Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до КС «Полтава і полтавці» про стягнення коштів за депозитним договором, мотивуючи позов тим, що між ним та КС «Полтава і полтавці» було укладено договір про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, а саме № 217 від 22.11.2013 року. Відповідно до даного договору спілка прийняла від позивача на депозитний рахунок грошову суму в розмірі 40000 гривень. Після закінчення дії договору позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення вкладу. Однак відповідачем умов договору на даний час не виконано, кошти не повернуті. Просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача суму невиплаченого вкладу в розмірі 40000 грн., 2250 гривень відсотків та витрати на правову допомогу у розмірі 2500 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі та заперечення, відповідно до яких позовні вимоги визнає частково на суму 39800 гривень. В частині вимог про стягнення відсотків 2250 гривень просив відмовити, оскільки відсотки по договору сплачені в повному обсязі, а щодо витрат на правову допомогу у розмірі 2500 гривень також просив відмовити, оскільки позивачем не надано розрахунок таких витрат. Суд, заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та КС «Полтава і полтавці» 22 листопада 2013 року було укладено договір №217 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі 40000 грн. терміном до 22 травня 2015 року зі сплатою 22,5 % річних. Як встановлено судом позивач звертався до відповідача після закінчення строку договору про повернення коштів. Відповідно до заперечень наданих відповідачем, 08.07.2015 року позивачу були виплачені 200 гривень депозитних коштів. Залишок основної суми депозиту складає -39800 гривень, а також за період з 22.11.2013 року по 22.05.2015 року були виплачені повністю відсотки в розмірі 12144,36 гривень. В судовому засіданні позивач не заперечував проти часткової виплати коштів. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч.1ст. 1058\~ЦК Україниза\~договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог [PERSON] до Кредитної спілки «Полтава і полтавці» про стягнення вкладу в сумі 39800 гривеь. Частиною 3\~ст. 79 ЦПК України\~визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ст. 84 ЦПК України). Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 р., єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отриманий адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару беруться до уваги наступні фактори: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката. Жодний з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв'язку стосовно до обставин кожного конкретного випадку. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Відповідно до ст.34 Правил адвокатської етики адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, якщо обов'язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав. Вказані відносини регулюються також\~Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року №4191-УІ, який було прийнято на захист учасників процесу від завищених гонорарних розмірів. Згідно\~статті 1 зазначеного Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Витрати на правову допомогу повинні бути підтверджені документально. Тому інші засоби доказування цих обставин, крім письмових, є недопустимими. З матеріалів справи вбачається, що позивачем за надання правової допомоги по складанню позовної заяви сплачено 2500 грн. грошових коштів, що стверджується відповідною квитанцією, розрахунок витрати суду не надано. Виходячи з того, що позовна заява про стягнення коштів, та норми закону, що регулюють ці правовідносини не мають особливої складності для застосування, адвокат не приймав участі в судовому засіданні, суд вважає, що судові витрати на правову допомогу є завищеними, тому вважає за необхідне обмежити їх сумою, що відповідає одній годині роботи адвоката та рівняється 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, тобто 487 грн. 20 коп., які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. В частині стягнення відсотків в сумі 2250 гривень необхідно відмовити, оскільки вони сплачені позивачу і цей факт був встановлений в судовому засіданні. Крім того, відповідно до ст.22 Закону України\~«Про захист прав споживачів» та ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~позивача звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88\~ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial