Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог та їх остаточної редакції просить: - Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму боргу за договором позики від 12.05.2011 року, з урахуванням суми процентів від суми позики, 3% річних від простроченої суми та розміру інфляційних витрат, в загальному розмірі 9293712,00 грн; - Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму боргу за договором позики від 24.05.2011 року, з урахуванням суми процентів від суми позики, 3% річних від простроченої суми та розміру інфляційних витрат , в загальному розмірі 7615100,25 грн; - Стягнути з ЗАТ « Державінська мануфактура» суму боргу за договором позики від 12.05.2011 року та за договором позики від 24.05.2011 року, в загальному розмірі 16908812,25 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 25.10.2011 року та на предмет іпотеки за договором іпотеки від 27.06.2013 року, шляхом реалізації через публічні торги за ціною, що буде визначена на момент реалізації на підставі незалежної експертної оцінки; - Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму боргу за договором позики від 01.10.2010 року, з урахуванням суми процентів від суми позики, 3% річних від простроченої суми та розміру інфляційних витрат, в загальному розмірі 2145955,00 грн; - Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в сумі 16908812,25 грн. - Стягнути з [PERSON], [PERSON] та ЗАТ « Державінська мануфактура» понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 12.05.2011 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, з відповідними додатковими угодами від 11.04.2012 року та від 10.05.2013 року , за яким позивач передала у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 150 000,00 доларів США на строк до 12.05.2014 року. Крім того, 24.05.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, з відповідними додатковими угодами від 19.12.2012 року та від 19.12.2013 року, за яким позивач передала у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 133 125,00 доларів США на строк до 24.12.2014 року. Свої зобов'язання за вищевказаними договорами позики позивач виконала належним чином, надавши [PERSON] вищевказані грошові кошти. Однак, [PERSON] в порушення умов договорів позики свої зобов'язання не виконав, суму боргу у визначені договорами строк не повернув, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 22.09.2016 року становить : За договором позики від 12.05.2011 року, в загальному розмірі 9293712,00 грн., з яких: -сума основного боргу 3895500,00 грн. , що є еквівалентом 150000,00 доларів США за курсом НБУ станом на 22.09.2016 року. -сума процентів від суми позики 2687040,00 грн.; -3% річних від простроченої суми за період з 13.05.2014 року по 22.09.2016 року в сумі 276480,00 грн; -розмір інфляційних за період з 13.05.2014 року по 22.09.2016 в сумі 2434692,00 грн. За договором позики від 24.05.2011 року, в загальному розмірі 7615100,25 грн., з яких: -сума основного боргу 3457256,25 грн. , що є еквівалентом 133125,00 доларів США за курсом НБУ станом на 22.09.2016 року. -сума процентів від суми позики 2375941,00 грн.; -3% річних від простроченої суми за період з 25.12.2014 року по 22.09.2016 року в сумі 181192,00 грн; -розмір інфляційних за період з 25.12.2014 року по 22.09.2016 року - 1600711,00 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем за договорами позики станом на 22.09.2016 року становить 16 908 812,25 грн. Крім того, на думку позивача, оскільки [PERSON] є дружиною [PERSON] то, в розумінні ст.ст.60, ч.3 ст.61 СК України, вони є солідарними відповідачами перед позивачем по поверненню позичених відповідачем [PERSON] коштів за договорами позики від 12.05.2011 року та від 24.05.2011 року . В забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за договором позики від 12.05.2011 року та за договором позики від 24.05.2011 року, між позивачем та відповідачем ЗАТ « Державінська мануфактура» були укладені договори іпотек , а саме : - Договір іпотеки від 25.10.2011 року, з відповідними договорами про внесення змін до нього, за яким позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення підвалу № 1-3, 7-15; 1-го поверху № 10, 27-28, 41,42; 2-го поверху № 1-3, 5, 6, ІV, V загальною площею 1088,1 кв.м. в літ. «3-2», що розташовані за адресою [ADDRESS], ринкова вартість яких відповідно до звіту про оцінку майна станом на 10.08.2016 року становить 3 478000,00 грн., що належать ЗАТ « Державінська мануфактура» на праві приватної власності. - Договір іпотеки від 27.06.2013 року, з відповідними договорами про внесення змін до нього, за яким позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення № 1, 2 в нежитловій будівлі літ. « У-1» , загальною площею 220,5 кв.м, , що розташовані за адресою [ADDRESS], ринкова вартість яких відповідно до звіту про оцінку майна станом на 10.08.2016 року становить 486000,00 грн., що належать ЗАТ « Державінська мануфактура» на праві приватної власності. Вартість предметів іпотеки не покриває загальну суму заборгованості [PERSON] перед позивачем та різниця між загальною заборгованістю та загальною вартістю предметів іпотеки становить 12 944 812, 25 грн., у зв*язку з чим позивач вважає що підлягає стягненню сума заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, 01.10.