Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату, вихідну допомогу при звільненні, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробітк за час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог вказує, що у період з 01.01.2009 по 30.11.2018 вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Завод «Маяк» та обіймала посаду контролером КПП і КРП 1 класі відділу відомчої охорони ПАТ «Завод «Маяк» на умовах укладеного безстрокового контракту. Згідно наказу директора ПАТ «Завод «Маяк» про припинення трудового договору позивача звільнено з займаної посади з 31.07.2018 у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за згодою профспілки. Станом на момент звільнення заборгованість по заробітній платі не сплачена. Позивач зазначає, що заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2018 по 31.07.2018 становить 25142грн. 69 коп., проте на дату подання позову вказана сума виплачена не була. Також позивач вказує, що всупереч положень договору їй не була своєчасно виплачена заробітна плата. За розрахунками позивача її середньоденна заробітна плата становить 220,24 грн. На думку позивача відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з серпня 2018 року по день ухвалення рішення в справі. Окрім того при звільнення не була сплачена вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку . Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 25 142грн. 69 коп. за період з 01.03.2018 по 31.07.2018, середній заробіток за затримку у виплаті заробітної плати за період з серпня 2018 року по день ухвалення рішення в справі,вихідну допомогу у розмірі 6366,56грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 5093,28грн. та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов частково, заперечував проти задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, посилаючись на те, що з заявою про вирішення трудового спору позивач мав право звернутися до суду в тримісячний строк, у зв'язку з чим позивачем пропущено встановлений строк. Позивач заперечував з приводу пропущення процесуального строку, посилаючись на те, що відповідач по теперішній час повністю не розрахувався з позивачем у зв'язку з чим строк позовної давності не застосовується. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 січня 2009 [PERSON] прийнято на роботу до ПАТ «Завод «Маяк» та призначено на посаду контролером КПП і КРП 1 класі відділу відомчої охорони ПАТ «Завод «Маяк» на умовах укладеного безстрокового контракту. Згідно наказу директора ПАТ «Завод «Маяк» про припинення трудового договору позивача звільнено з займаної посади з 31.07.2018 у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за згодою профспілки. Згідно з довідкою ПАТ «Завод «Маяк» №МА000000111 від 28.12.2018 нарахована, але не виплачена заробітна плата позивача за період з березня по липень2018 року становила 25142,69 грн.: за березень 2018 - 3186,00 грн., за квітень 2018 - 3154,60 грн., за травень 2018 - 4547,23 грн., за червень 2018 - 3493,57 грн., за липень 2018 - 10758,47 грн. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, а також часткове визнання відповідачем позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 25142,69 грн., яка стороною відповідача визнається. З довідки ПАТ «Завод «Маяк» убачається, що середньоденна заробітна плата позивача становить 220,24 грн. За період з серпня 2018 року по квітень 2019 року всього було 168 робочих днів, а саме: серпень - 22, вересень - 20, жовтень - 22, листопад - 22, грудень - 20, січень - 21, лютий - 20, березень-20, квітень-1. З урахуванням наведеного середній заробіток позивача за вказаний період становить: 220,24 грн. (середньоденний заробіток)*168 (сто шістдесят вісім)=37000,00 грн. Посилання представника відповідача на пропущення позивачем строків позовної давності щодо вимоги про стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку не підтверджено наявними у матеріалах справи доказами. В судовому засіданні було встановлено та визнається стороною відповідача той факт, що на момент розгляду справи, заборгованість по заробітній платі не погашена, тому підстав вважати, що позивач звернувся до суду з пропуском встановленого строку не можна, оскільки відповідач навіть не приступив до виконання своїх обов'язків по оплаті заборгованості по заробітній платі. Окрім цього, позивач при зверненні з даним позовом, зазначив, що при звільнення не була сплачена вихідна допомога, однак дана сума включена до виплати так як і компенсація за не використану відпустку, що підтверджується довідкою ПАТ «Завод «Маяк». Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95" Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач загальну суму завданої [PERSON] моральної шкоди оцінює в 15 000,00 грн., при цьому обґрунтовує її стражданнями яких зазнала у зв'язку із не виплатою заробітної плати. Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що із відповідача підлягає стягненню 1000,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди у зв'язку із не виплатою заробітної плати. Окрім того позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу в розмірі 1400,00гривень. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. На підставі вищевикладеного, як вбачається з прохальної частини заяви про стягнення правничої допомоги в розмірі 1400,00грн., однак жодних підтверджуючих документів на дану суму ним не надано. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial