Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому посилався на наступне. 24.03.2004 року рішенням Харківського районного суду Харківської області було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про поновлення порушеного права та виселення з житлового будинку № 4-А по пров.23 Серпня в смт. Пісочин Харківського району Харківської області. 18.06.2004 року державним виконавцем було здійснено примусове виселення [PERSON] та [PERSON] В звязку з тим, що вказані особи відмовилися забирати свої речі (крім особистих та цінних), державним виконавцем було складено опис майна на загальну суму 4\~865 грн., яке передано на відповідальне зберігання [PERSON] 02.08.2005 року державним виконавцем було зясовано, що описане майно [PERSON] власникам не повернуто, місце його перебування не відомо, від явки до державного виконавця Ісаєв С.О. ухиляється. На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 18.06.2010 року [PERSON] зобовязано повернути [PERSON] та [PERSON] належне їм майно на загальну суму 4\~865 грн. 11.07.2011 року під час виконання вищезазначеного рішення суду державним виконавцем зясована наявність на території будинковолодіння № 4-А по пров.23 Серпня в смт. Пісочин Харківського району Харківської області лише частини описаного майна на загальну суму 900 грн. Позивач відмовився отримувати вказане майн, яке зіпсовано через тривале перебування на вулиці. Решти майна взагалі виявлено не було. Позивач вказує, що відповідальність за належне зберігання майна покладалася саме на [PERSON], який не повідомив його про продаж будинковолодіння № 4-А по пров.23 Серпня в смт.Пісочин Харківського району Харківської області та необхідність забрати з його території речі. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача вартість майна на суму 4\~865 грн. Крім того, зазначає, що неправомірними діями відповідача йому було спричинено моральних страждань, він як інвалід другої групи, людина, що страждає захворюванням серця, вимушений був нервувати, відволікатися від звичайних занять, від чого погіршився стан його здоровя. Моральну шкоду позивач оцінює в 200\~000 грн. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав. Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України відповідач зобовязаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобовязує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом предявленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судовим розглядом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На примусовому виконанні Державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції перебував виконавчий лист № 2-210, виданий 24.03.2004 року Харківським районним судом Харківської області про поновлення порушеного права [PERSON]. та виселення з житлового будинку № 4-А по пров.23 Серпня в смт.Пісочин Харківського району Харківської області [PERSON] та [PERSON] В процесі примусового виконання вказаного виконавчого листа державним виконавцем Державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції [PERSON] 18.06.2004 року складено акт опису й арешту майна, відповідно до якого здійснено примусове виселення [PERSON] та [PERSON]О.з житлового будинку № 4-А по пров.23 Серпня в смт. Пісочин Харківського району Харківської області та накладено арешт на майно боржників на загальну суму 4\~865 грн. , яке передане на відповідальне зберігання відповідачу [PERSON], що підтверджено особистим підписом останнього з попередженням та розясненням про кримінальну та матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, а.с. 8-10. В подальшому, 02.08.2005 року, в рамках виконання виконавчого листа № 2-210, виданого24.03.2004 року Харківським районним судом Харківської області про поновлення порушеного права [PERSON]. та виселення з житлового будинку № 4-А по пров.23 Серпня в смт.Пісочин Харківського району Харківської області [PERSON] та [PERSON], державним виконавцем Державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції [PERSON] складено акт про неповернення [PERSON] описаного майна, його неявку за викликом державного виконавця та зясування факту продажу житлового будинку № 4-А по пров.23 Серпня в смт.Пісочин Харківського району Харківської області іншим особам, зокрема [PERSON], а.с.11. На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 18.06.2010 року [PERSON] зобовязано повернути [PERSON] та [PERSON] належне їм майно на загальну суму 4\~865 грн., яке перелічене в акті опису й арешту майна від 18.06.2004 року, а.с.5-7. 11.07.2011 року під час виконання вищезазначеного рішення суду старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області [PERSON] зясована наявність на території будинковолодіння № 4-А по пров.23 Серпня в смт.Пісочин Харківського району Харківської області лише частини описаного майна.Зокрема, в складеному 11.07.2011 року акті зазначено про виявлення наступного майна : приймач "Романтика-105", бак алюмінієвий, газова пічка трьох комфортна, дробина металева 2 шт., котел, пральна машина, бочка пластмасова, балон для кисню, раковина (мийка) з нержавіючої сталі, пічка саморобна (буржуйка), саморобні обігрівачі у кількості двох штук, насос для води, шланг резиновий, асбесто-цементна плитка в кількості 50 шт., вішалка для одягу у кількості двох штук, плітка обліцювальна у кількості 5 ящиків, на загальну суму 900 грн., та зазначенням про відмову [PERSON] забрати зазначене майно, а.с.13. Положеннями ч.1 ст. 936 ЦК України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Відповідно до ч.2 ст.938 ЦК України, якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобовязаний зберігати річ до предявлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Крім того, положеннями ст.942 ЦК України на зберігача покладено обовязок вживати усіх заходів , встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі, та піклуватися про річ , як про свою власну, якщо зберігання здійснюється безоплатно. З врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що з боку зберігача [PERSON] обовязок щодо забезпечення схоронності речей, прийнятих на зберігання відповідно до акту опису й арешту від 18.06.2004 року належний чином не виконаний, що призвело до втрати частини ввіреного йому майна на загальну суму 3\~065 грн. ( 4 865- 900 = 3\~065). Положеннями ч.1 ст.951 ЦК України встановлено, що збитки , завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Доводи позивача щодо пошкодження речей , зазначених в акті опису від 11.07.2011 року на загальну суму 900 грн. та зміни якості цих речей настільки, що вони не можуть бути використані за первісним призначенням, належними доказами суду не доведені, дані про стан вказаних речей на час отримання їх на зберігання відповідачем та на час передання позивачеві суду не надані. Таким чином, факт зіпсування майна на загальну суму 900 грн. з боку позивача не доведений, а тому в задоволенні позову в цій частині суд відмовляє. Крім того, [PERSON] з посиланням на положення ст.1167 ЦК Українибуло заявлено вимоги про стягнення з [PERSON] моральної шкоди 200 000 грн., завданої незаконними діями щодо неналежного зберігання його майна. Вирішуючи позов в цій частині суд зазначає таке. Правовідносини, що існують між сторонами, є зобовязальними. У разі порушення зобовязання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст.611 ЦК України). В звязку з зазначеним суд виходить з того, що між сторонами існують договірні відносини, які врегульовані ЦК України, норми статей 949, 950 якого не передбачають такого виду відповідальності зберігача, як відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не передбачена і в акті опису та арешту майна від 18.06.2004 року. За таких обставин в задоволенні вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної шкодисуд відмовляє. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial