Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.10.2006 Закрите Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № K3P0GK15005146, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 100000,00 грн. з кінцевим строком погашення 27.10.2021, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Для забезпечення виконання [PERSON] умов договору Закрите Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір поруки № K3P0GK15005146/1 від 27.10.2006, згідно з яким поручитель зобов'язалась перед кредитором солідарно відповідати за невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Однак відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору та не виконує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 24.03.2017 виникла заборгованість в розмірі 432377,66 грн. Разом з тим, оскільки закон не передбачає право кредитора вимагати повернення виключно повної суми заборгованості, позивач просить стягнути з відповідачів частину заборгованості в розмірі 106000,00 грн. Позивач є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» і з 30.04.2009 змінив організаційно-правову форму на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». За таких підстав позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № K3P0GK15005146 від 27.10.2006 станом на 24.03.2017 в розмірі 106000,00 грн. та судові витрати. Позивач явку в судове засідання уповноваженого представника не забезпечив. В позовній заяві представник позивача зазначив, що позов підтримує повністю, просить розгляд справи проводити за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Оскільки від відповідачів не надійшла заява про розгляд справи у їхню відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 27 жовтня 2006 року Закрите Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № K3P0GK15005146. Відповідно до умов даного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 100000,00 грн. для купівлі квартири зі сплатою відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 27.10.2021. Погашення кредиту повинно відбуватись щомісячними платежами в період з 27 по 31 число кожного місяця (а.с. 13-14). Згідно п. 2.2.2, 2.2.3 договору позичальник зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитом, повну сплату відсотків здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту, а також сплатити банку винагороду та комісію. З метою забезпечення виконання [PERSON] умов договору Закрите Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір поруки № K3P0GK15005146/1 від 27.10.2006, згідно п. 4 якого поручитель зобов'язалась перед кредитором солідарно відповідати за невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором від 27.10.2006 (а.с. 18). На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 Закрите Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» змінило найменування на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що зазначено у п.п. 1 Статуту останнього. У зв'язку із цим позивач є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк». Згідно з положеннями статей 512, 514 ЦК України у разі правонаступництва кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на омент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1.1 договору [PERSON] зобов'язався в період з 27 по 31 число кожного місяця сплачувати банку кошти у сумі 1689,90 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Згідно розрахунків заборгованості за договором відповідач [PERSON] востаннє в строки, визначені договором, здійснив обов'язковий щомісячний платіж 02.09.2010, а в подальшому перестав вносити щомісячні платежі, чим порушив умови договору (а.с. 4-9). Згідно з розрахунком суми боргу заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 24.03.2017 становить 432377,66 грн., а саме: 73539,66 грн. - заборгованість за кредитом; 182214,79 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 15218,52 грн. - заборгованість за комісією, 161404,69 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання. Разом з тим, закон не обмежує кредитора в праві вимагати повернення лише частини суми боргу, а тому позивач вважає за доцільне вимагати повернення кредиту в розмірі 106000,00 грн., а саме: 73539,66 грн. - заборгованість за кредитом; 32460,34 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі кредитного договору № K3P0GK15005146 від 27.10.2006 отримав від позивача кредитні кошти в сумі 100000,00 грн. і зобов'язався сплачувати щомісячний загальний платіж в період з 27 по 31 число кожного місяця в розмірі 1689,90 грн. до 27.10.2021. Зважаючи на те, що [PERSON] не виконує взятті на себе зобов'язання щодо своєчасної сплати щомісячних платежів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення заборгованості, а також сплати відсотків за користування кредитом, належних йому відповідно до умов договору та норм чинного законодавства. Щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором № K3P0GK15005146 від 27.10.2006 з поручителя [PERSON] суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити з огляду на таке. Як зазначалось вище, з метою забезпечення виконання [PERSON] умов Договору позивач та [PERSON] уклали договір поруки від 27.10.2006, згідно з умовами якого відповідач зобов'язалась перед кредитором солідарно відповідати за невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором до повного виконання боржником своїх зобов'язань (п. 4, 11 договору поруки). Разом з тим, зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Проте, припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 27.10.2021 (п. 1.1 кредитного договору), сплачуючи її частинами (щомісячними платежами). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договорів. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 2.3.3 договору право на односторонню зміну умов кредитних договорів, надіславши 24 березня 2017 року вимоги, у тому числі поручителю, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів у разі несплати простроченої заборгованості у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання повідомлення (а.с. 10-11). Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Разом із тим, як установлено судом, сторони продовжували виконувати свої права та обов'язки відповідно до первинних умов кредитного договору та додатків до нього з щомісячного погашення кредиту й сплати процентів до 27.09.2010, коли боржник перестав погашати кредит, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.11). Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла у боржника за період з 01.10.2010 до 24.03.2017 у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення заборгованості перед позивачем. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителів. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з кредитного договору, чергові платежі боржник повинен був здійснювати в період з 27 по 31 число кожного поточного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Така правова позиція викладена Судовою палатою у цивільних і кримінальних справах Верховного Суду України у постановах від 23.05.2012 у справі N 6-33цс12, від 17.09.2014 в справі № 6-53цс14. Із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] з 01.10.2010 умов договору письмові вимоги до поручителя позивач пред'явив лише в березні 2017 року (а.с. 10, 11), а з даним позовом до суду звернувся лише в квітні 2017 року, тобто вже після спливу встановленого частиною 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу, яким в даному випадку є 01.11.2010. Крім того, зважаючи на вимогу про стягнення частини заборгованості, яка не обумовлена певним часом її виникнення, суд позбавлений можливості самостійно визначити за який період утворилась дана заборгованість та чи виникла вона в межах шестимісячного строку, протягом якого позивач може пред'явити вимогу до поручителя. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог позивача до відповідача [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial