Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 29 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до держави Україна в особі Головного казначейства України, третя особа Дружківський міський відділ Головного управління МВС України в Донецькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними діями посадових осіб правоохоронного органу України під час виконання ними службових обовязків,позов задоволено повністю.Стягнуто з держави Україна в особі головного казначейства України на користь позивача матеріальну шкоду у сумі 14000грн., моральну шкоду у сумі 10000 грн., витрати з правової допомоги у сумі 2000 грн. Не погодившись з рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 29 лютого 2016 року, керівник Краматорської місцевої прокуратури подав апеляційну скаргу. Просив рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у позові. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при постановленні рішення, суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, а саме обставини, які суд вважав встановленими не доведено доказами: - [PERSON] не доведено факт вилучення рушниці та вилучення її саме Дружківським МВ; - позивачем не надано доказів протиправності діянь відповідача; - не доведено заподіяння шкоди саме позивачу; - не підтверджено розмір матеріальної шкоди; - позов предявлено до неналежного відповідача; В судовому засіданні апеляційного суду представник Краматорської місцевої прокуратури апеляційну скаргу підтримав та попросив суд її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог. Позивач та його представник прооти апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши доповідь судді доповідача, позивача та його представника, представника Краматорської місцевої прокуратури,перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступного. Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Задовольняючи позовну заяву суд першої інстанції послався на те, що незаконними діями посадових осіб правоохоронного органу України, а саме посадових осіб Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області заподіяна матеріальна та моральна шкода позивачу, та стягнув вказану шкоду з держави України в особі Головного казначейства України. Такі висновки суду прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом останній вказував на те, що своїми діями працівники Дружківського МВ ГУМВС України у Донецькій області, а саме незаконним вилученням мисливської рушниці «Simson», двоствольної, 16 калібру, порушили права позивача на законне володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Апеляційним судом встановлено, що звертаючись до суду з цим позовом, позивач в якості відповідача зазначив саме Державу Україна в особі Головного Казначейства України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Статтею 119 ЦПК України передбачено, що викладаючи зміст позовної заяви, дійсно саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Крім того, у п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України визначено, що суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, та відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Таким чином, на суд як державний орган, покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, у зв'язку з чим він має право й зобов'язаний визначити суб'єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Відповідно до ст. 30 ЦПК України держава може виступати стороною у цивільному процесі. Проте держава є особливим суб'єктом цивільного судочинства, оскільки не може здійснювати в суді свої права безпосередньо. Відповідно до частини 4 ст. 38 ЦПК України державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника, тобто свою цивільну процесуальну правосуб'єктність держава реалізує через відповідні органи державної влади за допомогою особливого інституту процесуального представництва держави. Механізм представництва держави зумовлюється її внутрішньою побудовою: у цивільних відносинах носієм цивільних прав та обов'язків є держава, а виразником державного (публічного) інтересу - правомочні та зобов'язані особи. Виступаючи стороною у цивільній справі, держава є носієм цивільних процесуальних прав та обов'язків, у той час як виразником інтересів держави в суді та безпосередніми учасниками відповідних правовідносин виступають уповноважені державою суб'єкти - органи державної влади, організації, посадові особи, яким держава делегує свої права та обов'язки, що закріплюються у відповідних нормативно - правових документах. Відповідно до ст. 1 Закону України від 27.02.2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) входить до системи органів державної влади України та є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Таким чином , апеляційним судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом, позивач неправильно вказав, що відповідачем по справі є держава Україна в особі Головного казначейства України, оскільки виступаючи стороною у цивільній справі, держава є носієм цивільних процесуальних прав та обов'язків, у той час як виразником інтересів держави в суді та безпосередніми учасниками відповідних правовідносин виступають уповноважені державою суб'єкти - органи державної влади, організації, посадові особи, яким держава делегує свої права та обов'язки, що закріплюються у відповідних нормативно - правових документах. Таким органом державної влади є Кабінет Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України визначено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Тобто, у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача та в результаті розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Такий висновок знайшов своє відображення й у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції". Таким чином, судом першої інстанції помилково було задоволено позов [PERSON] до держави Україна в особі Головного казначейства України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки держава Україна в особі Головного казначейства України є неналежним відповідачем у даній справі. Крім того, в Україні не існує такого органу як «Головне казначейство України », а існує Державна казначейська служба, та відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року N 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджету. За таких обставин, порушення процесуального закону, що були допущені судом першої інстанції, а апеляційний суд позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача, унеможливили встановлення фактичних обставин справи та прийняття у ній законного рішення. З цих підстав доводи апеляційной скарги у частині предявлення позову до неналежного відповідача,заслуговують на увагу, а апеляційна скарга у цій частині задоволенню.Рішення суду першої інстанції скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Інші доводи апеляційної скарги, колегія апеляційного суду не перевіряє, оскільки їх перевірка зводиться до вирішення спору по суті позову, що на данний час є передчасним. Відповідно до ст.303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд перевіряє законність і обгрунтованясть рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Outcome: partial