Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просила стягнути щомісячно з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що [INFO] р. у позивача з відповідачем народився син [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства відповідач [PERSON] визнаний батьком [PERSON] Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на розвиток сім'ї та шлюбні відносини. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено. Відповідач ухиляється від належного виконання свого обов'язку щодо утримання та виховання сина. Позивач зазначає, що [PERSON] є інвалідом та потребує оплачуваного лікування, придбання певного обладнання, догляду, проте відповідач матеріально не забезпечує свого сина. Враховуючи те, що відповідач аліменти не платить, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, має постійний заробіток та власне житло, він зобов'язаний та має можливість утримувати свого сина. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Так, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], згідно якого батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» у зв'язку з реєстрацією шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] [PERSON] визнаний батьком [PERSON]. Згідно посвідчення [NUMBER], виданого Управління праці та соціального захисту населення [PERSON] є дитиною-інвалідом. В судовому засіданні встановлено, що син [PERSON] мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітнього сина сторін, позивачка несе витрати по утриманню і не має достатніх коштів для забезпечення потреб дитини з врахуванням: віку дитини, стану здоров»я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров'я та відпочинок, а відповідач зобов'язаний утримувати доньку до досягнення повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання дитини обома батьками. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов'язку батьків по утриманню дитини та наявність обставин, що мають істотне значення при визначені судом розміру аліментів. Враховуючи викладене вище та стан здоров»я дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дітей. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст.430 ЦПК України. Судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial