешт з ? частки автомобіля. 10 жовтня 2017 року позивач уточнила позовні вимоги, вказавши що згідна сплатити на користь держави вартість ? частки автомобіля, яка належить її чоловікові [PERSON] та підлягає конфіскації, тому просила визнати за нею право власності на спірний автомобіль, зняти арешт з нього. Однак 25 жовтня 2017 року у судовому засіданні позивач повернулась до своїх первісних позовних вимог. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та додала, що іншого спільного цінного майна , що підлягає поділу, немає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що дійсно автомобіль був придбаний за спільні кошти під час його шлюбу із позивачем для потреб сімї. Інше спільне цінне майно відсутнє. Представник Новоушицького відділення Камянець-Подільської обєднаної державної податкової інспекції просив вирішити спір на розсуд суду. Представник Новоушицького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області направив до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі вказав, що арешт на спірний автомобіль також накладено 11 червня 2012 року слідчим в особливо важливих справах прокуратури Чернівецької області [PERSON]. Арешт накладений відділом ДВС та органами прокуратури в повній частині майна. Вилучення обтяження в реєстрі електронних заяв обтяження рухомого майна відділом ДВС, тобто зняття арешту з майна можливо (технічно) лише повністю, оскільки арешт накладено на повну частку майна. Тому в частині позову про зняття арешту з майна просить відмовити. Щодо визнання права власності на частку майна, - вирішити на розсуд суду. Прокурор у судовому засіданні вказав, що при вирішенні справи покладається на думку суду. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав. Судом встановлено, що 11 серпня 1990 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 48 /а.с. 9/. За час перебування в даному шлюбі сторони 11 липня 2007 року придбали автомобіль марки «OPEL», модель «Astra OTGF69», реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований в 3-ому МРВ ДАІ м. Дунаївці УМВС України у Хмельницькій області за [PERSON] /а.с. 10/. Вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 травня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України і призначено покарання у вигляді восьми років і шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, за виключенням житла /а.с.11/. Згідно постанови про опис та арешт майна боржника від 13 травня 2017 року ВП № 52340919 автомобіль марки «OPEL Astra OTGF69», реєстраційний номер [NUMBER] описано і на нього накладено арешт /а.с. 12/. Відповідно до звіту № 210702 про оцінку транспортного засобу «OPEL Astra OTGF69», реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, його вартість становить 68238 грн. /а.с.13-53/. Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження"особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 СК України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а саме вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, тобто, коли джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно ст.ст. 60, 61 СК України, ст. 368 ЦК України вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], що сторони визнали у судовому засіданні. Оскільки відповідно до вимог ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України частки сторін у майні подружжя є рівними, тому їм належить по 1/2 частині спірного автомобіля. Відповідно до статті 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Зі змісту ч. 2 ст. 364 ЦК України вбачається, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Разом з тим, коли предметом позову про зняття з арешту з майна є частка в спільній сумісній власності на неподільну річ (частина друга статті 183 ЦК), на яку звертається конфіскація або стягнення на користь особи, питання про зняття арешту з цієї речі вирішується відповідно до правил статей 321, 358, 364 ЦК України, враховуючи, що згідно із законодавством суд вирішує спори учасників спільної сумісної власності щодо розпорядження та користування майном. При цьому суд з урахуванням конкретних обставин може зняти арешт із цієї речі і стягнути з позивача в дохід держави чи на користь особи грошову чи іншу матеріальну компенсацію за частку, що припадає боржнику, або залишити арешт речі, зобовязавши відповідні територіальні органи Державної фіскальної служби України або юридичну особу виплатити позивачу відповідну частину її вартості. Такі позовні вимоги позивач заявила, проте згодом відмовилась від них, а суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і не може самостійно їх змінювати. Виходячи із наведеного вимоги про зняття арешту з певної частини неподільної речі, якою в даному випадку є автомобіль, не ґрунтуються на законі. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Таким чином вимоги про зняття арешту з ? частини автомобіля, який є неподільною річчю, задоволенню не підлягають, оскільки обраний спосіб захисту не відповідає вимогам закону. Крім цього визнання за позивачем права власності на ? частину автомобіля припиняє право власності відповідача [PERSON] на цю частину майна, тому вказівка про це у резолютивній частині рішення суду є зайвою, отже в цій частині позову слід відмовити також.

Outcome: partial