Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовом до ТзОВ «АЙ.ПІ.ГРУП», за участю третіх осіб: Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, ЛКП «Снопківське», [PERSON] про звільнення самовільно захопленого приміщення та усунення перешкод у користуванні приміщенням. В обґрунтування позиву покликається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. 03.01.2001 року відділом приватизації державного житлового фонду Галицької районної адміністрації Львівської міської ради йому видано свідоцтво №Г-23929 про право власності на зазначену квартиру площею 24,4 кв.м. та комору у підвалі 6,0 кв.м., які перебувають у її власності. Проте, внаслідок дій відповідача не може користуватись коморою у підвалі , оскільки вхід у підвал обмежений внаслідок того, що відповідачем самовільно влаштовано металеві двері, які постійно зачинені. Оскільки відповідач обмежує її право на користування її приватною власністю, уточнивши позовні вимоги просить зобов'язати ТзОВ «АЙ.ПІ.ГРУП» звільнити самовільно захоплене підвальне приміщення площею 6,0 кв.м. у будинку [ADDRESS]. позначене цифрами 3-3 на поверховому плані будинку; зобов'язати ТзОВ «АЙ.ПІ.ГРУП» не чинити їй перешкод у користуванні коридором загального користування у підвальних приміщеннях будинку [ADDRESS] та демонтувати самочинно встановлені двері на вході у підвал будинку і в спільний коридор. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні мотивам викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача ТзОВ «АЙ.ПІ.ГРУП» та третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив повністю, пояснив, що оспорюване приміщення належить ТзОВ «АЙ.ПІ.ГРУП», просить у задоволенні позову відмовити. Представники третіх осіб: Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та ЛКП «Снопківське» позов підтримали, просять його задовольнити з викладених у ньому мотивів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності № Г-23929 від 03.01.2001 року, квартира №5/б та комора у підвалі 6,00 кв.м. на [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] /а.с.7/. Згідно акту від 15.02.2013 року складеного комісією у складі головного інженера ЛКП «Снопківське», відповідачем не надано доступу до підвального приміщення /а.с.5/. Згідно акту від 29.01.2013 року, складеного ЛКП «Снопківське», працівників ЛКП «Снопківське» не допущено влаштування навісного замка на металевих дверях входу в підвал зі сторони двору будинку [ADDRESS] представниками ТзОВ «АЙ.ПІ.ГРУП» /а.с.8/. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась у 17.07.1997 році, відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у 1950 році, Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Із змісту наведених вище норм випливає, що в даній ситуації єдиним об'єктом (майном), щодо якого можуть застосовуватись вимоги ст. 365 ЦК України являється, частина житлового будинку в цілому, як окремого нерухомого майна, а не частина приміщення, яке самостійно не являється відокремленим майном, а є складовою частиною будинку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в частині вимог позивача про зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняте підвальне приміщення площею 6,0 кв.м. у будинку [ADDRESS], позначене цифрами 3-3 на поверховому плані будинку та не чинити перешкод позивачу у користуванні оспорюваним приміщенням. Суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги щодо демонтажу самочинно встановлених дверей слід відмовити, оскільки в судовому засіданні не доведено факту неправомірності встановлення дверей на вході у підвал будинку та спільний коридор. Суд відхиляє посилання відповідача на те, що такого спірного приміщення у будинку не існує, виходячи із нового технічного паспорта, оскільки суду не представлено достатніх доказів про реконструкцію та перепланування приміщення, технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, а права власності позивача на підвальне приміщення площею 6,0 кв.м. у будинку [ADDRESS] не позбавлено. Окрім того, приміщення, вказане у новому технічному паспорті від 19.06.2012 року, із зазначеною площею 5.0 кв.м. знаходиться на тому ж місці, що і приміщення площею 6,0 кв.м., вказане в правовстановлюючих документах позивача. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: partial