Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачів як спадкоємців [PERSON], смерть якого сталася [INFO], грошових коштів, витрачених на поховання спадкодавця. В позові зазначила, що є спадкоємцем першої черги за законом [PERSON] як дружина. Іншими спадкоємцями першої черги за законом є сини померлого - відповідачі по справі, а також [PERSON] - син позивачки і померлого [PERSON] Усі спадкоємці є такими, що прийняли спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2013 року, яке набрало законної сили, за кожним з відповідачів визнано право власності в порядку спадкування після смерті батька на частку в праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], на 1/8 частину грошового вкладу в публічному акціонерному товаристві «Мета банк»», на 1/4 частину автомобіля «ВАЗ 2109» 1990 року випуску, 1/8 частину цінних паперів публічного акціонерного товариства «Укрграфіт». У зв'язку із похованням спадкодавця позивач, яка проживала з померлим однією сім'єю, понесла витрати у сумі 50596 грн. Ці видатки складаються з вартості отриманих ритуальних послуг на суму 9060 грн.; вартості ритуальних послуг, пов'язаних із транспортуванням до місця погребіння, в сумі 820 грн.; витрат з набуття одягу для погребіння у сумі 1535 грн.; вартості поминальних обідів в день поховання, на дев'ятий день після смерті, на сороковини, на річницю смерті, загальна вартість яких обчислюється сумою 13650 грн.; витрат з виготовлення та встановлення пам'ятника на кладовищі Кушугумському вартістю 25531 грн. Так як зазначені витрати позивач понесла самостійно, тоді як спадкоємцями першої черги є чотири особи, сума видатків, що припадає на кожного із спадкоємців, становить 12649 грн. Оскільки член сім'ї позивачки - її син [PERSON] добровільно сплатив суму, що належить до сплати саме ним, вона пред'являє вимоги до відповідачів, які не бажають у позасудовому порядку вирішити питання розподілу витрат.. У зв'язку з викладеним просить про стягнення 12649 грн. з кожного з відповідачів на її користь у відшкодування витрат на поховання спадкодавця. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову. Просить про ухвалення рішення на користь її довірительки. Відповідач [PERSON] до сулу не з'явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про розгляд справи у його відсутність, а також прохання врахувати при вирішенні спору докази, надані його процесуальним співучасником - [PERSON] За згаданих обставин суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України вважає за можливе вирішувати спір без участі відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Вважає, що документи, надані позивачкою в обґрунтування понесених нею видатків, є такими, що містять неправдиву інформацію. Зокрема, рахунок-замовлення вартості ритуальних послуг, які надані суб'єктом господарювання [PERSON], на суму 9060 грн., що наданий позивачкою, спростовує зміст рахунку-замовлення про вартість ритуальних послуг, які надані тим самим підприємцем вдові померлого, який виданий на запит представника відповідача. Цей документ містить іншу вартість послуг, яка обчислюється сумою в 5940 грн., а також посилання на отримання представником приватного підприємця [PERSON] від управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі суми на погребіння, кратної двом пенсіям померлого, в розмірі 6399 грн. 66 коп., а також посилання на повернення замовниці [PERSON] суми в 399 грн. 66 коп. як різниці між ціною замовлення та отриманою від УПФУ сумою. Вартість пам'ятника, на думку відповідача, також є необ'єктивною, такою, що перевищує вартість стандартних пам'ятників в даній місцевості. Спростуванням цієї суми є відомості, отримані від суб'єктів господарювання в галузі надання ритуальних послуг, зокрема, приватного підприємства «Пантеон», відповідні послуги якого обчислюються в середньому сумою в 14875 грн., а також приватного підприємства «Каменяр», середня вартість відповідних послуг якого становить 13000 грн. Витрати з поминання, на думку відповідача, в силу Закону України «Про поховання та похоронну справу» також не підлягають відшкодуванню. Послуги на суму 820 грн., надані приватним підприємцем [PERSON], як вважає відповідач, також не сплачувалися позивачкою, так як послуги моргу зазначені в рахунку, що виданий приватним підприємцем [PERSON] Зміст довідки від ПП [PERSON] (а. с. 71) про надання останнім послуг транспорту у похоронній процесії, крім того суперечить встановленим судом обставинам, оскільки, з показань свідків випливає, що транспорт для похорон надавався безоплатно товариством «Мотор Січ». Витрат на набуття одягу позивач не несла, оскільки померлий був вдягнутий у наявний в нього за життя костюм. Крім того, позивач отримала від управління ПФУ в Шевченківському районі пенсію, не отриману за життя [PERSON] у сумі 3169 грн. 83 коп., пенсію, яка присуджена спадкодавцю на підставі рішення суду у сумі 10267 грн. 87 коп., а також допомогу на поховання в розмірі двомісячної пенсії у сумі 6339 грн. 66 коп. У зв'язку з викладеним просить про часткове задоволення позову, у сумі 156 грн. 17 коп., виходячи з того, що об'єктивна вартість пам'ятника становить 14000 грн., ? частину яких становлять 7000 грн., з яких належить вирахувати 2500 грн. матеріальної допомоги, отриманої від адміністрації, трудового колективу та профспілкової організації Запорізького авіаційного коледжу, де працює позивач, 3169 грн. 83 коп. отриманої позивачкою пенсії, що не була сплачена за життя спадкодавцеві, 399 грн., які вона получила від ПП [PERSON], а також 775 грн., які зняті позивачкою з банківських рахунків спадкодавця. Представник відповідача підтримав доводи свого довірителя. Просить про часткове задоволення позову, а саме: у сумі 156 грн. 17 коп. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що сторони є спадкоємцями першої черги за законом [PERSON], смерть якого сталася [INFO] (а. с. 10). Відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України вони вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки відповідачі після смерті звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, а позивач і її син, крім того, що проживали разом із спадкодавцем, також подали нотаріусу відповідні заяви. Згідно ст. 1232 ЦК України, спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Вирішуючи питання про розмір витрат, суд приймає як допустимі та належні докази витрат на виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника надані позивачкою документи (а. с. 11-15, 17, 18, 70), а характеристики та особливості пам'ятника, на думку суду, цілком відповідають понесеним витратам (а. с. 15), тому суд вважає, що відповідач не спростував зазначену суму, так як надані ним джерела про вартість надгробних пам'ятників, що виготовляються іншими суб'єктами господарювання (а. с. 33, 41), лише містять припустимі розрахунки вартості пам'ятників, зведення яких планується, тоді як оплачений позивачкою пам'ятник існує як предмет матеріального світу, який можна оцінити з точки зору його якостей. Приймає суд як достовірні докази витрат і документи, які містять відомості про вартість одягу для покійного (а. с. 19), так як з квитанції про його оплату випливає, що він набутий наступного дня після смерті спадкодавця (а. с. 19), факт його набуття підтверджують свідки [PERSON] і [PERSON], а відповідач, стверджуючи, що батько був похований в своєму прижиттєвому одязі, не протиставляє переліченим судом доказам будь-яких фактичних даних. У суду немає підстав піддавати сумніву і достовірність квитанції, а відповідно і понесені витрати з отримання послуг з транспортування приватного підприємця [PERSON] (а. с. 17, 71), виходячи з того, що її допустимість не спростована відповідачем, а його міркування про те, що замовлення транспорту за два дні до поховання є нелогічним, суд вважає неспроможними, оскільки очевидно, що замовлення цієї послуги сталося в усякому випадку після смерті особи, а його здійснення за два дні до отримання послуги цілком охоплюється змістом ситуації. Стаття 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" дає поняття поховання померлого, відповідно до якого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству, і із змісту цього поняття виходить суд, вирішуючи питання про витрати на поминальні обіди. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Отже, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, ці витрати є виключно виявом доброї волі родичів померлого, що бажають його пом'янути, на думку суду, їх не можна вважати розумними в сенсі статті 1232 ЦК України. У зв'язку з викладеним суд не вбачає підстав для покладення на відповідачів обов'язку взяти участь в понесених позивачкою витрат на поминальні обіди. Згідно із ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Зазначені положення узгоджуються зі змістом ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті. У зв'язку з наведеними положеннями законодавства суд не може погодитися з твердженнями відповідача і його представника про необхідність враховувати пенсію у сумі 3169 грн. 83 коп., яка не була сплачена [PERSON] за життя і яку отримала його дружина після смерті, оскільки ця пенсія, як зазначено, належить позивачці як члену сім'ї, що проживав із спадкоємцем на день його смерті (а. с. 38). Відповідно до ст. 53 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання в розмірі двомісячної пенсії. На підставі зазначених правил законодавства переконливими є твердження представника відповідача про необхідність вираховувати з суми понесених на погребіння видатків допомоги, кратної двом пенсіям спадкодавця, у сумі 6339 грн. 66 коп., яка також виплачена позивачці управлінням Пенсійного фонду в Шевченківському районі м. Запоріжжя, так як її призначення прямо витікає з закону (а. с. 39). Ґрунтовними вбачаються суду і міркування про залік суми матеріальної допомоги в розмірі 2500 грн. у зв'язку із смертю [PERSON], яку отримала позивач від Запорізького авіаційного коледжу (а. с. 35, 36), так як підставою її отримання стала саме подія смерті спадкодавця. Вирішуючи питання про розподіл витрат на ритуальні послуги, надані приватними підприємцем [PERSON], суд не враховує ані наданий позивачкою рахунок-замовлення (а. с. 16) від цього господарюючого суб'єкта, ані наданий відповідачем той самий документ (а. с. 40) через їх суперечливість, яку не сталося можливим усунути в судовому засіданні. Якщо за змістом наданого позивачкою джерела надані ритуальні послуги, пов'язані зі смертю [PERSON], обчислюються сумою в 9060 грн., то із рахунку-замовлення, отриманого представником відповідача, той самий комплекс послуг відносно того самого померлого обійшовся замовнику в 5940 грн., при цьому ПП [PERSON] отримані дві пенсії в сумі 6339 грн., сума яких узгоджується з відомостями про розмір допомоги, наданої УПФУ в порядку ст. 53 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а замовнику повернено 399 грн. Не вирішає сумнівів, які виникли у суду, при оцінці цих джерел і довідка приватного підприємця (а. с. 69), надана вже під час судового розгляду з огляду на її суперечність як першому, так і другому рахунку. Крім наведених міркувань, при залишенні поза уваги цих документів, суд враховує і відомості про початок досудового розслідування за заявою [PERSON] за даними фактами (а. с. 108), і вважає, що оцінка цих документів крім призму наявності або відсутності ознак підроблення документів є предметом доказування в кримінальному провадженні. Таким чином, підсумовуючи оцінку наданих доказів, суд вважає за необхідне із суми загальних витрат в 50596 грн. вирахувати суму в 9060 грн., що становлять вартість ритуальних послуг від ПП [PERSON], вартість поминальних обідів 13650 грн., вартість отриманої матеріальної допомоги з місця роботи позивачки у сумі 2500 грн. і обчислену внаслідок цих арифметичних операцій суму у 25386 грн. поділити на кількість спадкоємців. Таким чином, сума витрат, визнаних судом доведених, що припадає на кожного із спадкоємців, становить 6346 грн. 50 коп., які вбачаються суду такими, що відповідають засадам розумності та виваженості, є домірними вартості отриманого в спадщину майна. Суд не вираховує з встановленої суми витрат вартість допомоги на поховання від УПФУ в розмірі подвійної пенсії померлого, оскільки судом встановлено, що ця сума отримана представником ПП [PERSON], а вартість послуг цієї особи-підприємця, як зазначено, не включена судом до витрат, які є доведеними. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства і законодавства про судовий збір стягненню з відповідачів на користь позивачки підлягає і судовий збір в розмірі, пропорційному розміру позовних вимог.

Outcome: partial