Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, у якому зазначила, що є власником квартири [ADDRESS] . Позивач із 29.02.2020 року по 09.03.2020 року перебувала у м. Почаєві та повернувшись до свого помешкання виявила на підлозі кухні та ванної кімнати воду, на стелі та стінах кухні й ванної кімнати були великі плями від рідини, при цьому придбані в 2013 році кухонні меблі були суттєво пошкодженні, не працювала електрична духовка тощо Як вбачається далі зі змісту позову, 10.03.2020 року [PERSON] звернулась із заявою до керуючої компанії ПП «КВЖРЕП № 8» із метою фіксування факту залиття, з`ясування його причин. В подальшому комісією ПП «КВЖРЕП № 8» була оглянута квартира позивача та квартири поверхами вище, про що 11.03.2020 року був складений відповідний акт. За словами [PERSON] та згідно з позовом, причиною залиття стала особиста необачність мешканців квартири №5 , співвласниками якої є відповідачі, під час користування водою. У відповідності із висновком експерта, вартість відновлювального ремонту приміщень квартири [ADDRESS] , що постраждала внаслідок залиття, складає 10 780,00 гри., а також ремонт корпусних меблів є економічно недоцільним, користуватись кухонними меблями нормально не можливо, у зв`язку із цим необхідно встановлення нових - вартість яких складає 34 650,00 грн. Додатково позивач витратила 156,00 грн. на прання килиму після залиття. Також, за словами [PERSON] , внаслідок затоплення відповідачами квартири їй спричинена моральна школа, яка полягає в стражданнях через залиття квартири, пошкодження майна, тривалого порушення нормальних побутових умов (сирість приміщення, неможливість нормально користування меблями), погіршення стану здоров`я, небажання відповідачів тривалий час у добровільному порядку компенсувати матеріальні втрати. З огляду на викладене у позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути на свою користь із [PERSON] матеріальну шкоду у сумі, що відповідає розміру його частки у праві власності на квартиру (1/3 ід.частки) - 15 195,33 грн., із [PERSON] матеріальну шкоду у сумі, що відповідає розміру його частки у праві власності на квартиру (2/3 ід.частки) - 30 390,67 грн., стягнути із [PERSON] моральну шкоду в сумі 3 300,00 грн. та [PERSON] - 6 600,00 грн. відповідно, а також стягнути із відповідачів судові витрати. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 21.09.2020 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у ній та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання [PERSON] та її представник, не з`явились, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляли. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе, за відсутності заперечень представника позивача, провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] (1/3 ід.частки) та [PERSON] (2/3 ід.частки) є співвласниками квартири №5 у вказаному будинку, що розташована поверхом вище. Дані обставини підтверджуються інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №209250656 від 18.05.2020 та №209246308 від 18.05.2020. На підставі заяви позивача комісією працівників ПП «КВЖРЕП №8» був складений акт про залиття квартири [ADDRESS] . За змістом даного акту, комісією в ході огляду було встановлено, що в квартирі №2 мають місце затіклі плями на стелі та стінах ванної кімнати та кухні. Залиття виникло із вищерозташованої квартири [ADDRESS] . Надати доступ слюсару-сантехніку для перевірки сантехприладів, внутрішньоквартирних інженерних мереж та встановити причину залиття мешканці квартири №5 категорично відмовились. До диспетчерської служби ПП "КВЖРЕП №8" заяв на несправність водопровідної та каналізаційної мережі від мешканців квартири №5 не надходило, ремонтні роботи працівниками підприємства не проводились, але залиття припинилось. Комісія вважає, що причиною залиття стала особиста необачність мешканців квартири №5 під час користування водою. Вартість відновлювального ремонту приміщень квартири [ADDRESS] на день проведення дослідження складає 10 780 грн., а вартість кухонних корпусних меблів, виготовлених по індивідуальному замовленню та ремонт яких є економічно недоцільним, становить 34 650 грн., про що свідчить складений 01.04.2020 року судовим експертом Горкушею М.Д. на замовлення позивача висновок проведеного експертного дослідження в галузі будівельно-технічної експертизи. Крім цього, позивачем було сплачено 156 грн. на прання килиму, пошкодженого внаслідок залиття, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією. Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на сторону відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Згідно з частиною першою, пунктом 3 частини другої, частиною третьою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У зв`язку із тим, що внаслідок залиття належної [PERSON] на праві приватної власності квартири [ADDRESS] , що сталося з вини відповідачів, позивачу завдано майнової шкоди в сумі 45 586 грн., розмір якої відповідачами за допомогою належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів спростовано не було, суд дійшов висновку про покладення на відповідачів обов`язку з відшкодування цієї шкоди із урахуванням меж заявлених позивачем вимог та пропорційно до часток у праві власності на квартиру. Крім цього, внаслідок неправомірних дій відповідачів позивачу завдано й моральної шкоди, яка виразилася у стражданнях через залиття квартири та пошкодження майна. Із урахуванням встановлених судом обставин справи, а також засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає за доцільне задовольнити вимоги у цій частині часткового та визначити розмір відшкодування цієї шкоди в сумі 1 000 грн., що підлягають стягненню із [PERSON] та 2 000 грн. - із [PERSON] із урахуванням меж заявлених позивачем вимог та пропорційно до часток у праві власності на квартиру. Висновки щодо застосування відповідних норм права були викладені у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №757/37285/14-ц. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 736,24 грн. судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто 490,85 грн. із [PERSON] та 245,39 грн. із [PERSON] . Щодо вимоги про стягнення з відповідачів судових витрат на професійну правничу допомогу та на оплату послуг експерта, суд виходить з наступного. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу адвоката та витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності із ч.ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Встановлено, що 12.03.2020 року [PERSON] та адвокат Трофімов А.В., уклали договір №24-2012 про надання правничої (правової) допомоги. На підтвердження повноважень адвоката Трофімова А.В. надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 29.12.2015 та ордер серії ЖТ №081636 від 13.07.2020 року. Пунктом 2.1 договору про надання правничої (правової) допомоги встановлено, що за надання правової допомоги за договором сторони вставили фіксовану оплату в загальному розмірі 6 000 грн. Крім цього, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат представником позивача було надано копію акту наданих послуг від 01.12.2020 за договором про надання правничої (правової) допомоги, у якому викладений опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також копію квитанції до прибуткового касового ордеру №1/12 від 01.12.2020 про сплату позивачем 6 000 грн. за надані адвокатом послуги. Наявною у матеріалах справи копією квитанції прибуткового касового ордеру №410/04 від 09.04.2020 підтверджується сплата позивачем 5 000 грн. витрат на підготовку експертного висновку на замовлення позивача. У відповідності із п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, із відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката та на оплату робіт залученого позивачем експерта в сумі 9 632,09 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто 6 421,71 грн. із [PERSON] та 3 210,38 грн. із [PERSON] . З огляду на викладене та

Outcome: partial