Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 21 квітня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В поданій до суду позовній заяві позивач посилався на те, що відповідачам надані послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру [ADDRESS], за період з 01 вересня 2012 року по 01 лютого 2015 року існує заборгованість в розмірі 2668,66 грн. Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачі мають сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. З урахуванням поданих до суду 20 травня 2015 року уточнень позовних вимог просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за отримані послуги за період з 09.09.2012 року по 01.05.2015 року в сумі 3562,85 грн., індекс інфляції в сумі 1343,44 грн. та 3 % річних в розмірі 93,85 грн. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав подану до суду уточнену позовну заяву, посилаючись на викладені в поданих до суду заявах обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але подав до суду свої письмові заперечення, в яких посилався, на те, що не є споживачем послуг з теплопостачання в квартирі [ADDRESS], договір про надання послуг не укладав, знаходиться на реєстраційному обліку за іншою адресою. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До висновку про належне повідомлення відповідача [PERSON] про час та місце розгляду справи суд приходить, виходячи з наступного. Судові повістки в судове засідання на ім'я відповідачів направлялись судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем їх проживання, але повернулись до суду без вручення відповідачу у звязку з закінченням терміну зберігання. Відповідно до п.99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Пунктом 117 Правил передбачено, що поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Оскільки відповідачами судові повістки, направлені судом на їх ім'я за адресою, за якою зареєстровано їх місце проживання, не одержані, повернуті суду через відсутність адресата, суд вважає відповідачів такими, що були належним чином повідомлені по час та місце судового розгляду. Тому суд, враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.169 ЦПК України для відкладення розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з'явились. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01 вересня 2012 року по 01 травня 2015 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS], але плата за послуги в повному обсязі не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 3562,85 грн. При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обовязок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Статтею 162 ЖК України передбачено обовязок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Як встановлено судом відповідач [PERSON], [INFO], відповідно до договору дарування від 12 вересня 2002 року є власником квартири [ADDRESS]. Зазначену квартиру за нотаріально посвідченим договором останньому подарувала відповідач [PERSON]. Оскільки саме відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], саме він, а не відповідач [PERSON] в силу норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем послуг з теплопостачання за вказаною адресою. Реєстрація відповідачем [PERSON] свого місця проживання за іншою адресою, як і перебування на військовій службі жодним чином не звільняє його від обовязків по утриманню належного йому на праві власності майна. Крім того, дослідженими в справі доказами не встановлено наявність будь-яких договірних відносин між [PERSON] та [PERSON] щодо оплати комунальних послуг, тому твердження [PERSON] в поданих до суду запереченнях про те, що саме відповідач [PERSON] має обовязок з оплати послуг з теплопостачання не може бути прийняте судом до уваги. Крім того, обовязок саме відповідача [PERSON] на оплату послуг з теплопостачання за адресою [ADDRESS] встановлено рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 січня 2013 року по справі № 1609/8393/12, згідно з яким з даного відповідача стягнуто заборгованість за послуги за попередній період з 01 травня 2009 року по 01 вересня 2012 року. Оскільки відповідач [PERSON] покладені на нього, як споживача обовязки належним чином не виконував, за отримані послуги в повному обсязі не сплачував, тому суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 вересня 2012 року по 01 травня 2015 року в сумі 3562,85 грн. В задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити за їх безпідставністю. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. Тому з відповідача [PERSON] на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" підлягає стягненню сума заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: [ADDRESS], за період з 01.09.2012 року по 01.05.2015 року в сумі 3562 грн. 85 коп., індекс інфляції в сумі 1343,44 грн., три відсотки річних в сумі 93,85 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial