Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що на протязі останнього року проживав у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] (дідом) та [PERSON] (дядьком), допомагав доглядати діда - інваліда, вів спільне господарство, готував та споживав їжу, утримував та дбав про квартиру. [INFO] дядько [PERSON] раптово помер, всі клопоти з поховання були понесені ним, позивачем, його матір'ю ([PERSON]) та сестрою ([PERSON]). Після смерті дядька він залишився проживати у квартирі, доглядав і піклувався про діда-інваліда, сплачував комунальні витрати. 17 жовтня 2013 року дід дав письмову згоду на реєстрацію місця проживання позивача у зазначеній вище квартирі, ця згода була посвідчена нотаріально, і в цей же день він (позивач) знявся з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], але зареєструватись не встиг, оскільки [INFO] дід помер; всі клопоти з поховання були понесені ним, позивачем, його матір'ю ([PERSON]) та сестрою ([PERSON]). Посилаючись на ст.ст. 64, 65 ЖК просив визнати за ним право на користування житловим приміщенням за адресою Дніпропетровськ [ADDRESS] і зобов'язати Амур-Нижньодніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України зареєструвати його за вказаною адресою (а.с. 2-4). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2014 року в задоволенні позову [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням - відмовлено (а.с. 43-46). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 49-51). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що квартира [ADDRESS] віднесена до державного житлового фонду; наймачем вказаної квартири був [PERSON], який помер [INFO], він мешкав в цій квартирі разом із сином [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 9). Позивач є онуком померлого [PERSON] Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів про те, що він був членом сім'ї наймача, крім того, він не довів факту порушення його прав з боку відповідачів - Комунального житлово - експлуатаційного підприємства №54» та Амур-Нижньодніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. Однак, із вказаними висновками суду у повній мірі погодитись неможливо, оскільки вони зроблені із порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст. 5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Згідно із п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР № 2 від 12.04.1985 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" в силу ст. 61 Житлового кодексу України житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім'ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків, щодо обставин справи не пов'язаних із встановленням належності відповідача. Із матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги до відповідної місцевої ради не заявлялись, а Комунальне житлово - експлуатаційне підприємство №54» є суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, і не може бути відповідачем по даному спору. Амур-Нижньодніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області також не може бути відповідачем за позовом про визнання права на користування житловим приміщенням, а позовні вимоги щодо зобов'язання зареєструвати місце проживання позивача за певною адресою підлягають розгляду та вирішенню в порядку адміністративного судочинства, якщо цим органом будуть порушені законні права позивача. За таких обставин рішення суду підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, а висновки суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позову - виключенню із мотивувальної частини рішення суду.

Outcome: partial