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за яким позивач надала позику [PERSON] в сумі 330000,00 доларів США, що на день укладення договору по курсу НБУ складало еквівалент 2610300,00 грн., на строк до 01.10.2011 року. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання в строки передбачені договором позики не виконала, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 22.09.2016 року становить 2 145955,00 грн., з яких: -сума основного боргу 80570,00 грн. , що є еквівалентом 31000,00 доларів США за курсом НБУ станом на 22.09.2016 року. -сума процентів від суми позики 593440,00 грн.; -3% річних від простроченої суми за період з 02.10.2011 року по 22.09.2016 року в сумі 120297,00 грн; -розмір інфляційних за період з 02.10.2011 року по 22.09.2016 року -627148,00 грн. Отже, на думку позивача, оскільки [PERSON] є чоловіком [PERSON] то, в розумінні ст.ст.60, ч.3 ст.61 СК України, вони є солідарними відповідачами перед позивачем по поверненню позичених відповідачем [PERSON] коштів за договором позики від 01.10.2010 року. Також позивач вважає, що неправомірними діями відповідачів [PERSON] та [PERSON], які полягають у неповерненні їй позичених грошових коштів в строки , що передбачені договорами позики, їй була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 16 908 812,25 грн. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали доводи позовної заяви та просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову пред'явленого до [PERSON], зазначаючи про те, що дійсно між позивачем та його довірителем були укладенні договори позики від 12.05.2011 року та від 24.05.2011 року, відповідно до яких [PERSON] отримав від позивача позику в сумі 1200000,00 грн. та 1145000,00 грн. Відповідно, грошові кошти були надані [PERSON] саме у гривнях, а не в доларах США, як це зазначає позивач. Надання позивачем позики саме у гривнях та отримання відповідачем [PERSON] коштів у гривнях , підтверджується договорами іпотек від 25.10.2011 року ( з подальшими його змінами) від 27.06.2013 року, укладеними між позивачем та відповідачем ЗАТ «Державінська мануфактура», в п.1.1 яких вказано, що Позикодавець, тобто позивач по справі, передала в позику - [PERSON], відповідно до договору позики від 12.05.2011 року, грошові кошти в сумі 1200000,00 грн., що є еквівалентом 150000 доларів США, а також грошові кошти в сумі 1145000,00 грн., відповідно до договору позики від 24.05.2011 року , що є еквівалентом 143125 доларів США. Крім того, представник відповідача зазначив, що отримання позики [PERSON] саме в гривнях, підтверджується також договорами позики в первинній редакції, в яких чітко вказано, що позика надається у гривнях, а саме 1200000,00 грн. та 1385000,00 грн. відповідно. Однак, первинні договори позики були анульовані на прохання [PERSON] та переукладені із визначенням еквіваленту в доларах США. Проте, кошти у національній валюті України вже були передані [PERSON] і грошові кошти в доларах США позивач йому не передавала. Таким чином, представник відповідача вважає, що сума основного боргу за договорами позики від 12.05.2011 року та 24.05.2011 року складає саме у гривнях в сумі 1200000,00 грн. та 1145000,00 грн., а отже сума відсотків, 3% річних від простроченої суми та розміру інфляції повинна обраховуватись від вказаних сум основного боргу. Також , представник відповідача вказує , що виконання зобов'язань [PERSON] перед [PERSON] за договорами позики від 12.05.2011 року та від 24.05.2011 року забезпечується договором іпотеки від 25.10.2011 року ( зі змінами) та договором іпотеки від 27.06.2013 року ( за змінами) , укладеними між [PERSON] та ЗАТ « Державінська мануфактура», відповідно до яких ЗАТ « Державінська мануфактура» виступає як майновий поручитель за зобов'язаннями [PERSON] перед [PERSON]. Отже на підставі вказаних договорів позивач одночасно з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики, також заявляє вимоги до ЗАТ « Державінська мануфактура», з якого просить стягнути суму боргу за договорами позики від 12.05.2011 року та від 24.05.2011 року , шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 25.10.2011 року ( зі змінами) та договором іпотеки від 27.06.2013 року ( за змінами), шляхом реалізації через публічні торги за ціною , що буде визначена на момент їх реалізації на підставі незалежної експертної оцінки. Таким чином, представник відповідача, вважає неправомірним та незаконним задоволення одночасно позовної вимоги про стягнення суми заборгованості з [PERSON] та позовної вимоги до ЗАТ « Державінська мануфактура» про стягнення суми боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки першочерговим має бути звернення стягнення на предмет іпотеки, а вже після цього, у випадку коли після реалізації предмету іпотеки не буде повністю відшкодована сума боргу - звертатися до позичальника про стягнення непокритої іпотечним майном суми заборгованості. