Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом у якому зазначила, що вона працювала у відповідача на посаді економіста філії Смолинський торфозавод та звільнилася 26.07.2013 року. При звільненні відповідач не виплатив всіх належних їй сум, а тому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 19.12.2014 року по 31.03.2014 року в сумі 7721 грн.. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву, в якій справу просила розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та зазначив, що позивачу заробітна плата, яка була стягнута за рішенням суду виплачена в порядку виконавчого провадження. Після перерви в судове засідання не з'явився. Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з трудовою книжкою позивача /а.с.4-6/ вона працювала економістом у філії Смолинський торфозавод Державного підприємтсва "Чернігівторф" до 26.07.2013 року. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно цієї статті при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як вбачається з копії платіжного доручення №238 від 27.03.2014 року та листа старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області від 01.04.2014 року при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження стягнуті з відповідача кошти в сумі 10008,18 грн. були перераховані позивачу. Проте, відповідно до листа цього ж державного виконавця від 20.05.2014 року ці кошти були перераховані за судовим наказом Чернігівського районного суду виданим 28.08.2013 року провадження №2-н/748/80/13. Відповідно до цього судового наказу з відповідача на користь [PERSON] була стягнута заборгованість в сумі 10008,18 грн., але як видно з матеріалів наказного провадження це була заборгованість з жовтня 2012 року по червень 2013 року, тобто вона не включала заборгованість за липень 2013 року. За ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, оскільки відповідачем не надано доказів того, що на час розгляду справи всі належні позивачу на час звільнення виплати повністю сплачені, то суд приходить до висновку, що відповідачем до цього часу не проведено фактичний розрахунок з [PERSON]. Як вбачається з довідки про заробітну плату від 22.07.2013 року заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи склала 1360,35 грн. у травні 2013 року та 1041,67 грн. у червні 2013 року. Таким чином, відповідно до п.8 Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середній заробіток за один день становить 1360,35 грн. + 1041,67 грн. : 37 (робочі дні у травні-червні 2013 року) = 64,92 грн.. Час затримки розрахунку за період з 19.12.2013 року по 31.03.2014 року (період який зазначений в позовній заяві) складає 70 робочих днів. Тобто середній заробіток за цей період складає 4544,40 грн.. Судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх сплати, а його позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial