Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином, в якій просить стягнути на його користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 1447 гривень 13 копійок та моральну шкоду в розмірі, відповідно 10\~000 гривень і 50\~000 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05 листопада 2016 року [PERSON] та [PERSON] побили його, спричинивши тілесні ушкодження середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження. Він був доставлений до лікарні селища Близнюки, де потім проходив довготривале стаціонарне лікування. За час лікування, згідно призначень, на придбання медикаментів та медпрепаратів, ним було витрачено 1447,13 грн., що підтверджується відповідними чеками. Підставами для стягнення моральної шкоди вважає те, що зазнав фізичного болю та страждань у звязку із ушкодженням здоровя. Душевні страждання були викликані тим, що позивач не мав можливості заробляти гроші та працювати по домашньому господарству. Відчував хвилювання у звязку із необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя після лікування. Таким чином позивач змушений звернутися до суду за захистом порушених прав. Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує, наслідки розгляду справи в такому порядку йому відомі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, причин неявки суду не повідомили, відзиву на позов не надали. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі п. 4 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. У зв'язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 13 березня 2017 року у кримінальному провадженні №612/39/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] від призначеного покарання звільнено із випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців. Вирок набрав законної сили 13 квітня 2017 року. Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся. (а.с. 8-10) Крім того, згідно ухвали Близнюківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2017 року кримінальне провадження №612/160/17 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 125 КК України, закрито у звязку з відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Цивільний позов [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду Ухвала набрала законної сили 09 серпня 2017 року. (а.с.11) Судом встановлено, що 05 листопада 2016 року близько 02 години 00 хвилин, [PERSON] знаходячись в смт. Близнюки, по вул. Свободи на АЗС ТОВ «Регіон», маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих раптово виниклих неприязних відносин наніс потерпілому [PERSON] два удари кулаками в обличчя та правою ногою по лівому стегну потерпілого, спричинивши йому тілесні ушкодження: -\~ вдавлений перелом передньої стінки лобної (фронтальної) пазухи, що згідно висновку судово-медичної експертизи №\~479-ЛЗ/16 від 20.12.2016\~року є середньої тяжкості тілесне ушкодження згідно пункту 2.2.2. Правил судово-медичного\~ визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.); - черепно-мозкову травму з забитою раною на слизовій оболонці губи, закритого перелому кісток носу зі зміщенням та струсом головного мозку, що згідно висновку судово-медичної експертизи №\~479-ЛЗ/16 від 20.12.2016\~року є легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя, згідно пункту 2.3.3. Правил судово-медичного\~ визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.); - синець на внутрішній поверхні лівого стегна в верхній третині, що згідно висновку судово-медичної експертизи №\~479-ЛЗ/16 від 20.12.2016 року є легке тілесне ушкодження, згідно пункту 2.3.3. Правил судово-медичного\~ визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995\~р.). Крім того із вироку вбачається, що допитаний у судовому засіданні обвинувачений [PERSON] винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.122 КК України, визнав повністю та пояснив, що завдав [PERSON] вищевказані тілесні ушкодження середньої тяжкості при зазначених обставинах. У вчиненому щиро розкаявся. Також, згідно ухвали Близнюківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2017 року встановлено, що [PERSON] 05 листопада 2016 року близько 02 години 00 хвилин, перебуваючи в смт Близнюки Харківської області на АЗС ТОВ «Регіон», маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих, раптово виниклих, неприязних відносин, наніс потерпілому [PERSON] декілька ударів кулаком правої руки в район обличчя, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді синця на лобі зліва, забитої рани на слизовій оболонці нижньої губи по середній лінії, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 479-ЛЗ/16 від 20 грудня 2016 року є легке тілесне ушкодження, згідно пункту 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.). Як вбачається із вказаної ухали, потерпілий [PERSON] відмовився від обвинувачення, оскільки примирився з обвинуваченим [PERSON], просив кримінальне провадження закрити. Також просив цивільний позов у кримінальному провадженні про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду, оскільки звертатиметься в подальшому до суду з цим позовом, після дооформлення, в порядку цивільного судочинства.\~ З висновку судово-медичної експертизи №\~479-ЛЗ/16 від 20.12.2016\~року також вбачається, що як середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження так і легкі тілесні ушкодження, спричинені [PERSON], утворилися від травматичної дії тупих (тупого) твердих предметів і могли бути спричинені в строк та при обставинах, вказаних [PERSON] Матеріалами справи встановлено, що копії позовної заяви з викладенням обставин нанесення тілесних ушкоджень та пакет документів на підтвердження позову відповідачами отримані своєчасно 16.12.2017 року та повторно 22.12.2017 [PERSON] та 23.12. 2017 [PERSON], згідно рекомендованих поштових відправлень (а.с. 41-44). Будь-яких заперечень проти позову відповідачами до суду не надано. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що вина [PERSON] та [PERSON] в умисному заподіянні [PERSON] відповідно середньої тяжкості тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, встановлена.\~ Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової ) шкоди є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів осіб, оскільки передбачені п.п. 8,9 ч.2\~ст. 16 ЦК України. Згідно\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідальність, передбачена ч. 1\~ст. 1166 ЦК України, передбачає прямий зв'язок між виною особи та наслідками, які наступили у результаті неправомірних дій особи. Як розяснено в п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, наявності шкоди, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. У ч.1\~ст.1166 ЦК України\~міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов'язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій, або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність). Згідно ч. 1 ст. 1195\~ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Із виписки з медичної карти №3181 стаціонарного хворого [PERSON] вбачається що в період з\~ 05 листопада 2016 року по 14 листопада 2016 року він\~ проходив лікування\~ у КП «Близнюківська ЦРЛ» з діагнозом: струс головного мозку, забій мяких тканин обличчя, перелом кісток носа, перелом передньої стінки правої фронтальної пазухи, переорвітальні гематоми двусторонні, лівосторонній максиллярний синусит. (а.с.12) Та крім того, згідно виписки з історії хвороби амбулаторного хворого № 1728, [PERSON] перебував на лікуванні в умовах денного стаціонару КП «Близнюківська ЦРЛ» в період з 15 листопада 2016 року по 28 листопада 2016 року. (а.с. 14) Наданий [PERSON] розрахунок витрат для придбання медичних препаратів, відповідає наданим копіям чеків. (а.с.15-24)\~ Таким чином вимоги позивача щодо відшкодування на його користь завданої майнової шкоди підлягають задоволенню у повному розмірі. Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Разом із тим, при визначені грошового відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка задала моральну шкоду, якщо вона є підставою для відшкодування, а також із урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, що передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України. Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 (далі - Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до абз.2 п.5 Постанови, суд має зясувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі (за правовідносинами, що виникли після 08.06.1993 року) він оцінює повязані з ними витрати та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Суд, згідно вимог ст.13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд вважає доведеним, що у звязку із протиправною поведінкою [PERSON] та [PERSON], [PERSON] дійсно зазнав фізичних та душевних страждань. Як встановлено судом протиправними діями [PERSON] позивачеві були спричинені легкі тілесні ушкодження, та протиправними діями [PERSON]- середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоровя. Був порушений звичний ритм його життя у звязку з тим, що він проходив лікування на стаціонарі в КП «Близнюківська ЦРЛ», мусив звільнитися, оскільки не зміг повноцінно працювати. Крім того, в період лікування потребував сторонньої допомоги, та й до тепер продовжуються проблеми зі здоровям у вигляді періодичних болів, та обмеження фізичної активності. Також, враховується характер злочину та його негативні наслідки для позивача. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За таких обставин, враховуються вимоги розумності і справедливості, суд вважає за достатнє стягнути з [PERSON] на користь позивача 3000.00 гривень, а зі [PERSON] - 7000,00 гривень моральної шкоди. На підставі п.6 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивач від сплати судового збору в частині матеріальних збитків, звільнений. Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та стягує їх з відповідачів в дохід держави. Судові витрати щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди суд стягує з відповідачів в рівних долях з кожного, а щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з кожного відповідача окремо (із [PERSON] 30 %, а зі [PERSON] 14%).\~ Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial