Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

І.Позиція сторони позивача. У листопаді 2020 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач - [PERSON] , просить: - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування у розмір 5 690 (п`ять тисяч шістсот дев`яносто) гривень 81 коп.; * стягнути з [PERSON] на його користь франшизу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 коп.; * стягнути з [PERSON] на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп.; - стягнути у солідарному порядку з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», [PERSON] на його користь збитки, у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 8170 (вісім тисяч сто сімдесят) гривень 00 коп. - стягнути у солідарному порядку з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок)гривень 80 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, 25.02.2020 року близько 07 годин 20 хвилин за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам`янське, пр. Свободи, будинок № 51 [PERSON] керуючи автомобілем марки ВАЗ 2103, державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по проспекту Тараса Шевченка при виїзді на нерегульоване перехрестя з проспекту Свободи не надав перевагу у русі моторолеру Spark SP509, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі під керуванням позивача та скоїв зіткнення, при ДТП транспортні засоби зазнали пошкоджень. Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.05.2020 року, [PERSON] , [INFO] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладення штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень 00 копійок. На момент ДТП, позивач зазначає, що у [PERSON] цивільно-правова відповідальність була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна». За наслідками зазначеної ДПТ позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про страхове відшкодування було сплачено частково, а саме у розмірі 196,71 гривень. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № UA20200022500014/L01/03 вартість матеріального збитку у вигляді відновлювальних робіт становить 7887,52 гривень, яка складається з наступного: із вартості транспортного засобу на момент страхового випадку 3105,32 гривень, була вирахувана сума безумовної франшизи у розмірі 2000,00 гривень, та вартість залишків у розмірі 901,61 гривень, отже сума до виплати становить 203,71 гривень, але фактично виплачена сума у розмірі - 196,71 гривень, що підтверджується заявою на видачу готівки OLEJ43887 від 11.08.2020 року, таким чином [PERSON] відмовився від виплати суми франшизи в розмірі 2000,00 гривень. Станом на дату звернення з позовом відповідачами залишок заподіяної шкоди не виплачений. Позивач [PERSON] подав відповідь на відзив відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в якій зазначив, що надані розрахунки та страхові виплати компанії не дають змоги покрити витрати на ремонт транспортного засобу, таким чином матеріальний стан зазнав знижки, що порушує право приватної власності. 2. Позиція відповідача. Відповідачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було подано відзив від 17.12.2020 року у якій він заперечує проти позову та просить суд повністю відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень, відповідач зазначає, що 08.05.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власних наземних транспортних засобів № АМ/9278441, забезпеченим згідно з полісом є транспортний засіб «ВАЗ 2103», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 25 лютого 2020 року [PERSON] керуючи транспортним засобом ВАЗ 2103, державний номерний знак [NUMBER] , не надав перевагу у русі моторолеру Spark SP509, державний номерний знак [NUMBER] , що спричинило його пошкодження. 02.03.2020 року позивач звернувся з заявою про відшкодування шкоди. Так як протягом строку відведеного законом на прийняття рішення про виплату страхового відшкодування вину водія [PERSON] керуючого «ВАЗ 2103» не було встановлено, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було поновлено розгляд після отримання постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.05.2020 року, [PERSON] , [INFO] визнано винуватим у вчинені ДТП. 23.09.2020 року позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», щодо надання розрахунку відшкодування матеріальних збитків по страховій справі UA20200022500014/L01/03 та 27.10.2020 року отримав відповідь № 5630/31. Позивачем не надано жодних доказів спростування виконаних розрахунків зроблених у Звіті оцінювача від 18.03.2020 року № SOS - 200302 - 195302 транспортного засобу Spark SP 509 державний номерний знак [NUMBER] та аварійного сертифікату розрахунку визначення заподіяної шкоди № 208/04/20 від 08.04.2020 року, враховуючи вище викладене. В задоволені позову просять відмовити повністю. Відповідачем [PERSON] було подано відзив від 28.12.2020 року в якому зазначив, що вартість моторолера Spark SP509, 2008 року випуску на момент ДТП складає 3105,32 гривень, вартість після ДДП 901,61 гривень, а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 7887,52, що в двічі перевищує ринкову вартість моторолера. Просить зменшити розмір витрат на правову допомогу до 1000 гривень, визнає позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди в розмірі 1000 гривень. Відповідач погоджується з сумою безумовної франшизи в розмірі 2000 гривень. Просить врахувати, що матеріальна та моральна шкода спричинена позивачу не умисно, а з необережності, а також ті обставини, що за станом здоров`я він є інвалідом третьої групи, не працює, отримує пенсію у розмірі 1712 гривень. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 25.11.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 25.11.2020 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження. 17.12.2020 року відповідачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було подано відзив. 23.12.2020 року позивач [PERSON] надав відповідь на відзив. 28.12.2020 року відповідачем [PERSON] було подано відзив. Позивач [PERSON] користуючись своїм правом подав заяву про проведення судового розгляду за своєю відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 4. Фактичні обставини встановлені судом. 25.02.2020 року близько 07 годин 20 хвилин за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам`янське, пр. Свободи, будинок № 51 [PERSON] керуючи автомобілем марки ВАЗ 2103, державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по проспекту Тараса Шевченка при виїзді на нерегульоване перехрестя з проспекту Свободи не надав перевагу у русі моторолеру Spark SP509, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі під керуванням позивача та скоїв зіткнення, при ДТП транспортні засоби зазнали пошкоджень. Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.05.2020 року, [PERSON] , [INFO] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 124 КУАп, та накладення штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень 00 копійок (а.с. 16-17). На момент ДТП, у [PERSON] цивільно-правова відповідальність була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Відповідно до Тимчасового реєстраційного талону [NUMBER] транспортний засіб моторолер Spark SP509, державний номерний знак [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] (а.с.32). За наслідками зазначеної ДПТ [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про страхове відшкодування було сплачено частково, а саме у розмірі 196,71 гривень. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № UA20200022500014/L01/03 були враховані вихідні данні для розрахунку, а саме: вартість транспортного засобу на момент страхового випадку 3105,32 гривень; вартість відновлювального ремонту 7887,52 гривень; замінених деталей 1072,69 гривень; замінених деталей за вирахуванням зносу 1072,69 гривень; виконаних робіт 6793,38 гривень; використаних матеріалів 21,45 гривень; вартість залишків 901,61 гривень, та проведено розрахунок наступним чином: 7887,52 грн. - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу SPARK SP 509 державний реєстраційний номер [NUMBER] ; 3105,32 грн. - ринкова вартість транспортного засобу SPARK SP 509 державний реєстраційний номер [NUMBER] до його пошкодження, 901,61 грн. - ринкова вартість транспортного засобу SPARK SP 509 державний реєстраційний номер [NUMBER] у пошкодженому стані складає, таким чином оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП, що відповідає Аварійному сертифікату та Звіту оцінювача від 18.03.2020 № SOS - 200302-195302 шкода, яка підлягає відшкодуванню розраховується з урахуванням статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та складає: 3105,32 грн. - 901,60 грн. - 2000,00 грн. (франшиза) = 203,71 грн. (а.с. 22). Відповідно до висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 396 виданого КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР Кам`янське міжрайонне відділення СМЕ на підставі заяви потерпілого від 17.04.2020 року [PERSON] , [INFO] має легкі тілесні ушкодження (а.с. 25-26). Відповідно до виписки № 1303 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні політтравми КНП КМР «МЛШМД» з 25.02.2020 року по 26.02.2020 року з діагнозом: забійна рана лівої брови, забій лівого плечового суглобу (а.с.27) Відповідно до виписки № 3463 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології та ортопедії КНП КМР «МЛШМД» з 16.06.2020 року по 26.06.2020 року з діагнозом після травматичний плечо-лопаточний періартрит зліва, больовий синдром (а.с.28). Відповідно до заяви на видачу готівки № OLEJ44141 від 11.08.2020 року [PERSON] отримав 1997 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто сім) гривень 20 копійок (а.с. 29) Відповідно до заяви на видачу готівки № OLEJ43887 від 11.08.2020 року [PERSON] отримав 196 (сто дев`яносто шість) гривень 71 копійок (а.с. 30). Відповідно до копії договору від 16 листопада 2020 року № К-002, [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський центр правової допомоги населенню» уклали договір (а.с.31). Позивачем [PERSON] 23 листопада 2020 року заявлено претензію в порядку досудового врегулювання до Відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», щодо виплати 7690,81 гривень фактична різниця між розміром шкоди сумою страхового відшкодування та 8170 витрати на юридичні послуги (а.с. 34-40). Позивачем [PERSON] 23 листопада 2020 року заявлено претензію в порядку досудового врегулювання до Відповідача [PERSON] , щодо виплати франшизи у розмірі 2000,00 гривень, 20 000,00 гривень відшкодування моральної шкоди, 8170 витрати на юридичні послуги (а.с. 41-48). 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. У відповідності до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)". Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з п. 3 ч.2 ст. 11 ЦК України серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків зазначено: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: ...відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України Збитками є: ...втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1187 ЦК України Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо - транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 36. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до п.30.1 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п.30.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Відповідно до ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Водночас відповідно до ст. 1194 ЦК України Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, змагальність під час судочинства за своєю природою засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснив Верховний суд України у постанові пленуму № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. 25.02.2020 року близько 07 годин 20 хвилин за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам`янське, пр. Свободи, будинок № 51 [PERSON] керуючи автомобілем марки ВАЗ 2103, державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по проспекту Тараса Шевченка при виїзді на нерегульоване перехрестя з проспекту Свободи не надав перевагу у русі моторолеру Spark SP509, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі під керуванням позивача та скоїв зіткнення, при ДТП транспортні засоби зазнали пошкоджень. Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.05.2020 року, [PERSON] , [INFO] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 124 КУАп, та накладення штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень 00 копійок. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № UA20200022500014/L01/03 з врахованими вихідними даними, проведено розрахунок наступним чином: 7887,52 грн. - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу SPARK SP 509 державний реєстраційний номер [NUMBER] ; 3105,32 грн. - ринкова вартість транспортного засобу SPARK SP 509 державний реєстраційний номер [NUMBER] до його пошкодження, 901,61 грн. - ринкова вартість транспортного засобу SPARK SP 509 державний реєстраційний номер [NUMBER] у пошкодженому стані складає, таким чином оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП, що відповідає Аварійному сертифікату та Звіту оцінювача від 18.03.2020 № SOS - 200302-195302 шкода, яка підлягає відшкодуванню розраховується з урахуванням статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та складає: 3105,32 грн. - 901,60 грн. - 2000,00 грн. (франшиза) = 203,71 грн. (а.с. 22). Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного виплаває, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/7666/19. Як вбачається матеріалів справи підставою та предметом заявленого позивачем позову є стягнення у відповідності до ст.1194 ЦК України з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовуючи у відповідності до ст.1194 ЦК України фактичний розмір заподіяної шкоди надав до суду розрахунок страхового відшкодування до страхового акту № UA20200022500014/L01/03 на підтвердження сум наведених у зазначених документах необхідних для виконання робіт та закупівлі матеріалів. При цьому суд у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує практику Верховного Суду за якою навіть відсутність розрахункового документа за проведене відновлення транспортного засобу (ремонт) не є підставою для звільнення відповідача від виконання обов`язку та відшкодування реальних витрат, яких зазнав позивач відповідно до статті 22 ЦК України, висновки про наявність права у потерпілої сторони на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, без підтвердження оплати проведеного відновлювального ремонту автомобіля, сформульовані у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс 15, а також у постановах Верховного Суду 25.04.2018 року у справі № 760/5618/16-ц (провадження № 61-4463св18), від 16 січня 2018 року № 61-1836св17, від 28 лютого 2018 року № 61-134св18. Натомість у даній справі позивач [PERSON] не надав докази оплати вартості проведених ремонтних робіт, а також не надав жодних доказів спростування виконаних розрахунків зроблених у Звіті оцінювача від 18.03.2020 № SOS_- 200302-195302 транспортного засобу SPARK SP 509 державний реєстраційний номер [NUMBER] та аварійного сертифіката розрахунку визначення заподіяної шкоди № 208/04/20 від 08.04.2020. Відповідно до п.1 ч. 1 ст.191 ЦПК України відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відтак суд звертає увагу на те, що відповідачем 1 в силу положень п.1 ч. 1 ст.191, ч.3 ст.82 ЦПК України було додано аварійний сертифікат розрахунку визначення заподіяної шкоди № 208/04/20 від 08.04.2020 та Звіт оцінювача від 18.03.2020 № SOS_- 200302-195302 транспортного засобу SPARK SP 509 державний реєстраційний номер [NUMBER] , як б підтверджують його заперечення проти позову. Заперечуючи проти зазначених вимог, відповідач 2 в силу положень ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, надав суду докази на підтвердження своїх заперечень, а саме надав медичні довідки, щодо стану його здоров`я та стану здоров`я його дружини, довідку МСЕК, що він є інвалідом третьої групи та довідку про його доходи. В той же час як вже раніше зазначалось в силу диференціації процесуальних функцій та положень ч.2 ст.13 ЦПК України, з урахуванням визначеного кола учасників, збирання таких доказів не є обов`язком суду. Як вбачається з матеріалів справи позивачем [PERSON] заявлено вимоги про стягнення з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодуванням у розмірі 5690 гривень 81 копійок, але жодним документом фактичний розмір шкоди не підтвердив. Відтак позовні вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають. Щодо стягнення з [PERSON] франшизу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, то враховуючи позицію відповідача про визнання позовних вимог в цій частині, суд приходить до висновку про задоволення в цій частини позовних вимог. Вирішуючи заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача на його користь моральної (немайнової) шкоди, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення цих вимог, з огляду на наступне. Суд частково погоджується з тим, що факт настання дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, створив позивачу певні незручності, порушивши повсякденний ритм його життя, соціальні зв`язки, завдавши певні душевні страждання, створивши певну емоційну напругу, нервозність, дратівливість, та інші наслідки психотравмуючої дії. Водночас суд враховує заперечення відповідача з цього приводу, що при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги щодо розумності і справедливості, а позивачем всупереч встановленого процесуальним законом тягаря доказування не надано суду належних та достатніх доказів понесення ним саме такої глибини фізичних і душевних страждань, погіршення його здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача моральної шкоди саме у вказаному позивачем розмірі - 20 000 тисяч гривень. Судом встановлено, що внаслідок ДТП, яка сталася 25.02.2020 року, позивач зазнав моральних страждань та втрат немайнового характеру. Участь у ДТП, пошкодження власного майна, безумовно, негативно вплинули на моральний стан позивача та призвели до душевних страждань, а тому посилання позивача на те, що діями відповідача 2 йому завдано моральної шкоди в розмірі 20 000,0 грн. суд приймає до уваги. Вказані вимоги про відшкодування моральної шкоди суд вважає обґрунтованим та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відтак суд з урахуванням принципів пропорційності, розумності і справедливості, виходить з того, що достатнім для відшкодування позивачу заподіяної йому моральної (немайнової) шкоди є сума 2000 (дві тисячі) гривень, яку суд вважає розумною та достатньою для відновлення прав позивача у цій частині. З урахуванням викладених обставин, враховуючи надані сторонами й досліджені судом докази, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ст.209 ЦПК України Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. Згідно п.6 ч. 1 ст.264 ЦПК України серед питань які вирішуються судом під час ухвалення рішення суду є питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.12 ч. 3 ст.2 ЦПК України до основних завдань (принципів) цивільного судочинства віднесено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. При цьому відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Правовий аналіз наведених вище законодавчих приписів дозволяє дійти до висновку про те, що цивільне судочинство спрямоване на справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, (зокрема й права на відшкодування судових витрат) усіма передбаченими й дозволеними законодавством України способами. Суд враховує, застосуванні норми права до спірних правовідносин викладені в постановах Верховного Суду, зокрема наголошує на правових позиціях викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, та постанові Великої Палати № 752/16797/14-ц від 27.03.2019 року. До таких висновків дійшли також і судді Верховного Суду у постановах: № 752/9591/16-ц від 18.12.2019 року;№ 201/2187/15 від 20.11.2019 року; № 759/9261/15-ц від 13.11.2019 року; № 753/12993/16-ц від 06.11.2019 року; № 559/934/16-ц від 06.11.2019 року; № 439/180/15-ц від 30.10.2019 року;№ 369/8675/16-ц від 30.10.2019 року; № 363/1300/16-ц від 16.10.2019 року;№ 234/19372/15-ц від 16.10.2019 року; № 369/3461/17 від 09.10.2019 року;№ 381/1625/14-ц від 09.10.2019 року; № 607/1848/16-ц від 02.10.2019 року; № 753/14729/16-ц від 25.09.2019 року; № 415/3676/16-ц від 25.09.2019 року; № 753/881/2017 від 14.08.2019 року; № 757/17525/16-ц від 31.07.2019 року; № 127/22011/15-ц від 24.07.2019 року; № 385/1259/16-ц від 26.06.2019 року; № 712/7242/16-ц від 26.06.2019 року; № 287/463/15-ц від 26.06.2019 року; № 759/10424/16-ц від 12.06.2019 року; № 206/3219/15-ц від 15.05.2019 року; № 279/96/17 від 24.04.2019 року; № 127/7370/17 від 10.04.2019 року; № 521/5996/16-ц від 27.03.2019 року;№ 695/882/15-ц від 20.03.2019 року;№ 522/438/18 від 20.03.2019 року; № 369/11306/16-ц від 06.03.2019 року; № 369/11701/15-ц від 06.03.2019 року; № 757/41971/15-ц від 13.02.2019 року; № 359/3528/16-ц від 30.01.2019 року; № 640/12615/15-ц від 16.01.2019 року. Відтак суд наголошує, що встановивши наявність порушеного права, суд повинен при прийнятті рішення враховувати мету звернення до суду та забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав. При цьому Європейський суд з прав людини зауважує, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, -і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків цивільного характеру буде остаточно вирішено (BALATSKYY v. UKRAINE, № 34786/03, § 30, ЄСПЛ, від 25 жовтня 2007 року). Також Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (SHULGA v. UKRAINE, № 16652/04, § 28, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (MUSIYENKO v. UKRAINE, № 26976/06, § 24, ЄСПЛ, від 20 січня 2011 року). Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Щодо позовних вимог в частині стягнення збитків у вигляді витрат на правову допомогу, позивачем заявлена сума в розмірі 8170 (вісім тисяч сто сімдесят) гривень 00 копійок. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц., де було розглянуто питання, щодо стягнення витрати на правничу допомогу зазначено: Щодо оцінки витрат на професійну правничу допомогу Для цілей розподілу судових витрат: *розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включно з підготовкою до її розгляду, збиранням доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються за договором і на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості; *розмір компенсації витрат адвоката встановлюється договором про надання правничої допомоги на підставі доказів; *сума компенсації визначається за детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і витрат, необхідних для надання правничої допомоги; *заявлені витрати на адвоката мають бути співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Щодо ролі суду в розподілі судових витрат Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат. Щодо критеріїв визначення та розподілу судових витрат ЩІК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)їх дійсність; 2)необхідність; 3)розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Щодо своєчасного подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу Велика Палата вважає, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів стосовно розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена в Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17. Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У ЦПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Щодо вирішення питання про професійну правничу допомогу Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі -ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЩІК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЩІК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Правова допомога [PERSON] здійснювала на підставі договору про надання правової допомоги від 16 листопада 2020 року № К-002, між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський центр правової допомоги населенню» (а.с.31). Витрати позивача на професійну правничу допомогу з огляду на приписи ст. 13,137,141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки заявлені саме до останнього та підтверджені документально. На підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору з зазначенням, що виконавець взяло на себе обов`язки надати юридичні послуги у вигляді: проект претензії, проект заяви до страхової компанії, проект позову до суду, консультації із оплатою за послуги в сумі - 8170,00 гривень, та копії фіскальних чеків про сплату 1000,00грн., 3200,00 грн. та 3970,00 грн., які є належними та достатніми доказами здійснення позивачем вказаних витрат (а.с.31 зворотній бік). Заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу не перевищує встановлений законом. Доказів на спростування цього відповідачем не надано. Позивачем до позову долучено квитанцію про сплату судового збору в розмірі 840 гривень 40 копійок від 23 листопада 2020 року № 29 (а.с.1). Внаслідок часткового задоволення позову підтверджені судові витрати по сплаті судового збору та витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, покладаються на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного, а також того, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», а заявлені позовні вимоги до [PERSON] задоволено частково в сумі 4000 гривень, що складає 14,26 % від заявленої позивачем суми (ціни позову), що становить 35860,81 гривень, суд дійшов до переконання, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 119,78 гривень (14,26 % від 840,80 грн.) та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1165,04 гривень (14,26 % від 8170,00 грн.).

Outcome: partial