Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Краснодонське тролейбусно-автотранспортне управління» про стягнення розрахункових сум та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якому зазначає, що наказом № 66-л/с від 02.07.2013 р. він був прийнятий на роботу на посаду головного енергетика. Наказом № 70 від 26.08.2014 року він був звільнений за ст. 38 КЗпП, однак відповідач не виплатив йому заробітну плату в день звільнення. Позивач просить суд стягнути з Комунального підприємства «Краснодонське тролейбусно-автотранспортне управління» на його користь розрахункові суми у розмірі 42863 гривні (сорок дві тисячі вісімсот шістдесят три грн. 00 коп.), середній заробіток за час затримки розрахунку з 26.08.2014 року по день винесення рішення суду, з розрахунку 5357,87 грн. (пять тисяч триста пятдесят сім грн. 87 коп.) за кожен день затримки розрахунку, індекс зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 124,9%, що становить 200733,53 грн. (двісті тисяч сімсот тридцять три грн. 53 коп.). Позивач [PERSON], в судовому засідання підтримав свої позовні вимоги. Представник відповідача, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. За нормою ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Судом встановлено, що згідно наказу № 66-л/с від 02.07.2013 р. [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду головним енергетиком (а.с. 8). Наказом № 70 від 26.08.2014 року [PERSON] був звільнений за ст. 38 КЗпП (а.с. 8). З відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків вбачається, що позивачу за період з 3 кварталу 2013 року по 2 квартал 2014 року (включно). було нараховано, але не виплачено заробітну плату в сумі 16988,25 грн. ((15032,86+16528,22017234,60+16038,61) (4444,94+20610,03+22790,47)) (а.с. 52-53). З індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] вбачається, що КП «Краснодонське тролейбусно-автотранспортне управління» нарахувало позивачу заробітну плату за липень 2014 р в розмірі 6022,18 грн та за серпень 2014 р. в сумі 3567,18 грн (а.с.16-17). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження обставин на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Відповідно до п.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган за два тижні. У відповідності до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно по п.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України роз'яснив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Рішенням №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України роз'яснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року дає підстави вважати, що в разі порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що при звільненні за заявою працівника, у відповідності до ст.47 КЗпП України з працівником не було проведено належного розрахунку, доказів протилежного відповідачем надано не було, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем не в повному обсязі виплачувалася заробітна плата позивачу з липня 2013 року по 26.08.2014 р. Тому, обраховуючи розмір невиплаченої позивачеві заробітної плати при звільненні, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку слід виходити із даних про нараховану, але не виплачену заробітну плату: з липня 2013 року по червень 2014 року (включно) в сумі 16988,25 грн. ((15032,86+16528,22017234,60+16038,61) (4444,94+20610,03+22790,47)) (а.с. 52-53), липень 2014 р в розмірі 6022,18 грн та серпень 2014 р. в сумі 3567,18 грн (а.с.16-17). Таким чином заборгованість із невиплаченої заробітної плати становить 26578,04 грн (16988,26+6022,18+3567,61). Відповідно до підпункту „л", п.1 „Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року із змінами, цей порядок застосовується і при обчисленні середнього заробітку у випадку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Пунктом 5 Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, суд приходить до висновку, що зазначена сума, яка підлягає стягненню на користь позивача за період з 27.08.2014 року по 28,10.2016 року (дата винесення судового рішення) повинна дорівнювати 46662,9 грн. (4794,9 (середньомісячна зарплата за останні 2 міс) : 56 (кількість робочих днів за останні 2 міс.) = 85,62 грн. (середньоденна зар.плата) х 545 ( кількість робочих днів за час затримки). Щодо вимоги про стягнення сум індексації заробітної плати в розмірі 200733,53 грн, то вони не підлягають задоволенню з огляну на наступне. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-111 індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, виконання яких відповідно до приписів ст. 19 цього закону є обовязковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Індексація заробітної плати працівників проводиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року. Відповідно до ст..4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Судом встановлено, що за період з липня 2013 р. по 26.08.2014 р величина індексу споживчих цін перевищила вищевказаний поріг лише в березні 2014 р. -102,2, квітні 2014 103,3, травні 2014 р. 103,8. За ці місяці позивачу нараховувалася та частково виплачувалася заробітна плата. Позивачем не надано доказів того, що у нараховану та невиплачену заробітну плату за ці місяці відповідачем не включені виплати індексації грошових доходів. Окрім того, з урахування положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн 20 коп. Також підлягає стягненню з комунального підприємства «Краснодонське тролейбусно-автотранспортне управління» на користь [PERSON] понесені ним витрати за оголошення в пресі про виклик відповідача в сумі 630 грн.

Outcome: partial