Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач 28.01.2015 року звернувся до суду із вказаним позовом. В його обґрунтування зіслався на те, 05.11.2013 року відповідач позичив у нього гроші у сумі 150000 грн., що на час написання розписки було еквівалентно 18750 доларів США про що написав відповідну розписку з датою повернення позики до 05.11.2014 р. Відповідач у визначений у розписці термін грошей не повернув. У зв'язку із цим просить стягнути з нього 394831.01 грн., що еквівалентно 18750 доларів США, проценти за користування сумою позики у розмірі 26180,13 грн., суму коштів з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 21570 грн., та пеню у розмірі 3947,60 грн., та судові витрати по справі. Позивач у судове засідання не з'явився. Представник позивача 23.04.2015 р. у судовому засіданні позов підтримав, в його обґрунтування зіслалався на обставини вказані у позовній заяві. Додатково зазначив, що позичив відповідачу 150000 грн., із зазначенням еквіваленту в іноземній валюті, що на час надання коштів становило 18750 доларів США, про що той дав йому відповідну розписку. Добровільно грошей відповідач не повертає, тому просить стягнути із нього суму позики, проценти, інфляційні втрати та 3 % річних. Відповідно до інформації наданої ДМС у Львівській області, відповідач знявся із реєстраційного обліку 13.05.2014 р. Як передбачено п.4 ч.3 ст.122 ЦПК України, якщо за результатами отриманої інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, виклик особи здійснюється через оголення у пресі. У зв'язку із цим виклик відповідача у судове засідання на12.05.2015 р. було здійснено через розміщення оголошення у газеті "Львівська почта" №46 від 28.04.2015 р. Як передбачено ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або причина неявки визнана судом не поважною, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази суд встановив слідуюче: Судом встановлено, що сторони 05.11.2013 р. уклали договір позики, згідно умов якого [PERSON] позичив [PERSON] гроші у сумі 150 000 грн., що еквівалентно на момент передачі коштів 18750 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 05.11.2014 р.. У підтвердження укладення договору позики відповідач написав [PERSON] відповідну розпису. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або ж таку кількість речей також роду та такої якості. Статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. По спливу визначеного у договорі позики строку [PERSON] грошей не повернув. Позивач ставить вимогу про стягнення з відповідача заборгованості по договору позики у сумі 394831,01, посилаючись на те, що у договорі позики сторонами було обумовлено еквівалент у іноземній валюті, а саме 18750 доларів США. З такою позицією позивача суд не погоджується з огляду на наступне. Згідно з ч.1, 2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З аналізу даної статті, вбачається, що остання підлягає застосовуванню коли грошове зобов'язання визначенне у іноземній валюті. Однак, як встановлено із договору позики грошей та наявної розписки від 05.11.2013 р. грошове зобов'язання між сторонами було визначене у національній валюті -гривні, а саме у позику відповідачу було надано 150000 грн. З врахуванням положень ст.1046 ЦК України, поверненню підлягає така ж сума грошей, а саме 150000 грн. Що стосується вимог про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, індексу інфляції та трьох процентів річних суд прийшов до такого висновку. Як передбачено ст. 1048 ЦК України , позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Отже, у ч.1 ст.1048 ЦК, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п.2 укладеного між сторонами договору позики - така є безпроцентною. З огляду на це сторони договору обумовили про безоплатність надання грошей у позику. Тому вимоги про стягнення процентів з за користування позикою до задоволення не підлягають. Окрім цього, позивач ставить вимоги про стягнення з [PERSON] індексу інфляції. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індекс інфляції: Листопад 2014 р. - 101,9 % Грудень 2014 р. - 103,0 % Січень 2015 р. - 103,1 % Лютий 2015 р. - 105,3 % Березень 2015 р. - 110,8 % Розрахунок суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення: Листопад 2014 р. - 150 000 грн. * 101,9 : 100 - 150 000 грн. = 2 850 грн. Грудень 2014 р. - 150 000 грн. * 103,0 : 100 - 150 000 грн. = 4 500 грн. Січень 2015 р. - 150 000 грн. * 103,1 : 100 - 150 000 грн. = 4 650 грн. Лютий 2015 р. - 150 000 грн. * 105,3 : 100 - 150 000 грн. = 7 950 грн. Березень 2015 р. - 150 000 грн. * 110,8 : 100 - 150 000 грн. = 16 200 грн. Сума інфляційних втрат за весь час прострочення - 21 570 (двадцять одна тисяча п'ятсот сімдесят) грн. 00 коп. Вирішуючи вимоги про стягнення процентів за невиконання грошового зобов'язання суд прийшов до наступного. П.8 договору позики від 05.11.2013 р. сторонами визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 40% річних від простроченої суми. Проведений позивачем розрахунок здійснено невірно, оскільки для розрахунку він взяв суму інфляційних втрат, а не розмір простроченої суми боргу, який складає 150000 грн. Згідно копії договору позики та боргової розписки від 05.11.2013 р., кінцевий термін повернення до 05.11.2014 року. З огляду на це початок перебігу строку для нарахування процентів починається з 06.11.2014 р. і станом на день уточнення позивачем вимог становить 168 днів. Сума боргу становить 150000 грн. Сума пені (неустойки) за прострочене грошове зобов'язання складає: 150000 грн. * [160 днів] : 365 дня * 40 : 100 = 26301,36 грн. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, то такі стягуються пропорційно до задоволених вимог. Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанцій про сплату судового збору, [PERSON] сплатив 3654 грн. судового збору. Однак з врахуванням сум які підлягають до задоволення, а саме 197871,36 грн., з відповідача слід стягнути 1978,71 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial