Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №23-450/12-00216-с-а від 13.06.2012 року, яка виникла станом на 01.10.2019 року в розмірі 126552,41 грн, з яких: 58050,04 грн заборгованість за тілом кредиту \~ \~ \~ \~ 25047,00 грн заборгованість по відсоткам на дату відступлення права вимоги 6162,52 грн заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 37292,85 грн заборгованість по комісії. В обґрунтування позовним вимог позивач зазначив, що між позичальником [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 13.06.2012 року був укладений кредитний договір № 23-450/12-00216-с-а. За умовами вказаного договору банк надав позичальнику кредит сумі 138900,00 грн строком до 13.06.2017 року зі сплатою 10,50% річних, а позичальник зобов`язався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом на умовах і межах строку визначених договором. З боку банку були виконанні умови кредитного договору, але позичальником умови договору порушувались, внаслідок чого у відповідача перед позивачем існує заборгованість за вказаним договором. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, Банком був укладений Договір поруки № 23-450/12-00216-с-а/1 від 13.06.2012 року з [PERSON] , яка як поручитель зобов`язалась нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. 03.10.2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 23-450/12-00216-с-а та Договором поруки № 23-450/12-00216-с-а/1. Загальний розмір заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 01.10.2019 року становить 126552,41 грн і складається з таких сум: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 58050,04 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 25047,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 6162,52 грн, заборгованість по комісії 37292,85 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів (позичальника та поручителя) на його користь вищевказану заборгованість за кредитним договором № 23-450/12-00216-с-а від 13.06.2012 року та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1921,00 гривень. 11.01.2020 року по справі було відкрито провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача адвокат Бовгиря О.П. в судовому засіданні підтримав позовну заяву з підстав, викладених в ній і просив задовольнити її в повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились. Про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Будь-яких клопотань від відповідачів на адресу суду не надходило. Відзиву на позов від відповідачів не надходило. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд вважав за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали, судом встановлено таке. 13.06.2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (далі Банк) та [PERSON] (далі Позичальник) був укладений кредитний договір № 23-450/12-00216-с-а (а.с.8-19) відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 138900,00 грн для придбання автомобіля. Терміном користування кредитом з 13.06.20212 року до 13.06.2017 року. Процентна ставка за користування кредитом 6,5% річних (пункт 2 частини №1 кредитного договору). Відповідно до кредитного договору позивальник зобов`язаний був сплачувати щомісячні платежі для погашення наданого кредиту відповідно (а.с.8-21). Відповідно до п.1.6. кредитного договору, позичальник зобов`язався повністю повернути Банку суму отриманого за договором кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту та відповідно до умов встановлених п.1.5 Договору. Відповідно до п. 1.4.1.5.1. частини №2 кредитного договору, у випадку порушення позичальником будь-яких своїх зобов`язань встановлених умовами кредитного договору, процентна ставка підвищується на 4% річних, в порядку передбаченому законом. Пунктом 1.4.1.5.2 частини № 2 передбачено, що підвищення процентної ставки, передбачене п. 1.4.1.5.1 цього Договору, буде здійснено в силу порушення Позичальником будь-яких своїх зобов`язань встановлених умовами Кредитного договору та не потребує укладання будь-якого додаткового договору до кредитного договору чи Графіку Платежів у новій редакції. Відповідно до п. 1.6.1 частини №2 кредитного договору позичальник зобов`язаний повністю повернути банку суду отриманого за цим договором кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту та відповідно до умов встановлених п. 1.5 цього договору. Відповідно до п. 3.1 частини №2 кредитного договору за невиконання або неналежного виконання прийнятих на себе зобов`язань по цьому договору позичальник несе відповідальність в порядку і на умовах, визначених в цьому договорі, а саме: 3.1.1 за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами та щомісячної комісійної винагороди у визначені цим Договором строки, 13.06.2012 року Банк (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель) уклали Договір поруки № № 23-450/12-00216-с-а/1 (а.с. 22-25), за яким Поручитель зобов2язався відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його боргових зобов`зяань перед кредитором за кредитним договором № 23-450/12-00216-с-а, в повному обсязі таких зобов`язань. Відповідно до п. 1.2. договору поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання борових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Відповідно до п.4.1. договору поруки, цей договір діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до п.5.2 договору поруки передбачено, що порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України. Розрахунком заборгованості (т.1, а.с.26), який засвідчено представником позивача, станом на 01.10.2019 року [PERSON] , за кредитним договором № 23-450/12-00216-с-а, має заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 126552,41 грн, в склад якої входить: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 58050,04 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 25047,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 6162,52 грн., заборгованість по комісії 37292,85 грн. Договором про відступлення прав вимоги від 03.10.2018 року підтверджується, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 23-450/12-00216-с-а від 13.06.2012 р. та Договором поруки № 23-450/12-00216-с-а/1 від 13.06.2012 р. (а.с. 27-29). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідачів. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК\~та інших актів цивільного законодавства. Відповідно\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~ст. 1050 ЦК України\~встановлено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що Позичальнику був наданий кредит, який останній повинен був повертати щомісячними платежами в строк до 13.06.2017 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості (т.1, а.