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача пред'явлених до [PERSON], посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] дійсно був укладений договір позики від 01.10.2010 року , відповідно до п.1 якого, позивач передала у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 330000,00 доларів США , що на день укладення договору за курсом НБУ складало еквівалент 2610300,00 грн. В даний пункт договору позики Додатковою угодою від 19.01.2011 року були внесені зміни і доповнення, та вказаний пункт договору був викладений в наступній редакції: «Позикодавець передає 299000, 00 доларів США, що на день укладення даної угоди за курсом НБУ складало еквівалент 2377139, 70 грн. » Згодом зобов'язання [PERSON] за вищевказаним договором позики були виконанні в повному обсязі, про що свідчить заява позивача від 23.11.2011 року , в якій вона зазначила, що отримала від [PERSON] в повному обсязі грошові кошти, згідно договору позики від 01.10.2010 року, а також вказала, що немає до [PERSON] претензій будь-якого характеру , в тому числі і матеріального. Тобто, представник відповідача вважає, що на сьогоднішній день не існує жодних зобов'язань [PERSON] перед позивачем. Що стосується позовних вимог про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] суми боргу за договорами позики від 12.05.2011 року та від 24.05.2011 року, укладеними між позивачем та відповідачем [PERSON], представник відповідача вважає вказані вимоги необґрунтованими та безпідставними, оскільки в розумінні до ст.ст.65 СК України, [PERSON] не надавала письмову згоду на укладення її чоловіком [PERSON] договорів позики. Крім того, представник відповідача вважає, що договори позики від 12.015.2011 року та від 24.05.2011 року не були укладенні в інтересах сім»ї в розумінні ст.73 СК України, а грошові кошти , отриманні її чоловіком [PERSON] за вказаними договорами не використовувались на потреби сім*ї, а тому вимоги позивача ,щодо солідарного стягнення з [PERSON] суми боргу за вищевказаними договорами позики є безпідставними та необґрунтованими. Представник відповідача ЗАТ« Державінська мануфактура» в судовому засіданні позов не визнав, та пояснив , що виконання зобов'язань [PERSON] перед [PERSON] за договорами позики від 12.05.2011 року та від 24.05.2011 року, забезпечуються договором іпотеки від 25.10.2011 року ( зі змінами) та договором іпотеки від 27.06.2013 року ( зі змінами) , укладеними між [PERSON] та ЗАТ « Державінська мануфактура», тобто за вказаними договорами ЗАТ «Державінська мануфактура» виступає як майновий поручитель за зобов'язаннями [PERSON] перед [PERSON]. У вказаних договорах іпотек чітко вказано обсяг вимог позивача, які забезпечуються ЗАТ «Державінська мануфактура» предметами іпотек за договорами іпотек, а саме в сумі 1200000,00 грн. за договором позики від 12.05.2011 року та в сумі 1145000,00 за договором позики від 24.05.2011 року. Отже, представник відповідача вважає, що виключно у межах вищевказаних забезпечених іпотекою ЗАТ «Державінська мануфактура» вимог позивача і має здійснюватися стягнення суми боргу за договором позики від 12.05.2011 року та договором позики від 24.05.2011 року , шляхом звернення стягнення на предмети іпотек. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, а також пояснення представників відповідачів, допитавши свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази , які не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частинами 1,3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стосовно договору позики між [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено та підтверджується наявними у справі письмовими доказами, що , 01.10.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, з відповідною додатковою угодою від 19.01.2011 року, за яким позивач надала позику [PERSON] в сумі 229999,00 доларів США, що на день укладення договору за курсом НБУ складало еквівалент 2377139,70 грн., на строк до 01.10.2011 року. ( том 1 а.с. 119-120). В забезпечення виконання договору позики , між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Молодчою Г.М.,реєстр. № 1338 ( т.1.а.с. 125-126) 23.11.2011 року [PERSON] подала заяву , посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Молодчою Г.М. реєстр. № 5290 про те, що вона отримала від [PERSON] в повному обсязі грошові кошти в сумі 2 610 300 грн, що є еквівалентом 330 000 доларів США, згідно договору позики від 01.10.2010 року, а також вказала, що немає до [PERSON] претензій будь-якого характеру , в тому числі і матеріального. ( т.1 а.с.221) Того ж дня [PERSON] подала приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Молодчій Г.М. нотаріально посвідчену заяву реєстр. № 5291 за змістом якої просить зняти заборону відчуження з її майна, накладену з забезпечення виконання боргового договору з [PERSON] від 01.10.2010 року, та відповідно до цієї заяви заборона була знята ( т.1.а.с. 222-226) Таким чином, боргові зобов*язання [PERSON] перед [PERSON] за борговою розпискою від 01.10.2010 року виконані в повному обсязі, тому позов в частині стягнення суми боргу з [PERSON] на користь [PERSON] задоволенню не підлягає. Стосовно позовних вимог щодо стягнення за договорами позики між [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що 12.05.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, з відповідними додатковими угодами від 11.04.2012 року та від 10.05.2013 року , за яким позивач надала позику [PERSON] в сумі 150000,00 доларів США, що є еквівалентом 1200000,00 грн., на строк до 19.12.2015 року ( т. 1 а.с.18-20) Крім того, 24.05.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, з відповідними додатковими угодами від 19.12.2012 року та від 19.12.2013 року за яким позивач надала позику [PERSON] в сумі 133125,00 доларів США , що є еквівалентом 1065000,00 грн. за курсом 8,00 грн. за 1,00 долар США, на строк до 24.12.2014 року. ( т. 1 а.с.21-23) В забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за договором позики від 12.05.2011 року та за договором позики від 24.05.2011 року, між позивачем та відповідачем ЗАТ « Державінська мануфактура» були укладені договори іпотек , а саме : - Договір іпотеки від 25.10.2011 року, з відповідними договорами про внесення змін до нього від 19.04.2012, від 18.03.2013 року та від 17.04.2013 року, за яким позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення підвалу № 1-3, 7-15; 1-го поверху № 10, 27-28, 41,42; 2-го поверху № 1-3, 5, 6, ІV, V загальною площею 1088,1 кв.м. в літ. «3-2», що розташовані за адресою [ADDRESS], ринкова вартість яких , що належать ЗАТ « Державінська мануфактура» на праві приватної власності. ( т. 1 а.с.24-28) - Договір іпотеки від 27.06.2013 року, з відповідним договором про внесення змін до нього від 24.10.2013 року , за яким позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення № 1, 2 в нежитловій будівлі літ. « У-1» , загальною площею 220,5 кв.м, , що розташовані за адресою [ADDRESS], що належать ЗАТ « Державінська мануфактура» на праві приватної власності. ( т. 1 а.с.29-31) Відповідач [PERSON] в порушення умов договорів позики свої зобов'язання не виконав, суму боргу у визначені договорами строки не повернув, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 22.09.2016 року становить за договором позики від 12.05.2010 року - 150000 доларів США та за договором позики від 24.05.2011 року - 133 125 доларів США. Суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] стосовного того, що гроші, отримані ним у борг від [PERSON] були надані не в доларах, а в гривні, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Допитана у судовому засіданні свідок - [PERSON] пояснила, що 24.05.2011 року вона за проханням [PERSON] приїхала до Банку « Базис» та отримала від [PERSON] гроші в розмірі 1 385 000 грн., яки потім віддала [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики був укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З наданих сторонами по справі письмових доказів - договорів позики між [PERSON] та [PERSON] від 12.05.2011 року та від 24.05.2011 року вбачається, що предметом цих договорів є грошові кошти в доларах США, та зазначений їх еквівалент у гривні. За зазначеними договорами відповідач [PERSON] кошти отримав у доларах США та зобов*язався повернути [PERSON] також у доларах США. Тому суд вважає, що [PERSON] отримав від [PERSON] за договорами позики від 12.05.2011 року та від 24.05.2011 року борг в грошові одиниці в доларах США, а тому і зобов*язаний повернути цей борг саме в доларах США. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом України , зробленим в постанові від 11.11.2015 року при розгляді справи № 6-1967цс15. Згідно з ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення (п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»). Аналіз норм статей 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання, є національна валюта України - гривня. Отже, у національній валюті України підлягають обчисленню та стягненню й інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України . Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 р. у справі N 6-79цс14. Враховуючи, що офіційний курс гривні по відношенню до долара США, встановлений Національним банком України станом на 22 вересня 2016 року дорівнював 25,97 гривень за 1 долар США ( т.2.а.с. 76), стягненню підлягає сума з наступного розрахунку: -за договором позики від 12.05.2011 року -3 895 500,00 грн. (150 000 доларів США х 25,97 грн. ) - за договором позики від 24.05.2011 року - 3 457 256,25 грн. ( 133 125 доларів США х 25.07 грн.) Обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення процентів за користування позичальником коштами позикодавця . Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Сторони договору позики та додаткового договору до нього не погоджували, що даний договір є безпроцентним. Отже позивач має право на одержання від позичальників процентів від суми позики. Враховуючи, що договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. При визначенні розміру процентів, які підлягають до стягнення за договором позики від 12.05.2011 року суд виходить з наступного розрахунку: -за період з 12.05.2011 року по 22.03. 2012 року облікова ставка НБУ становила 7,75%; період днів користування позикою - 316, розмір процентів становить 261372,00 грн. (3895500 х 316 х 7,75 : 100% : 365 днів); -за період з 23 березня 2012 року по 09 червня 2013 року облікова ставка НБУ становила 7,50%; період днів користування позикою - 443, розмір процентів становить 354597,00 грн. (3895500х 443 х 7,50 : 100% : 365 днів); -за період з 10 червня 2013 року по 12 серпня 2013 року облікова ставка НБУ становила 7,00%; період днів користування позикою - 64, розмір процентів становить 47813,00 грн. (3895500 х 64 х 7,00 : 100% : 365 днів). -за період з 13 серпня 2013 року по 14 квітня 2014 року облікова ставка НБУ становила 6,50%; період днів користування позикою - 245, розмір процентів становить 169961,00 грн. (3895500 х 245 х 6,50 : 100% : 365 днів). -за період з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року облікова ставка НБУ становила 9,50%; період днів користування