Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг в розмірі 30 000 грн., проценти за користування позикою в розмірі 7696 грн. 85 коп., інфляційні в розмірі 7797 грн., 3 % річних в розмірі 2248 грн. 77 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. та судовий збір в сумі 477 грн. 43 коп.. В судове засідання позивач не з'явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 17.10.2011 року [PERSON] надав [PERSON] у борг гроші в розмірі 50 000 грн.. Згідно боргової розписки відповідач зобов'язувалась повернути позивачу зазначену суму в строк до 18.08.2012 року, але у вказаний строк свої зобов'язання виконала частково, повернувши лише частину боргу в сумі 20 000 грн.. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно змісту ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом, а згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтями 610 та 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунком суми заборгованості, наданим позивачем та вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу в розмірі 30 000 грн., процентів за користування позикою в розмір 7696 грн., 85 коп., інфляційних в розмірі 7797 грн. трьох процентів річних в розмірі 2248 грн. 77 коп. підлягають задоволенню. Підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. Позивачем надано розрахунок суми витрат за надану правову допомогу та квитанцію про оплату відповідно до договору про надання юридичних послуг від 04.02.2015 року в сумі 3000 грн. Враховуючи категорію складності справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, надану представником за 2 год. роботи у розмірі 974 грн. 40 коп., з розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, як це передбачено Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 01.01.2012 року. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 477 грн. 43 коп. судового збору.

Outcome: partial