Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ними зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Крюківського райвиконкому м. Кременчука Полтавської області 16.01.1988 року за актовим записом № 8, сина [PERSON], [INFO] залишити проживати разом з позивачем. З позовної заяви вбачається, що спільне життя у сторін не склалось, шлюбні відносини між ними припинено, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що сімейні відносини не склалися між ними, більше проживати з відповідачем не хоче. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав та пояснив, що сімейні відносини не склалися між ними. В шлюбі вони перебували 18 років. На примирення відповідач не погодився. Також пояснив, що не заперечує проти проживання сина з позивачем. Заслухавши в судовому засіданні позивача, відповідача, вивчивши письмовідокази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 16.01.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Крюківського райвиконкому м. Кременчука Полтавської області, за актовим записом № 8, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] /а.с. 8/. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження /а.с. 9/. Подружжя фактично розірвали шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться, спільне життя сторін не склалося, почуття любові між ними втрачено. Бажання та наміру відновити нормальні сімейні стосунки у сторін відсутні. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.2 ст. 104, ст.110 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст.112 того ж СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що продовжувати подальше спільне життя подружжя не бажає, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина , спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При розв'язанні спору суду належить визначити, кому з батьків надати перевагу, хто стане безпосереднім вихователем дитини. При цьому, інший з батьків не втрачає своїх прав та обов'язків. Він стає носієм права на спілкування з дитиною та права брати участь у її вихованні ( ч.2 ст. 157 СК України). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Статтею 153 СК України закріплено, що батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За таких обставин, законодавцем визначений вік, з якого дитина може самостійно визначати місце свого проживання з одним із батьків. За таких обставин, підстави для прийняття відповідного судового рішення, яким би закріплювалось місце проживання [PERSON], [INFO] із матір'ю, відсутні. Суд наголошує на тому, що дитина, яка досягла 14 річного віку, сама обирає місце свого проживання з батьком чи матір'ю, а у разі вчинення одним із батьків перешкод у цьому порушене право підлягає захисту в судовому порядку, а тому в частині визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] позов не підлягає задоволенню.

Outcome: partial