Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку. Позов мотивований тим, що позивач разом із [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований [PERSON], однак вже вісім років у ньому не проживає, своїх речей не зберігає, участі в його утриманні та оплаті комунальних платежів не бере. Всі обов'язки по утриманню даного житла власники несуть самостійно. Реєстрація відповідача створює [PERSON] перешкоди у користуванні та розпорядженні належним майном. Вищевикладене стало підставою звернення позивача до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився про причини неявки до суду не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є сестрою [PERSON] Відповідача раніше бачила коли збиралась на роботу. Однак [PERSON] в будинку позивача не бачила протягом тривалого часу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є сестрою [PERSON] [PERSON] прописаний в будинку позивача та її чоловіка, однак вісім років тому виїхав за кордон та з того часу вона його не бачила. Дослідивши докази суд критично відноситься до акта № 9987 від 17.09.2018 року ( на а.с. 5) як до недостовірного доказу, оскільки ТОВ "ЖЕО" не наділено правами опитування громадян, Особи які підпи сали акт не попереджались про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення та відмову від свідчень, не приводились до присяги. В судовму засіданні особи, які підписали акт не опитувались та свої пояснення не підтвердили. Тому суд не може прийняти акт як доказ. Решту доказів суд вважав належними, допустмими та прийняв. попередивши їх про кримінальну від приводити їх до присяги та у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], однак з 2010 року у ній не проживає. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (на 4 а.с.). В даній квартирі зареєстрований [PERSON] (на 6, 12 а.с.). Поясненнями учасників справи та показами свідків підтверджуються ті обставини, що відповідач не проживає в будинку позивача більше восьми років. Відповідач договору найму в порядку, визначеному ст. 61 ЖК УРСР, не укладав, будь-яких витрат по утриманню будинку та оплаті комунальних послуг не несе. Разом з тим його реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй майном. Правовідносини, що виникли між сторонами, відповідають житловим, тому при вирішенні спору суд застосовує норми Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України щодо права особи вимагати усунення перешкод в користуванні своєю власністю. Згідно із ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивача, як власника порушуються, та враховуючи ту обставину, що відповідач не проживає у квартирі яка належить позивачеві більше восьми років, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, то суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити з наступних підстав. Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Враховуючи клопотання позивача про залишення судових витрат без компенсації, суд вважає за можливе судові витрати залишити за [PERSON] На підставі викладеного й

Outcome: partial