позикою - 93, розмір процентів становить 94292,00 грн. (3895500 х 93 х 9,50 : 100% : 365 днів). -за період з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року облікова ставка НБУ становила 12,50%; період днів користування позикою - 119, розмір процентів становить 158755,00 грн. (3895500 х 119 х 12,50 : 100% : 365 днів). -за період з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року облікова ставка НБУ становила 14,00%; період днів користування позикою - 85, розмір процентів становить 127004,00 грн. (3895500 х 85 х 14,00 : 100% : 365 днів). -за період з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року облікова ставка НБУ становила 19,5%; період днів користування позикою - 26, розмір процентів становить 54110,00 грн. (3895500 х 26 х 19,5 : 100% : 365 днів). -за період з 04 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року облікова ставка НБУ становила 30,0%; період днів користування позикою - 177, розмір процентів становить 566715,00 грн. (3895500 х 177 х 30,0 : 100% : 365 днів). -за період з 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року облікова ставка НБУ становила 27,0%; період днів користування позикою - 28, розмір процентів становить 80685,00 грн. (3895500 х 28 х 27,0 : 100% : 365 днів). -за період з 25 вересня 2015 року по 29 жовтня 2015 року облікова ставка НБУ становила 22,0%; період днів користування позикою - 35, розмір процентів становить 82179,00 грн. (3895500 х 35 х 22,0 : 100% : 365 днів). -за період з 30 жовтня 2015 року по 17 грудня 2015 року облікова ставка НБУ становила 22,0%; період днів користування позикою - 49, розмір процентів становить 115051,00 грн. (3895500 х 49 х 22,0 : 100% : 365 днів). -за період з 18 грудня 2015 року по 27 січня 2016 року облікова ставка НБУ становила 22,0%; період днів користування позикою - 41, розмір процентів становить 96267,00 грн. (3895500 х 41 х 22,0 : 100% : 365 днів). -за період з 28 січня 2016 року по 02 березня 2016 року облікова ставка НБУ становила 22,0%; період днів користування позикою - 35, розмір процентів становить 82179,00 грн. (3895500 х 35 х 22,0 : 100% : 365 днів). -за період з 03 березня 2016 року по 21 квітня 2016 року облікова ставка НБУ становила 22,0%; період днів користування позикою - 50, розмір процентів становить 117399,00 грн. (3895500 х 50 х 22,0 : 100% : 365 днів). -за період з 22 квітня 2016 року по 26 травня 2016 року облікова ставка НБУ становила 19,0%; період днів користування позикою - 35, розмір процентів становить 70973,00 грн. (3895500 х 35 х 19,0 : 100% : 365 днів). -за період з 27 травня 2016 року по 23 червня 2016 року облікова ставка НБУ становила 18,0%; період днів користування позикою - 28, розмір процентів становить 53790,00 грн. (3895500 х 28 х 18,0 : 100% : 365 днів). -за період з 24 червня 2016 року по 28 липня 2016 року облікова ставка НБУ становила 16,5%; період днів користування позикою - 35, розмір процентів становить 61634,00 грн. (3895500 х 35 х 16,5 : 100% : 365 днів). -за період з 29 липня 2016 року по 15 вересня 2016 року облікова ставка НБУ становила 15,5%; період днів користування позикою - 49, розмір процентів становить 81058,00 грн. (3895500 х 49 х 15,5 : 100% : 365 днів). -за період з 16 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року облікова ставка НБУ становила 15,0%; період днів користування позикою - 7, розмір процентів становить 11206,00 грн. (3895500 х 7 х 15,0 : 100% : 365 днів). Таким чином, сума процентів за договором позики від 12.05.2011 року за період з 12.05.2011 року по по 22 вересня 2016 року станове 2 687 040,00 грн. При визначенні розміру процентів, які підлягають до стягнення за договором позики від 24.05.2011 року суд виходить з наступного розрахунку: -за період з 24 травня 2011 року по 22 березня 2012 року облікова ставка НБУ становила 7,75%; період днів користування позикою - 304, розмір процентів становить 223159,00 грн. (3457256,25 х 304 х 7,75 : 100% : 365 днів). -за період з 23 березня 2012 року по 09 червня 2013 року облікова ставка НБУ становила 7,5%; період днів користування позикою - 443, розмір процентів становить 314705,00 грн. (3457256,25 х 443 х 7,5 : 100% : 365 днів). -за період з 10 червня 2013 року по 12 серпня 2013 року облікова ставка НБУ становила 7,0%; період днів користування позикою - 64, розмір процентів становить 42434,00 грн. (3457256,25 х 64 х 7,0 : 100% : 365 днів). -за період з 13 серпня 2013 року по 14 квітня 2014 року облікова ставка НБУ становила 6,5%; період днів користування позикою - 245, розмір процентів становить 150841,00 грн. (3457256,25 х 245 х 6,5 : 100% : 365 днів). -за період з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року облікова ставка НБУ становила 9,5%; період днів користування позикою - 93, розмір процентів становить 83685,00 грн. (3457256,25 х 93 х 9,5 : 100% : 365 днів). -за період з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року облікова ставка НБУ становила 12,5%; період днів користування позикою - 119, розмір процентів становить 140895,00 грн. (3457256,25 х 119 х 12,5 : 100% : 365 днів). -за період з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року облікова ставка НБУ становила 14,0%; період днів користування позикою - 85, розмір процентів становить 112716,00 грн. (3457256,25 х 85 х 14,0 : 100% : 365 днів). -за період з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року облікова ставка НБУ становила 19,5%; період днів користування позикою - 26, розмір процентів становить 48023,00 грн. (3457256,25 х 26 х 19,5 : 100% : 365 днів). -за період з 04 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року облікова ставка НБУ становила 30,0%; період днів користування позикою - 177, розмір процентів становить 502960,00 грн. (3457256,25 х 177 х 30,0 : 100% : 365 днів). -за період з 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року облікова ставка НБУ становила 27,0%; період днів користування позикою - 28, розмір процентів становить 71608,00 грн. (3457256,25 х 28 х 27,0 : 100% : 365 днів). -за період з 25 вересня 2015 року по 29 жовтня 2015 року облікова ставка НБУ становила 22,0%; період днів користування позикою - 35, розмір процентів становить 72934,00 грн. (3457256,25 х 35 х 22,0 : 100% : 365 днів). -за період з 30 жовтня 2015 року по 17 грудня 2015 року облікова ставка НБУ становила 22,0%; період днів користування позикою - 49, розмір процентів становить 102107,00 грн. (3457256,25 х 49 х 22,0 : 100% : 365 днів). -за період з 18 грудня 2015 року по 27 січня 2016 року облікова ставка НБУ становила 22,0%; період днів користування позикою - 41, розмір процентів становить 85437,00 грн. (3457256,25 х 41 х 22,0 : 100% : 365 днів). -за період з 28 січня 2016 року по 02 березня 2016 року облікова ставка НБУ становила 22,0%; період днів користування позикою - 35, розмір процентів становить 72934,00 грн. (3457256,25 х 35 х 22,0 : 100% : 365 днів). -за період з 03 березня 2016 року по 21 квітня 2016 року облікова ставка НБУ становила 22,0%; період днів користування позикою - 50, розмір процентів становить 104191,00 грн. (3457256,25 х 50 х 22,0 : 100% : 365 днів). -за період з 22 квітня 2016 року по 26 травня 2016 року облікова ставка НБУ становила 19,0%; період днів користування позикою - 35, розмір процентів становить 62988,00 грн. (3457256,25 х 35 х 19,0 : 100% : 365 днів). -за період з 27 травня 2016 року по 23 червня 2016 року облікова ставка НБУ становила 18,0%; період днів користування позикою - 28, розмір процентів становить 47739,00 грн. (3457256,25 х 28 х 18,0 : 100% : 365 днів). -за період з 24 червня 2016 року по 28 липня 2016 року облікова ставка НБУ становила 16,5%; період днів користування позикою - 35, розмір процентів становить 54700,00 грн. (3457256,25 х 35 х 16,5: 100% : 365 днів). -за період з 28 липня 2016 року по 15 вересня 2016 року облікова ставка НБУ становила 15,5%; період днів користування позикою - 49, розмір процентів становить 71939,00 грн. (3457256,25 х 49 х 15,5: 100% : 365 днів). -за період з 26 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року облікова ставка НБУ становила 15,0%; період днів користування позикою - 7, розмір процентів становить 9946,00 грн. (3457256,25 х 7 х 15,0: 100% : 365 днів). Таким чином, сума процентів за договором позики від 24.05.2011 року за період з 24.05.2011 року по по 22 вересня 2016 року станове 2 375 941,00 грн. Стосовно позовних вимог про стягнення з позичальника на користь позикодавця трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості . Частиною.1 ст.1050 ЦК України передбачено - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. З наданих сторонами письмових доказів - договорів позики, встановлено,що 12.05.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, з відповідними додатковими угодами від 11.04.2012 року та від 10.05.2013 року , за яким позивач надала позику [PERSON] в сумі 150000,00 доларів США, що є еквівалентом 1200000,00 грн., на строк до 19.12.2015 року ( том 1 а.с.18-20). Розраховуючи 3% річних від простроченої суми боргу за вищезазначеним договором позивач та її представник виходили з того, що представником відповідача ЗАТ «Державінська мануфактура» при розгляді іншої цивільної справи № 641/3873/16-ц, в письмових запереченнях було визнано дату повернення грошових коштів за цим договором 12.05.2014 року, а тому саме цю дату, на думку позивача та її представника і слід вважати датою повернення позики , а тому період нарахування 3% річних обраховується ними з 13.05.2014 року . Суд не може погодитися з таким висновком позивача та її представника виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Сторонами договору позики від 12.05.2014 року були [PERSON] та [PERSON] ЗАТ «Державінська мануфактура» не є стороною цього договору , а майновим поручителем , тобто стороною іншого договору - договору іпотеки від 25.10.2011 року, з відповідними договорами про внесення змін до нього від 19.04.2012, від 18.03.2013 року та від 17.04.2013 року ( т.1.а.с.24-28) Останні зміни до іпотечного договору вносилися 17.04.2013 року, в яких строк повернення позики був зазначений 24.12.2013 року ( т.1.а.с.18) З наданого позивачем [PERSON] оригіналу додаткової угоди від 10.05.2013 року до договору займу від 12.05.2012 року, який був укладений вже після останньої зміни до іпотечного договору, вбачається що строк повернення боргу в сумі 150000 доларів США встановлений до 19.12.2015 року. ( т.1.а.с.19) Виходячи з наведеного суд вважає дату повернення боргу за договором позики між [PERSON] та [PERSON] від 12.05.2011 року саме 19.12.2015 року. Визначаючи розмір трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за договором позики від 12.05.2010 року за період з 20.12.2015 року по 22.09.2016 суд виходить з наступного розрахунку: 3895500,00 грн. (прострочене зобов'язання) х 3% : 365 днів х 278 днів прострочення = 89009,50 грн. Визначаючи розмір трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за договором позики від 24.05.2011 року за період з 25.12.2014 року по 22.09.2016 суд виходить з наступного розрахунку: 3457256,25 грн. (прострочене зобов'язання) х 3% : 365 днів х 638 днів прострочення = 181192,00 грн. Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом України 02.04.2015 року при розгляді справи № 6-37цс15. Суд вважає такими що не підлягають задоволенню вимоги позивача та її представника про стягнення індексу інфляції за прострочене грошове зобов*язання, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення. За змістом ст. 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, індексації не підлягає. Норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Виходячи з того, що сума боргу була надана не в національній валюті - гривні, а в доларах США, індекс інфляції , як санкція за порушення грошового зобові*язання , не застосовується. Такий висновок суду повністю узгоджується в правовим висновком, викладений Верховним Судом України 27.01.2016 року по справі № 8-771 цс 15. Що стосується вимог про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON], суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Майном згідно із ч. 1 ст. 190 ЦК України вважається не лише предмети матеріального світу, а також майнові права та обов'язки. Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. На підставі ч. 4 ст. 65 СК України укладений одним із подружжя договір створює обов'язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім'ї. Оскільки договір позики укладено в інтересах сім'ї, він породжує для другого з подружжя обов'язкі за цими борговими зобов'язаннями Обґрунтовуючи солідарну відповідальність за борговими розписками [PERSON] його дружини [PERSON], позивач та її представник у судовому засіданні посилалися на те, що основний боржник - позичальник [PERSON] перебуває з [PERSON] у шлюбі,та отримані в борг від [PERSON] кошти, використані на потреби сім'ї, а тому відповідно до ст. 65 СК України договір боргу створює обов'язки й для [PERSON] Згідно із положеннями ч. 3 ст. 61, ч. 2 ст. 73 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктами сумісної власності подружжя; стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використане на її потреби. У судовому засіданні сторони по справі у відповідності до ч. 1ст. 61 ЦПК України визнали обставину, яка не підлягає доказуванню, що [PERSON] та [PERSON] на час отримання позики знаходилися у зареєстрованому шлюбі. Представник відповідача [PERSON] заперечуючи проти стягнення суми боргу , який отримав її чоловік [PERSON] від [PERSON] зазначив, що кошти, які отримав [PERSON] використані не в інтересах сім*ї, а використані на господарську діяльність ЗАТ «Державінська мануфактура». З наданих суду протоколів загальних зборів ЗАТ «Державінська мануфактура» за період з 25.02.2011 року по 22.10.2014 року ( т. 2 а.с. 113-120) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є акціонерами ЗАТ «Державінська мануфактура». Вони були присутні на цих загальних зборах . Саме [PERSON] була секретарем на цих зборах виступала на них з пропозицією укласти зміни до іпотечних договорів, які були укладені між [PERSON] та ЗАТ «Державінська мануфактура» в забезпечення виконання договорів позики від 12.05.2011 року та від 24.05.2011 року з [PERSON] Таким чином, [PERSON] знала про отримання своїм чоловіком [PERSON] грошей у борг від [PERSON] та весь цей час не висловлювала свою незгоду з отриманням чоловіком цих коштів. Позову про визнання укладених між [PERSON] та [PERSON] договорів позики недійсними у зв*язку з ненаданням її згоди на їх укладення вона не заявляла . Не скористалася таким правом [PERSON] і під час розгляду даної справи у суді. За таких обставин посилання представників відповідачів про те, що отримані [PERSON] грошові кошти були витрачені не в інтересах сім'ї не підтверджені відповідними доказами. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення 150 000 доларів США за договором позики з[PERSON] від 12.05.2011 року та про стягнення 133 125 доларів США за договором позики від 24.05.2011 року, укладеними між [PERSON] та боржником [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] Таким чином, на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню у солідарному порядку неповернута частина позики за договором позики від 12.05.2011 року в загальному розмірі 6 671 549 ( шість мільйонів шістсот сімдесят одна тисяча п'ятсот сорок дев*ять ) грн. 50 коп., з яких сума основного боргу - 3 895 500,00 грн., сума процентів від суми позики - 2 687 040, 00 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 20.12.2015 року по 22.09.2016 року - 89 009,50 грн. та за договором позики від 24.05.2011 року в загальному розмірі 6 014 389 ( шість мільйонів чотирнадцять тисяч триста вісімдесят дев'ять) грн 25 коп., з яких сума основного боргу - 3 457 256, 25 грн., сума процентів від суми позики - 2 375 941,00 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 25.12.2014 року по 22.09.2016 року - 181 192,00 грн. Суд вважає такими що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з ЗАТ «Державінська мануфактура» на її користь суми боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" ( далі - Закон) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року зазначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи Іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні Іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПКУкраїни). Відповідно до третього речення абз. 2 п. 42 вищезазначеної Постанови пленуму № 5 винятком, коли суд може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за основним зобов'язанням, є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положень ст. 11 Закону (або ст. 589 ЦК України щодо заставодавця). Резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки повинна відповідати вимогам як ст. 39 Закону, так і положенням п. 4 ч.1 ст. 215 ЦПК України . Зокрема, у ній в обов*язковому порядку повинно бути зазначено :загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекадержателю з вартості предмета іпотеки ; конкретний спосіб реалізації предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Разом із тим, вирішуючи зазначені питання, суди повинні виходити з того, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі - відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Якщо під час розгляду справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то суд не має підстав її не брати до уваги, оскільки вона є умовою договору. Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобов'язана за змістом ч. 3 ст. 10, статей 11 та 60 ЦПК України довести інший розмір, зокрема заявити клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи. При розгляді справи судом встановлено, щов забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за договором позики від 12.05.2011 року та за договором позики від 24.05.2011 року, між позивачем [PERSON] та відповідачем ЗАТ « Державінська мануфактура» були укладені договори іпотек , а саме : - Договір іпотеки від 25.10.2011 року, з відповідними договорами про внесення змін до нього, за яким позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення підвалу № 1-3, 7-15; 1-го поверху № 10, 27-28, 41,42; 2-го поверху № 1-3, 5, 6, ІV, V загальною площею 1088,1 кв.м. в літ. «3-2», що розташовані за адресою [ADDRESS], ринкова вартість яких відповідно до звіту про оцінку майна станом на 10.08.2016 року становить 3 478000,00 грн., що належать ЗАТ « Державінська мануфактура» на праві приватної власності ( т.1.а.с. 24-28). - Договір іпотеки від 27.06.2013 року, з відповідними договорами про внесення змін до нього, за яким позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення № 1, 2 в нежитловій будівлі літ. « У-1» , загальною площею 220,5 кв.м, , що розташовані за адресою [ADDRESS], ринкова вартість яких відповідно до звіту про оцінку майна станом на 10.08.2016 року становить 486000,00 грн., що належать ЗАТ « Державінська мануфактура» на праві приватної власності ( т.1.а.с.29-31). В процесі розгляду справи позивачем та представником відповідача ЗАТ « Державінська мануфактура» були подані в якості доказів вартості іпотечного майна звіти про його незалежну оцінку. Відповідно до звітів про оцінку майна ТОВ «Оцінка24» від 10.08.2016 року ринкова вартість об*єкта оцінки - нежитлових приміщень підвалу № 1-3,7-15 ; 1-го поверху № 10,27-28,41,42 ; 2-го поверху № 1-3,5,6, ІV,V загальною площею 1088,1 кв.м. в літ. «З-2» та на нежитлових приміщень № 1, 2 в нежитловій будівлі літ. « У-1» , загальною площею 220,5 кв.м, , що розташовані за адресою [ADDRESS] станове 3 964 000,00 грн. ( т.2 а.с. 47). Згідно з висновком ТОВ «Ріетлі-Брокерідж» від 12.08.2016 року станом на 19.08.2016 року ринкова вартість об*єкта оцінки - нежитлових приміщень підвалу № 1-3,7-15 ; 1-го поверху № 10,27-28,41,42 ; 2-го поверху № 1-3,5,6, ІV,V загальною площею 1088,1 кв.м. в літ. «З-2» та на нежитлових приміщень № 1, 2 в нежитловій будівлі літ. « У-1» , загальною площею 220,5 кв.м, , що розташовані за адресою [ADDRESS] становить 4 112 720, 00 грн. ( т.2 а.с. 47). Зазначений висновок отримав рецензію Всеукраїнської асоціації фахівців оцінки, та визнаний таким, що відповідає вимогам п.60 Національного стандарту № 1 ( т.2 а.с. 56-59), а тому саме його суд приймає до уваги при встановлені вартості предмету іпотеки. Вказаний висновок суду узгоджуються з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом України від 27 травня 2015 р. у справі № 6-61цс15, від 14.09.2016 року у справі № 6-1219 цс16). Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Суд вважає , що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають виходячи з наступного. В обгрунтування позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач послався на ст.23 ЦК України. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення ії прав. Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормамиКонституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Враховуючи той факт, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору позики, правові підстави для застосування до даного спору положень ст.1167 ЦК України відсутні. Умовами укладеного між сторонами договору, відшкодування моральної шкоди у разі невиконання позичальниками взятих на себе зобов'язань, також не передбачено. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial