Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.11.2019 року пред`явила позов до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та додаткових витрат на дитину у зв`язку з хворобою. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірвано, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 29.04.2015 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходів) щомісячно, починаючи з 02.04.2015 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. На даний час дитині виповнилося повних 4 роки та вона постійно потребує лікування у зв`язку з постійною ремісією хвороби, з 01.04.2019 року є інвалідом з дитинства. Позивач працює сторожем в ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та її заробітна плата складає 4000 грн., несе додаткові фінансові витрати та не може повністю забезпечити матеріально-вікові та оздоровчі потреби дитини. Оскільки відповідач, матеріальне становище якого дозволяє у повній мірі надавати матеріальну допомогу дитині, допомоги не надає, вона просить зміни спосіб і розмір, стягуваних з [PERSON] аліментів на утримання дитини за рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 29.04.2015 року; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття; стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , додаткові витрати в розмірі 2000,00 грн. для лікування, оздоровлення, розвитку здібностей дитини до повноліття доньки. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно, належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду відповідно до ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на інтернет-порталі «Судова влада». Заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не подавав. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши на підставі вимог ст.281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши пояснення позивача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. З свідоцтва про народження [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] (арк. справи 4). За рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 29.04.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 02.04.2015 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Згідно посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] є інвалідом з дитинства(арк. справи 26). Судом дослідженні, надані позивачем медичні документи відносно [PERSON] , [INFO] , а саме: консультативний висновок спеціаліста, з якого вбачається, що при дослідженні [PERSON] , [INFO] , лікарем логопедом поставлено діагноз: сенсомоторна алалія; лікарем психологом: наявність порушення соціальної взаємодії; інтелектуальний розвиток відповідає легкій розумовій відсталості; рекомендовано пройти курс реабілітації у ДРЦ для дітей з органічними враженнями ЦНС м.Бахмут, до обстеження та лікування; індивідуальна програма реабілітації дитини інваліда № 4/14 від 01.04.2019 року; вкладиш до амбулаторної картки (арк. справи 5-8). З наданих чеків та квитанцій вбачається, що на обстеження, лікування, оздоровлення дитини позивач понесла витрати у розмірі 17 948, 96 грн.(арк. справи 10-13). Згідно довідки про доходи від 28.10.2019 року сума доходу [PERSON] за період з 1 квітня 2019 року по 30 вересня 2019 року становить 23 719 грн. 59 коп.(арк. справи 9). Згідно повідомлення начальника відділу кадрів ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» від 09.12.2019 року [PERSON] , [INFO] , звільнений з підприємства 18.09.2019 року(наказ № 936 кз від 07.11.2019) за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням(арк. справи 30). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом та ін.). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного разового понесення, періодично або постійно. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року встановлено, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, тобто участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 756/14483/18. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов про стягнення додаткових витрат на лікування, оздоровлення, розвиток здібностей дитини слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 2000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Що стосується позовних вимог в частині зміни способу і розміру стягуваних з [PERSON] аліментів на утримання дитини за рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 29.04.2015 року, суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з цим суд зазначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що з відповідача за рішенням суду стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] 18.09.2019 року звільнений з підприємства ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», довідка про його працевлаштування в матеріалах справи відсутня. Звертаючись до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача на 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, позивач не надала доказів щодо зміни матеріального чи сімейного стану відповідача. Тому, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Українипри розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Враховуючі вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] в частині зміни способу і розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду, задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а тому, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial