Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в рамках розгляду цивільної справи за позовом [PERSON]. звернувся до суду з позовом про визначення способу та порядку участі батька у вихованні дитини , мотивуючи свої вимоги тим, що 25.12.2010 року між ним та відповідачем [PERSON] Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, від якого мають малолітню доньку [PERSON] [INFO] , неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Рішенням Дніпровського районного сулу м. Києва від 23.10.2015 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Після фактичного припинення відносин між сторонами виник спір стосовно участі батька у вихованні дитини, його побачень із донькою. Він позбавлений можливості бачитися з донькою [PERSON], приймати участь у її вихованні, оскільки вона постійно проживає з матір'ю яка чинить перешкоди у спілкуванні з дитино в зв»язку з чим просить суд встановити спосіб та порядок спілкування з дитиною поетапно, розбивши спілкування з дитиною, а саме перебування дитини в дошкільному віці та в шкільний період до досягнення дитиною 14 -го віку. Під час розгляду справи первинний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради Київської області про визначення місця проживання дітей та участь батька у вихованні дітей було залишено без розгляду на підставі п.5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. В судовому засідання позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з обставин викладених в позовній заяві, зазначаючи, що відповідач та її матір ( бабуся неповнолітньої [PERSON]) налаштовують його дочку негативно щодо нього вчиняють дії спрямовані на те щоб вчиняти перешкоди йому ( позивачу ) [PERSON] в спілкуванні з його дочкою та діями відповідача третіх осіб позивач [PERSON] тривалий час не може бачитися зі своєю дочкою. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог фактично не заперечував, висловивши при цьому думку, що погоджуються виконувати висновок Служби у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради Київської області, що долучений до матеріалів справи та яким визначені дні та години побачення позивача з його малолітньою дитиною Представник третьої особи: орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився. Надали суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Представник третьої особи: Служба у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради Київської області в судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши осіб, які брали участь в судовому засіданні, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення частково , виходячи з наступного. 25.12.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, від якого мають малолітню доньку [PERSON] [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Рішенням Дніпровського районного сулу м. Києва від 23.10.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Згідно висновку органу опіки та піклування Ірпінської міської ради Київської області визначено місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] з матір'ю [PERSON] Згідно ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Ч.2 цієї ж статті зазначає, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.2, ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частина 3 цієї ж статті наголошує, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як наголошує ч.3, ст.15 Закону України „Про охорону дитинства" у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Положеннями ст. 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч. 2 ст. 153 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Декларацією прав дитини, що її прийнято Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року проголошено, зокрема, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В свою чергу Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована Україною 27.02.1001 року, а саме ч. 1 ст. 3 встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином зважаючи на безперечні права батька на участь у вихованні дитини, чинним законодавством встановлено обов'язок ухвалюючи рішення керуватися інтересами дитини. Батько має безумовне право на побачення та спілкування з дитиною, зобов'язаний брати участь у вихованні доньки. Положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи рішення про визначення графіку постійних побачень позивача [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] , суд враховує вимоги положень ст. 159 СК України, зокрема бере до уваги вік дитини, розпорядок її дня, графік відвідування додаткових занять, гуртків та секцій, особисту прихильність дитини до кожного з батьків. Суд, дослідивши матеріали справи, наданні докази, взявши до уваги заперечення відповідача щодо заявлених вимог, врахувавши вік дитини, її прихильності до матері про що свідчить Психологічне заключення ,,Про психоемоційний стан дітей у ситуації розлучення батьків дітей" , вважає за необхідне визначити побачення батька з донькою до 31 грудня 2017 року за обов'язкової присутності третьої особи (матері, бабусі) з 01.01.2018 року за відсутності третіх осіб, та встановити наступний порядок побачень , а саме : з 11 год. по 15 год. кожної першої та третьої неділя місяця; з 15 год. по 20 год. кожної другої та четвертої суботи місяця.

Outcome: partial