с.26) та виписки по особовому рахунку за період з 13.06.2012 по 17.10.2014 за кредитним договором № 23-450/12-00216-с-а позичальника [PERSON] (а.с.2-5 т.2) вбачається, що позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконував неналежним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 120389,89 грн, в склад якої входить: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 58050,04 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 25047,00 грн., заборгованість по комісії 37292,85 грн. З пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що вищевказана заборгованість в розмірі 120389,89 грн склалася станом на 13.06.2017 року. Вказаний розрахунок заборгованості суд вважає вірним і тому в цій частині позовні вимоги щодо стягнення вказаної заборгованості з [PERSON] підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з Відповідача [PERSON] заборгованості за нарахованими відсотками згідно кредитного договору в розмірі 6162,52 грн, то суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вказані проценти були нараховані на суму неповернутого кредиту, виходячи з процентної ставки 10,5% за період з 03.10.2018 року по 01.10.2019 року, в той час коли строк кредитування закінчився 13.06.2017 року. Приймаючи таке рішення суд виходить з такого. За ст.526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, у справі, яка розглядається, вимоги позивача про стягнення процентів після закінчення строку кредитування (після 13.06.2017 року) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. У ст.1050 ЦК передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, в даному випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині, а саме про стягнення 10,5% за період з 03.10.2018 року по 01.10.2019 року, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. Що стосується вимог позивача, які пред`явлені до Поручителя ( [PERSON] ), то суд вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню виходячи з такого. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша\~статті 553 ЦК). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у\~статті 554 цього кодексу. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦПК України (в редакції, що діяла до 04.02.2019 року), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» (далі ЗУ № 2478-VIII від 03.07.2018 року) в статтю 559 ЦК України були внесені зміни, які введенні в дію з 04.02.2019 року. З 04.02.2019 року ч.4 ст.559 ЦК України передбачає, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ № 2478-VIII від 03.07.2018 року, цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. Судом встановлено, що на забезпечення виконання Позичальником ( [PERSON] ) кредитних зобов`язань за кредитним договором № 23-450/12-00216-с-а від 13.06.2012 року між Банком ( ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») та Поручителем ( [PERSON] ) був укладений договір поруки № 23-450/12-00216-с-а/1 від 13.06.2012 року, згідно якого Поручитель зобов`язався відповідати (солідарно) за невиконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором. Відповідно до п.4.1. договору поруки, порука за цим договором діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. При цьому слід зазначити, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України у справі за № 6-106цс14, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Враховуючи наведене, суд вважає, що строк дії поруки в договорі поруки № 23-450/12-00216-с-а/1 від 13.06.2012 року не встановлений. Пунктом 3.4. статті 3 договору поруки № 23-450/12-00216-с-а/1 від 13.06.2012 року передбачено, що обов`язок Поручителя виконати Боргові Зобов`язання виникає при отриманні від Кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою Поручителем, якщо Кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому Договорі чи вручив вимогу особисто Поручителю, що підтверджується підписом Поручителя. Стаття 6 договору поруки № 23-450/12-00216-с-а/1 від 13.06.2012 року говорить про те, що кожне повідомлення, що може бути наданим Сторонами відповідно до цього Договору складається у письмовій формі та вручається або надсилається відповідній Стороні на її адресу, які визначені в цьому Договорі. Виходячи з наведеного вбачається, що обов`язок Поручителя [PERSON] виконати боргові зобов`язання за кредитним договором № 23-450/12-00216-с-а від 13.06.2012 року виник би у останньої з моменту отримання відповідної вимоги від Кредитора. Доказів, які б свідчили про те, що поручителю [PERSON] Банком (ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») або його правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал» направлялось таке повідомлення суду надано не було. З позовом до суду (в тому числі і з вимогою до поручителя [PERSON] ) позивач звернувся лише в жовтні 2017 року. Умови кредитного договору № 23-450/12-00216-с-а від 13.06.2012 року свідчать про те, що позичальник ( [PERSON] ) повинен був повністю погасити кредит 13.06.2017 року (дата остаточного повернення кредиту). Враховуючи вимоги ч.4 ст.559 ЦПК України (в редакції, що діяла до 04.02.2019 року), а також те, що договором поруки строк дії поруки встановлений не був, суд вважає, що кредитор мав можливість протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання (тобто з 13.06.2017 року) пред`явити вимоги до поручителя, але цього не зробив, у зв`язку з чим строк дії договору поруки є припиненим. Положення ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції ЗУ № 2478-VIII від 03.07.2018 року, які введені в дію з 04.02.2019 року) не можуть бути застосовані до вищевказаних відносин, оскільки ці відносити (між банком та поручителем) припинились ще 13.12.2017 року, тобто до 04.02.2019 року. Враховуючи наведене, вимоги позивача до Поручителя ( [PERSON] ) задоволенню не підлягають у зв`язку з припиненням поруки. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 1921,00 грн, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1) та платіжним дорученням (а.с.2). Позивач просив задовольнити його вимоги та стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 126552,41 грн. Позовні вимоги судом задоволено частково, а саме задоволено в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 120389,89 грн. В задоволенні позовним вимог до [PERSON] відмовлено. Враховуючи наведене, положення ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1827,45 грн (95,13%), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (120389,89 х 1921,00 : 126552,41).

Outcome: partial