Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 22 вересня 2016 року до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON], стверджуючи, що 24 жовтня 2013 року між ним та [PERSON] у письмовій нотаріальній формі було укладено договір позики грошових коштів, у відповідності до умов якого він передав [PERSON] грошову позику у розмірі 4 000 000 (чотири мільйони) гривень, що за офіційним курсом Національного банку України на день посвідчення договору (1 долар США 7.9930 гривень) складає 500 437, 88 (пятсот тисяч чотириста тридцять сім тисяч 88 центів) доларів США зі строком повернення 09 грудня 2013 року. Пунктом 3 договору позики було прямо передбачено, що у разі девальвації протягом строку дії вказаного договору національної грошової одиниці України [PERSON] зобов'язується повернути суму грошей у національній грошовій одиниці України, еквівалентну 500 437, 88 (пятсот тисяч чотириста тридцять сім тисяч 88 центів) доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на день платежу. Відповідно до пункту 7 договору позики, якщо позичальник своєчасно не поверне Позикодавцю суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, тобто несплачену у строк суму основного боргу та три проценти річних від простроченої суми. Вказаний правочин вчинено за письмовою заявою позикодавця про те, що грошові кошти, що передаються, не є спільною сумісною власністю, та письмовою заявою дружини позичальника [PERSON] - [PERSON] Станом на 20 вересня 2016 року сума позики в розмірі 500 437, 88 (пятсот тисяч чотириста тридцять сім тисяч 88 центів) доларів США не повернута. Із системного аналізу чинного законодавства вбачається, що за зобовязаннями, шо були взяті на себе одним із подружжя у період шлюбу в інтересах сімї, мають відповідати обидва з подружжя і після розірвання шлюбу. Позивач просив постановити рішення суду, яким стягнути з [PERSON] і [PERSON] в солідарному порядку на його користь суму боргу за договором позики грошових коштів від 24 жовтня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №4616, у розмірі 12 961 341, 092 (дванадцять мільйонів девятсот шістдесят одна гривня 9 копійок), що є еквівалентом 500 437, 88 доларів США по курсу Національного банку України на день подання позову; стягнути з [PERSON] і [PERSON] в солідарному порядку на його користь 3% річних від простроченої суми за невиконання грошових зобовязань за договором позики грошових коштів від 24 жовтня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №4616, у розмірі 1063842.8885 гривень (один мільйон шістдесят три тисячі вісімсот сорок дві гривні 89 копійок); стягнути з відповідачів солідарно судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, а саме: витрати по сплаті судового збору, на оплату правової допомоги та за виклик сторін відповідно до фіскальних чеків. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги з урахуванням уточнення розрахунку боргу щодо офіційного курсу НБУ встановленого на 20.09.2016 року (1дол.США=25,77 грн.) та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не зявились. Про причини неявки суду не повідомили. Заперечень до позову або заяв про розгляд справи у їх відсутність не надавали. Представник відповідачів за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявився. Надав заяву про відкладення розгляду справи, у звязку з перебуванням його та [PERSON] у відрядженнях. Проте, будь-яких доказів цьому не надав. Про причини неявки [PERSON] не повідомляв. Представник позивача за довіреністю [PERSON] проти чергового відкладення розгляду справи заперечував, у звязку з необґрунтованістю клопотання представника та закінченням передбачених строків розгляду цієї справи. Також зазначав, що відповідачі уже не вперше не зявляються до суду, у звязку з чим суд вже не раз відкладав розгляд справи. Вказану позицію відповідачів розцінив, як чергову спробу затягти розгляд цієї справи. Вирішуючи заявлене клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи, суд виходить з такого. Згідно положень ст.169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі неявки сторони в судове засідання. Згідно ч.1 ст.157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. Провадження у справі відкрито 23.09.2016 року. Отже у суду не має передбачених законом підстав для чергового відкладення справи, оскільки визначений ст.157 ЦПК України строк на розгляд справи уже закінчився. У звязку з відсутністю у судовому засіданні відповідачів та їх представників та з урахуванням закінчення передбачених ст.157 ЦПК України строків розгляду цієї справи, за згоди представника позивача, справу розглянуто у порядку заочного провадження за наявними у справі письмовими доказами. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку про таке. Як вбачається з письмових доказів справи, 24 жовтня 2013 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №4616. Згідно п.1 Договору, Позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти у сумі 4 000 000.00 (чотири мільйони гривень 00 копійок) гривень, що за офіційним курсом Національного банку України на день посвідчення договору (1 долар США = 7.9930 грн.) складає 500 437.88 (п'ятсот тисяч чотириста тридцять сім доларів 88 центів) доларів США, а Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим договором. Згідно п.3 Договору, в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України Позичальник зобов'язується повернути суму грошей у національній грошовій одиниці України еквівалентну 500 437.88 (п'ятсот тисяч чотириста тридцять сім доларів 88 центів) доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на день платежу. Згідно п.4 Договору, Позичальник зобовязаний повернути Позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому Позикодавцем) у строк до 09.12.2013 р. (девятого грудня дві тисячі тринадцятого року). Згідно п.7 Договору, якщо Позичальник своєчасно не поверне Позикодавцю суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, тобто несплачену у строк суму основного боргу та три проценти річних від простроченої суми. Однак, відповідач [PERSON] не виконав зобовязання за договором позики, борг вчасно не повернув. [PERSON], сумніваючись стосовно чи виконано рукописний текст і підпис у договорі саме ним, заявив клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. 10 травня 2017 року ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області провадження по справі було зупинено, у звязку з призначенням по справі судової почеркознавчої експертизи, та справу було направлено до Одеського НДІСЕ.\~\~\~\~\~\~\~\~ 13 червня 2017 року\~ до суду надійшло клопотання від провідного судового експерта [PERSON] про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи, а саме: оригіналу договору позики, вільних зразків почерку та підписів [PERSON], експериментальних зразків почерку [PERSON], експериментальних зразків підписів [PERSON] 21 вересня 2017 року ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області провадження у справі було відновлено, та запропоновано відповідачу надати наявні документи, що містять вільні зразки його почерку та підписів у оригіналах різних документів. Проте, вільних зразків почерку та підписів [PERSON] надано не було. Експертиза не проведена. Відповідачу було розяснено, що згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, суд при вирішенні спору буде керуватися наявними доказами. Згідно ч. 1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Оскільки відповідач [PERSON] не надав експерту необхідних матеріалів, тобто не зробив необхідних дій для її проведення, тому факт не підписання ним договору позики суду не доведено. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1048 ч.1 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ч.1 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ч.1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, у зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань позичальником [PERSON], у позикодавця виникло законне право на стягнення з нього суми боргу, а саме у національній грошовій одиниці України еквівалентну 500437.88 (п'ятсот тисяч чотириста тридцять сім доларів 88 центів) доларів США, як передбачено договором позики від 24 жовтня 2013 року. Позивач просив стягнути суму боргу еквівалентну 500437.88 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 20.09.2016 року, який складав 25,77 грн. за 1 долар США. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягаєм стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 12 896 284, 17 грн. (500437.88 х 25,77). Згідно 625 ч. 2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач [PERSON] до цього часу борг за договором позики від 24 жовтня 2013 року не повернув, тобто правовідносини сторін договору не припинені, тому позивач має право на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК. Позивачем надано суду розрахунок суми боргу 3% річних від простроченої суми, який склав 41075,015 доларів США: 1.За період з 10 по 31 грудня 2013 року: (500 437, 88 х 22 /365) / 100 = 301,6337 доларів США. 2.За період з 01 січня по 31 грудня 2014 року: 500 437, 88 х 0,03 = 15013,1364 доларів США. 3.За період з 01 січня по 31 грудня 2015 року: 500 437, 88 х 0,03 - 15013,1364 доларів США. 4.За період з 01 січня по 20 вересня 2016 року: (500 437, 88 х 262 /366) / 100 = 10747,1085 доларів США. Проте, суд не погоджується з наданим розрахунком, з наступних підстав. Розрахунок 3% річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Так, за договором позики від 24 жовтня 2013 року Позичальнику була передана сума боргу у національній валюті гривні, а тому і розрахунок 3% річних повинен бути виконаний у гривні від суми боргу у розмірі 4\~000 000,00 грн. Суд розраховує розмір 3% річних наступним чином: 4 000 000,00 х 3% : 365 х 1016 = 334\~027,40, де 4 000 000,00 у гривнях сума боргу за договором позики, 365 - кількість днів у році, 1016 - кількість днів прострочення за період з 10.12.2013 року по 20.09.2016 року. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми за невиконання грошових зобовязань за договором позики від 24 жовтня 2013 року, яка за період з 10.12.2013 року по 20.09.2016 року складає 334 027,40 грн. Що стосується позовних вимог до відповідача [PERSON], суд зазначає наступне. Свої вимоги до відповідача [PERSON] позивач обґрунтовував тим, що на момент укладення договору позики відповідач [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON], грошові кошти за договором позики отримувалися з відома та її згоди, гроші було взято на розвиток сімейного бізнесу, а тому позивач вважає, що обовязок повернути взяті у борг кошти лежить на обох з подружжя і підлягає виконанню у солідарному порядку. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Проте, позивачем не доведено, що договір позики від 24 жовтня 2013 року укладено [PERSON] в інтересах сім'ї, а кошти одержані за ним використано також в її інтересах, а не на інші особисті цілі. Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і одержане за договором використано на її потреби. Обставин, які б давали підстави вважати, що кошти за позикою отримано одним із подружжя в інтересах сім'ї, судом не встановлено. Сам по собі факт перебування у шлюбі не є достатньою підставою для покладання на подружжя солідарного обовязку по виконанню боргових зобовязань. Отже, позивачем не доведено обставин, на які він посилався як на підставу для задоволення позовних вимог до [PERSON], що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, відсутні правові підстави для покладення на [PERSON] солідарно боргових зобов'язань перед позивачем. Відповідна правова позиція виказана ВСУ по цивільній справі № 163цс12, застосування якої є обовязковою для суду. При таких обставинах, позов підлягає частковому задоволенню лише щодо [PERSON]. У звязку ізчастковим задоволенням позову з відповідача[PERSON] слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 6890,00 грн. Витрати повязані з виклику сторін не відносяться до судових витрат визначених ст.79 ЦПК України, а тому не підлягають стягненню на користь позивача. Позивач просив також стягнути на свою користь судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги. Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011року, встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу не надано (квитанцію про оплату, звіт про виконання робіт), також не надано розрахунку розміру витрат на правову допомогу. При таких обставинах, витрати повязані із оплатою правової допомоги не підлягають стягненню на користь позивача.

Outcome: partial