Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] \~ звернувся до суду з вище вказаним позовом\~ в якому після уточнення позовних вимог просив зобов`язати відповідача змінити формулювання причини його звільнення з посади юрисконсульта напряму «Credit collection» РП «Приватбанк» у Донецькій області з п.6 ст.36 КЗпП України на\~ ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Зобов`язати відповідача змінити дату його звільнення з посади юрисконсульта напряму «Credit collection» РП «Приватбанк» у Донецькій області з 29 грудня 2014 року на 26 листопада 2015року. Зобов`язати відповідача обчислити та виплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 17 липня 2014 року по 26 листопада 2015року, а саме 50587грн.54коп. з розрахунку, що розмір його середнього місячного заробітку складає 2894грн.21коп. Зобов`язати відповідача виплатити йому суму, на яку заробітну плату йому мало бути проіндексовано 5889грн.21коп. Зобов`язати відповідача виплатити йому\~ компенсацію за невикористані дні відпустки , а саме 6245грн.53коп., вихідну допомогу внаслідок порушення відповідачем законодавства про працю у розмірі, не менше тримісячного середнього заробітку, тобто 8682грн.63коп. з розрахунку, що розмір\~ його середнього місячного заробітку складає 2894грн.21коп. та моральну шкоду у розмірі 345600,00грн.\~ Стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, судовий збір у розмірі 584грн.64коп. Допустити негайне виконання рішення суду на всю суму стягнутих з відповідача коштів. При винесенні рішення, суми стягнутих з відповідача коштів зарахувати на такі реквізити: Назва отримувача: ПАТ Укрсоцбанк, МФО:300023, код банку отримувача:00039019, розрахунковий рахунок: [NUMBER] , номер карткового рахунку: [NUMBER] , П.І.Б. отримувача : [PERSON] . В обґрунтування позову зазначив, що з 21 грудня 2013 року він працював на посаді юрисконсульта в РП «Приватбанк» у Донецькій області. 17 грудня 2014 року був виданий наказ № Є.DО-УВ-2014-1223-п від 17.12.2014 року, відповідно до якого [PERSON] було звільнено з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України, відмова від роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. При цьому запис про звільнення у трудовій книжці датується 29.12.2014 року. Трудову книжку отримав 23 лютого 2015 року. Проте він жодних заяв роботодавцю про відмову від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, рівно як і заяв про звільнення у зв`язку зі зміною умов праці, не подавав. До його відома взагалі не доводилося те, що умови праці істотно змінилися. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.29 КЗпП, працівникові доводиться про його права та обов`язки та умови праці під розписку. Виключень з цієї норми щодо форми доведення до відома працівника нових або змінених умов праці, чинним законодавством не встановлено. Про те, що умови праці начебто змінилися, він дізнався лише при отриманні трудової книжки (з записів в ній). Таким чином, роботодавець заснував на домислах своє рішення щодо обрання підстав його звільнення.\~ Щодо позовних вимог про зміну дати його звільнення з посади юрисконсульта напряму «Credit collection» РП «Приватбанк» у Донецькій області\~ позивач зазначив, що з 27 листопада 2015року він проходить військову службу за контрактом у Національній гвардії України в зоні антитерористичної операції в ОРДіЛО. Тому вважає, законним встановити дату його звільнення 26 листопада 2015року, тобто за день до прийняття на військову службу. Щодо обчислення та виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу позивач зазначив, що відповідно до довідки відповідача про заробітну плату з 01.01.2014року по 31.12.2014року, у період з липня по жовтень 2014року йому нараховувалась заробітна плата менше від установленого законом рівня мінімальної заробітної плати, а протягом листопада, грудня 2014року взагалі ніякої заробітної плати не виплачували. При вирішенні питання щодо виплати йому середнього заробітку підлягає застосуванню положення Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995року №100. Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду України, викладеної в Постанові від 23.01.2011року №6-87цс11, відповідно до якої середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995року №100. Відповідач надав довідку про заробітну плату, нараховану у період з 01.01.2014року по 31.12.2014року, в якій зазначено, що за останні два місяці його фактичної роботи, а саме у період травня та червня 2014року йому було нараховано заробітну плату у розмірі 2920грн.35коп. та 2868грн.08коп. відповідно.\~ Відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці», Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995року №100 його середній місячний заробіток повинен складати 2894грн.21коп, а середньоденний 152грн.33коп. (із розрахунку 2920,35 (травень) +2868грн.08коп. (червень) / (19 днів (травень, відповідно до розпорядження КМУ від 21.11.2013року №920-р) +19 днів (червень, відповідно до розпорядження КМУ від 21.11.2013року №920-р ). Тобто, починаючи з 17 липня 2014року по 26 листопада 2015року кількість робочих днів становить 119днів у 2014році та 225днів у 2015році. Остаточна сума середнього заробітку становить 152грн.33коп.х (119+225)- (сум, нараховані роботодавцем 362,66+458,76+321,47+671,09) = 50587грн.54коп. Щодо індексації заробітної плати позивач зазначив, що відповідно\~ до вимог ч.6 ст.95 КЗпП, ст.33 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003року №1078, починаючи з вересня 2014року, його заробітна плата повинна бути проіндексована і сума, на яку має бути збільшено заробітну плату з урахуванням індексації, яка складає 5889грн.21коп. з серпня 2014року по листопад 2015рік.\~ Зазначив, що із розрахунку наведеному у позові, базовий місяць є червень 2014р., так як останній місяць підвищення заробітної плати був травень 2014року та складає 2\~894грн.21коп.\~ Щодо обчислення та виплати компенсації за невикористані дні відпустки позивач посилається на те, що відповідачем суду у 2015році були надані накази про надання йому відпусток, тоді як жодного разу заяв про надання відпусток він не подавав. Вказані накази видавались після спливу декількох днів «відпустки» або в останній день «відпустки» та підрозділом роботодавця яке не існувало (у заголовку наказу вказано «Направление трудовых ресурсов закрыто» та місце видання наказів зазначалось м.Донецьк, яке на той час вже не було підконтрольним Україні. Відповідно до наказів роботодавця, фактично він перебував у відпустці протягом 2014року із збереженням заробітної плати 3 дні. Відповідно до ст.83 КЗпП України він має право на компенсацію за невикористані дні відпустки, за 2014рік- 21день та за 2015рік - 20днів. Сума грошової компенсації складає 152,33грн. х(21+20)= 6245,53грн. Щодо обчислення та виплати вихідної допомоги внаслідок порушення відповідачем законодавства про працю позивач послався на ст.44 КЗпП України та зазначив, що відповідач повинен виплатити йому вихідну допомогу, внаслідок порушення останнім законодавства про працю у розмірі, не менше тримісячного середнього заробітку, тобто 8682,63грн. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди позивач зазначив, що про своє звільнення\~ дізнався 20 лютого 2015 року то звернувся до\~ РП «Приватбанк» у Харківській області, щоб продовжити працювати. Цим підрозділом роботодавця йому було роз`яснено, що він мав раніше виїхати з районів проведення АТО в ОРДіЛО і самостійно звернутись до структурного підрозділу ПАТ КБ «Приватбанк» щодо надання йому нової роботи. Як наслідок, він відчув моральні страждання, зокрема тривале сильне душевне хвилювання та емоційний стан пригніченості, оскільки ця робота розглядалася ним як єдиний спосіб забезпечення життєдіяльності після виїзду з районів проведення АТО, і інших варіантів не розглядав, вважаючи, що і досі є працівником ПАТ КБ «Приватбанк». Внаслідок емоційних розладів сталися погіршення в роботі серцево-судинної системи, отже відчув фізичні страждання, за браком грошей у нього виник борг за оренду житла, кімнати, яка не відповідала нормі житлової площі на одну людину розміру, в зв`язку з чим був вимушений додавати додаткових зусиль для організації свого життя. Щодо повернення сплаченого судового збору зазначив, що ним було сплачено судовий збір у розмірі 584грн.64коп. відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2015року. У зв`язку з тим, що порушені його права, звернувся з даним позовом до суду. В судовому зсіданні, проведеному в режимі відеоконференції\~ позивач позов підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні заявлених вимогах. Вказав, що з заявами про звільнення або зміни формулювання його звільнення до ПАТ «Приват Банк» не звертався, з заявами про визнання незаконними наказів про відпустки та наказу про звільнення до суду чи інших органів не звертався. Крім того, щодо обставин справи, зазначив, що 1 липня 2014 року біля будівлі РП «Приватбанк» у Донецькій області розпочались бойові дії (озброєний захват будівлі Управління МВС України в Донецькій області), які загрожували його життю та життю іншим працівникам. Рішенням роботодавця, 02 липня 2014 року, його та інших працівників було відправлено у відпустку без збереження заробітної плати, в якій позивач рахувався до 29 грудня 2014 року. При цьому жодних заяв він на відпустку не писав, ніяких пропозицій по переведенню він не отримував та відповідно ніяких заяв про відмову не писав. Поновлюватися на роботі не збирається. Зазначив, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці стало перешкодою для працевлаштування на іншу роботу. Вважає, що відповідно до ст. 84 КЗпП України, ст. 25 Закону України "Про відпустки", після спливу 15 діб, а саме 17 липня 2014 року, він повинен був вийти на роботу, проте по вині роботодавця він цього зробити не зміг, так як приміщення РП «Приватбанк» у Донецькій області знаходилось і надалі в районі бойових дій, що загрожувало життю та здоров`ю. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволені вимог відмовити в повному обсязі, надав письмові пояснення (а.с. Т.2, а.с.165-167), в яких зазначив, що Наказ про зміну істотних умов праці [PERSON] як окремий документ не видавався, оскільки зміна істотних умов праці позивача не була запроваджена. У зв`язку із зупиненням фінансових операцій на території населених пунктів, які не контролюються українською владою, затвердженим постановою НБУ №466 від 06.08.2014року з метою збереження трудових відносин було прийнято рішення про переведення працівників до інших населених пунктів. У зв`язку із цим було проведено централізовану розсилку повідомлень про зміну істотних умов праці та запропоновано стати до роботи за новими умовами праці. Після одержання згоди від працівників такі зміни були відображені документально у наказах про переведення до інших населених пунктів або про переведення на інші посади. Листом від 16.10.2014року ПАТ КБ «Приватбанк» з метою забезпечення безпеки працівників запропонував [PERSON] перевестись до роботи на його вибір до [ADDRESS] з 16.12.2014року з збереженням займаної посади. Крім того запропоновано переведення на роботу до м.Дніпропетровськ із зміною посади та умов праці. Листом ПАТ КБ «Приватбанк» просив в строк до 16.12.2014року підтвердити згоду або незгоду працівника продовжити роботу в нових умовах в письмову вигляді, шляхом направлення заяви на адресу місцезнаходження Банку або на електронну адресу Банку. Первухіну А.А. було роз`яснено з яким відповідальним працівником необхідно зв`язуватись щодо підбору вакансій в іншій місцевості. Крім того, декілька разів працівником [PERSON] спеціалістом з рекрутингу ГО ПАТ КБ «Приватбанк» були здійснені телефонні дзвінки [PERSON] на його фінансовий номер телефону та запропоновано переведення на роботу до інших населених пунктів поза зоною проведення АТО. За результатами переведення на роботу до інших населених пунктів відмовився, про що складені відповідні акти. Позивач протягом часу з липня 2014 року не висловлював бажання приступити до роботи та не звертався до роботодавця щодо визначення робочого місця та продовження виконання трудових обов`язків, також позивач не повідомив про своє фактичне місце перебування на час проведення антитерористичної операції, у письмовому вигляді відмову від продовження роботи позивач не надавав, проте не приступив до роботи за новими умовами праці що було розцінене Банком як відмова від продовження роботи. Жодних заяв про звільнення від [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» не зареєстровано. При звільненні [PERSON] було нараховано вихідну допомогу у розмірі 2363,28грн. Після утримання податку на доходи фізичних осіб у сумі 354,49грн. та військового збору у сумі 35,45грн. належна до виплати сума 1973,34грн. була перерахована на карту «Універсальна». Крім того зазначено, що заяви від працівника про надання відпусток у спірний період не були отримані. Оскільки, станом на липень 2014року, з початку проведення антитерористичної операції чинним законодавством не було врегульовано питання подальшого перебування у трудових відносинах працівників, які працюють у зоні АТО. Листом Міністерства соціальної політики України від 08.07.2014року №7302/3/14-14/13 було надано роз`яснення, у яких крім іншого було запропоновано рекомендувати роботодавцям при необхідності надавати працівникам на їх прохання оплачувані відпустки, відпустки без збереження заробітної плати, які надаються працівникам в обов`язковому порядку, та відпустки без збереження заробітної плати, які надаються за згодою сторін у порядку, визначеному законодавством. З урахуванням викладених рекомендацій, оскільки від працівника не надходило згоди на переведення до інших населених пунктів, і не надходило інформації щодо зміни місця проживання, з метою врегулювання трудових відносин позивачеві протягом періоду проведення АТО з липня 2014року було неодноразово надано щорічні відпустки, з оплатою відповідно до чинного законодавства. В період проведення АТО в регіоні Донецької та Луганської областей з липня 2014року було тимчасово припинено роботу відділень, розташованих в даному регіоні у населених пунктах, не підконтрольних державним органам України.\~ Закриття відокремленого підрозділу «Донецьке регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк» не проводилось, лише було зупинено здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою, на підставі наказу № СП-2014-6914805 від 12.08.2014року. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно наказу № Э.DО-УВ-2014-1223-п від 17.12.2014 року [PERSON] звільнено 29.12.2014року з посади юрисконсульта на підставі заяви про звільнення за п.6 ст. 36 КЗпП, про що був зроблений відповідний запис в трудовій книжці позивача з відміткою «Відмова від роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці» (Т.1, а.с. 7-8, 12). Згідно довідки №690 від 13.07.2016року, [PERSON] перебуває на дійсній військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] (м.Маріуполь) Національної гвардії України з 02 грудня 2015року по теперішній час /Т.1, а.с.212/. Частиною 1 ст. 32 КЗпП України передбачено переведення на іншу роботу. Зміна істотних умов праці . Переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Про зміну істотних умов праці -\~ працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за\~п.6 ст.36 КЗпП України. Наведений у статті 32 КЗпП перелік істотних умов праці, які можуть змінюватися у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, не є вичерпним, оскільки в ній зазначено, що може йтися також і про інші умови. Позаяк законодавство про працю не розкриває змісту інших умов, роботодавець на свій розсуд може визначати і відповідно оформлювати певні зміни як зміни істотних умов праці, передбачені статтею 32 КЗпП. Повідомлення про зміни істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження є фактично повідомленням працівника про заплановану зміну умов укладеного з ним трудового договору з пропозицією продовжувати роботу в нових умовах. Працівник може прийняти таку пропозицію або відмовитися від неї. Законодавством про працю не передбачені форма повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та форма погодження працівника чи його відмови (незгоди) продовжувати роботу в нових умовах. Водночас у разі виникнення трудових спорів роботодавець повинен мати докази, що працівника було повідомлено про відповідні зміни за два місяці, а також докази, що працівник відмовився від продовження роботи в нових умовах. Такими доказами можуть бути, зокрема, письмове повідомлення працівника про заплановані зміни з підписом останнього про ознайомлення, а також письмова заява працівника, що він відмовляється продовжувати роботу у зв`язку із зміною істотних умов праці або, навпаки, згоден продовжувати роботу в нових умовах. Згідно п.6 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Згідно ст.44 КЗпП України , при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 6 статті 36\~та\~пунктах 1,\~2\~і\~6 статті 40\~цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Із наданих відповідачем розрахункового листка за грудень 2014року, видно, що при звільненні [PERSON] було нараховано вихідну допомогу у розмірі 2363,28грн. Після утримання податку на доходи фізичних осіб у сумі 354,49грн. та військового збору у сумі 35,45грн. належна до виплати сума 1973,34грн. була перерахована на карту «Універсальна». Як на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог [PERSON] , представник відповідача надав суду наступні документи: - копію Постанови Правління Національного банку України від 06.08.2014року за №466 «про зупинення здійснення фінансових операцій»\~ в якій зазначено, що ураховуючи те, що на території Донецької та Луганської областей відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23.07.2014року №436 починаючи з 24.07.2014року запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи, з метою запобігання загрози життю і здоров`ю працівників та клієнтів банків, забезпечення стабільності банківської системи,

Outcome: partial