Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 серпня 2017 року звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів. Посилалася на те, що 07 вересня 2012 року між нею [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 13449/370-12 про банківський строковий вклад (депозит) в іноземній валюті, відповідно до умов якого сума вкладу складає 160 000 доларів США. Також посилалася на те, що Постановою Правління НБУ від 17.09.2015 р. № 612 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних, прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк Фінанси та Кредит». Зазначала, що відповідно до Договору про здійснення виплат вкладникам АТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 2-230 від 02.11.2015 року, укладеного між вказаною банківською установою в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», останнє виступило платіжним агентом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та здійснювало виплату вкладникам останнього на підставі реєстру вкладників, належна їй до виплати сума склала 200000 грн. Посилалася на те, що 26 липня 2017 року їй стало відомо, що 14 липня 2016 року через касу ТВБВ № 10026/0151 Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» були видані грошові кошти в сумі 200 000 грн. згідно із заявою на видачу готівки № 1 від 14.07.2016 року, особі, яка надала документи на її ім'я, хоча із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування особисто не зверталася та не уповноважувала на це жодних інших осіб, а також зазначені вище кошти не отримувала. Також позивач зазначала, що зверталася до відповідача з вимогою про видачу гарантованої суми вкладу 27 жовтня 2016 року, але відповідач зобов'язання свої не виконав. В поданій до суду позовній заяві просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 236 553 грн. 42 коп., з яких 200000 грн. сума основного грошового зобов'язання, 22000 грн. інфляційних, 4553 грн. 42 коп. в якості 3 відсотків річних, 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання своїх представників не направив, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення та обґрунтування представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 07 вересня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір № 13449/370-12 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Оптіма» в іноземній валюті, відповідно до п. 1.1. якого позивач вносить, а банк приймає грошові кошти в доларах США на депозитний рахунок в сумі 160 000 доларів США на строк з 07 вересня 2012 року по 12 вересня 2013 року. Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 02.09.2013 року сторони продовжили термін дії депозиту по 18 вересня 2014 року. Окрім того, 03 жовтня 2013 року між позивачем і відповідачем укладено договір-заявку № 15146/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Оптіма» на 370 днів в іноземній валюті, відповідно до п. 1. якого позивач вносить, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок у сумі 31000 доларів США на строк по 38 жовтня 2014 року. Також судом встановлено, що постановою Правління НБУ від 17.09.2015 року № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк Фінанси та Кредит». На підставі викладеного, враховуючи що у ПАТ "Банк «Фінанси та Кредит" було розпочато процедуру ліквідації, суд вважає обґрунтованим твердження про те, що стягнення коштів за договором, який було укладено між позивачем [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» можливо виключно в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Як встановлено судом, саме на виконання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою було включено позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на суму 200 000 грн., виконавчою дирекцією Фонду гарантування затверджено загальний реєстр вкладників, до якого включено і позивача. Також судом встановлено та не оспорюється відповідачем, що 14 липня 2016 року через касу ТВБВ № 10026/0151 Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» були видані грошові кошти в сумі 200000 грн. (гарантована до виплати позивачу сума), згідно із заявою на видачу готівки № 1 від 14.07.2016 року не позивачу, а особі, яка надала документи на ім'я [PERSON], при цьому позивач із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування особисто не зверталася та не уповноважувала на це жодних інших осіб, а також зазначені вище кошти не отримувала. Встановлено, що в провадженні Головного слідчого управління НП України перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до ЄРДР за № 12013110050002060 від 05.02.2013 року, за підозрою [PERSON] за ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 190, ч. 3, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 361 КК України, [PERSON] за ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190, ч. 3, ч. 4 ст. 358 КК України, [PERSON] за ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3, ч. 4 ст. 358 КК України, [PERSON] за ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч.3, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 361 КК України, [PERSON] за ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190, ч. 3, ч. 4 ст. 358 КК України, [PERSON]. [PERSON] за ч. 3, ч. 4 ст. 358 КК України, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, [PERSON] в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України, [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 190 КК України, та за фактами заволодіння групою невстановлених осіб коштами ряду юридичних осіб, а також незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки в особливо великих розмірах, підроблення та використання завідомо підроблених документів, незаконного зберігання наркотичних засобів, незаконного поводження зі зброєю, підроблення документів, що подаються для державної реєстрації юридичної особи за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205-1, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 361 КК України. В тому числі здійснюється досудове розслідування за фактом отримання грошових коштів в сумі 200000 грн. за вкладом [PERSON] не позивачем, а іншою особою, яка використовувала на ім'я останньої підроблені документи. Також встановлено, що позивач зверталася до відповідача 27 жовтня 2016 року та 21 листопада 2016 року з заявами про видачу гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», але грошові кошти позивачу повернуті не були. На підставі викладеного, враховуючи, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», повністю виконано зобов'язання щодо виплати позивачу гарантованої суми вкладу в розмірі 200000 грн. через банк-агент, яким є відповідач по справі, але банківською установою зобов'язання виконані не були, позивач відповідну грошову суму не отримала, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захистові. Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено позивач дійсно звернулася до відповідача з вимогою про видачу гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», 27.10.2016 року, але станом на час вирішення справи відповідач свої зобов'язання перед позивачем не виконав. Таким чином, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, в силу ст.ст. 536, 625 ЦК України, відповідач зобов'язаний крім суми основного зобов'язання сплатити інфляційні, а також 3 % річних. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума грошових коштів в розмірі 226553 грн. 42 коп., з яких 200000 грн. сума основного грошового зобов'язання, 22000 грн. інфляційних, 4553 грн. 42 коп. в якості 3 відсотків річних. Посилання відповідача на неможливість вирішення даної справи до постановлення вироку суду в межах кримінального провадження № 12017000000001277 не заслуговує на увагу. Як вставлено судом в провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебувають матеріали кримінального провадження внесені до ЄРДР за № 12013110050002060 від 05.02.2013 року, в межах якого позивач не має процесуального статусу потерпілої, процесуальний статус позивача - свідок. Окрім того норми ст. 201 ЦПК України передбачають обов'язок зупинити провадження в справі за умови знаходження справи саме в провадженні суду, а на стадії досудового розслідування. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачають можливість відшкодування моральної шкоди у випадку порушення зобов'язань банком-агентом. Окрім того, позивачем не доведено факт заподіяння їй моральних страждань саме в результаті дій відповідача, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Нормами ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача відповідно до норм ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2265,54 грн.

Outcome: partial