Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «АТП Укрпрофтранс» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником автомобіля Toyota, RAV4, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до довіреності від 27.09.2017 року право користування, право розпорядження, та право отримання відшкодування заподіяної шкоди має позивач по справі [PERSON] 20.06.2019року о 15 год. 02 хв. в м. Черкаси по бульв. Шевченка, 207, [PERSON] , керуючи автомобілем Renault Premium, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом Groenewegwn Pro 12-272, д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на автомобіль Toyota, RAV4, д.н.з. [NUMBER] , що здійснив зупинку на парковці, чим порушив вимоги п. 2.3. «б», 12.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок зазначеної дорожньо- транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вина водія [PERSON] підтверджується постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.07.2019 року. За даними Звіту № А7-121 про оцінку автомобіля Toyota, RAV4, д.н.з. [NUMBER] , від 26.07.2019р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota, RAV4, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 26.07.2019р. складає 317 517,34 грн. Враховуючи, що на момент ДТП автомобіль Renault Premium, д.н.з. [NUMBER] був застрахований та мав поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір страхового відшкодування за вирахуванням обов`язкової франшизи становить 98000грн. Відповідно, вважає, що вартість матеріального збитку, який не підпадає під страхове відшкодування становить 219 517,34 грн. Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди винуватець ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТОВ "АТП Укрпрофтранс", відповідальною особою за завдану шкоду є саме відповідач, який у добровільному порядку відшкодовувати завдані збитки відмовляється. Загальний розмір матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля Toyota, RAV4, д.н.з. [NUMBER] , становить 317 517,34 грн. Оскільки ліміт відповідальності страхової компанії ПрАТ «СК «Перша» з урахуванням обов`язкової франшизи становить 98 000 грн., на думку позивача, до стягнення з відповідача підлягає 219 517,34 грн. Також, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 20.06.2019 року, позивачем були понесені витрати на послуги евакуатора в сумі 1 300 грн., направлення електронних повідомлень про проведення огляду пошкодженого автомобіля на загальну суму 667,20 грн. та оплачені послуги експерта на суму 1 500 грн., відповідно загальний розмір матеріальних збитків становить 222 984,54 грн. (219517,34 грн. + 1 300 грн. + 667,20 грн. + 1 500 грн. = 222 984,54 грн.). На підставі викладеного, позивач просить, - з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 222984грн. 54коп., а також судові витрати. Ухвалою суду від 10.09.2020р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.10.2020р. закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 13.02.2020р. призначено по справі судову авто-товарознавчу експертизу і зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 15.06.2020р. поновлено провадження по справі для вирішення клопотання експерта. Ухвалою суду від 07.07.2020р. зупинено провадження та справу направлено до експертної установи для проведення експертизи. Ухвалою суду від 31.07.2020р. поновлено провадження по справі. Відповідачем подано відзив на позов, який прийнятий судом та за яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що заявлена вартість відновлювального ремонту перевищує загальну вартість аналогічного транспортного засобу. Оціночний Звіт №А7-121 від 26 липня 2019 року містить не достовірні відомості щодо вартості запасних частин та ремонтних робіт у порівнянні з оціночним звітом ПрАТ «СК «Перша». Також включено додаткові роботи та матеріали. Звіт№А7-12І від 26 липня 2019 року складено через 2 місяця після ДТП та через 2 місяця після оціночного звіту від ПрАТ «СК «Перша», дивлячись на показники одометра автомобілем продовжували користуватись - пробіг збільшувався. По ходу користування транспортним засобом позивач зробив додаткові пошкодження транспортного засобу, з метою отримання вигоди за допомогою судового рішення. Позивач вже отримав страхове відшкодування від ПрАТ «СК «Перша» у сумі 98000 грн. Розмір страхового відшкодування відповідає вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, які підлягають заміні, з вирахуванням частини франшизи, обумовленої договором страхування, без врахування ПДВ. [PERSON] під час ДТП керував автомобілем Рено д/н [NUMBER] з напівпричепом Гроневеген д/н [NUMBER] , згідно постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 липня 2019 року по справі №711/5176/19. Обидва транспортні засоби були застраховані ПрАТ «СК «Перша». Однак страхова компанія ПрАТ «СК «Перша» виконала свої обов`язки та здійснила розрахунок лише за страховим полісом автомобіля Рено д/н [NUMBER] , таким чином зменшивши страхову виплату та порушивши права позивача, що стало підставою даного позову. Відповідь на відзив подано не було. Крім того, третіми особами не подані письмові пояснення по суті позову та відзиву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача адвокат Осадчий В.А. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, що викладені у позовній заяві. Крім того, зазначив, що незважаючи на висновок експерта, позивач не збільшує позовні вимоги і вважає розмір відшкодування той, що вказаний у позові. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судове засіданні відповідач ТОВ «АТП Укрпрофтранс» не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено. Надано відзив на позов. В судове засідання не з`явилась третя особа [PERSON] , надано заяву про розгляд справи за її відсутності. Просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні третя особа [PERSON] зазначив, що при вирішенні спору, покладається на розсуд суду. Вважає, що його вини у вчиненні ДТП немає, але постанову від 05.07.2019р. він не оскаржував. Крім того, зазначив, що він не підписував і не направляв до суду заяву про визнання позову, датовану 11.01.2020р., клопотання про призначення експертизи, датоване 11.01.2020р. та договір від 11.06.2019р. (т.1 а.с.170-172), а також не складав і не оформляв конверт поштового відправлення (т.1 а.с.172). Підписи та почерк від його імені здійснені на цих документах не ним. В судове засіданні не з`явилась третя особа ПрАТ «СК «Перша», будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником автомобіля Toyota, RAV4, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до довіреності від 27.09.2017 року, що посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М. (реєстр №814) право користування, право розпорядження, та право отримання відшкодування заподіяної шкоди має позивач по справі [PERSON] 20.06.2019р. о 15 год. 02 хв. в м. Черкаси по бульв. Шевченка, 207, [PERSON] , керуючи автомобілем Renault Premium, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом Groenewegwn Pro 12-272, д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на автомобіль Toyota, RAV4, д.н.з. [NUMBER] , що здійснив зупинку на парковці, чим порушив вимоги п. 2.3. «б», 12.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок зазначеної дорожньо- транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вина водія [PERSON] підтверджується постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.07.2019 року, відповідно до якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено штраф у розмірі 340грн. Як встановлено під час розгляду справи, це рішення суду не було оскаржене в апеляційному порядку. Цивільна правова відповідальність ТОВ «АТП Укрпрофтранс» застрахована у ПрАТ «СК «Перша», що підтверджується полісами: щодо автомобіля Renault Premium, д.н.з. [NUMBER] - № [NUMBER] від 31.01.2019р. Ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 100000грн., франшиза - 2000грн. Строк дії договору з 26.02.2019р. по 25.02.2020р.; щодо напівпричепа Groenewegwn Pro 12-272, д.н.з. [NUMBER] - № [NUMBER] від 20.07.2018р. Ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 100000грн., франшиза - 1000грн. Строк дії договору з 10.08.2018р. по 09.08.2019р. Відповідно до Звіту №А7-121 про оцінку автомобіля Toyota, RAV4, д.н.з. [NUMBER] , складеного ФОП [PERSON] 26.07.2019р., вартість відновлювального ремонту ТЗ становить 302516грн. 34коп.; вартість матеріального збитку, завданого власнику ТЗ унаслідок ДТП станом на 26.07.2019р. складає 317517гн. 34коп. Крім того, відповідно до висновку експертизи №275/20-23 від 27.07.2020р. складеного експертом Черкаського відділення Київського НДІСЕ на виконання ухвали суду від 13.02.2020р., вартість відновлювального ремонту ТЗ автомобіля Toyota, RAV4, д.н.з. [NUMBER] становить 309445грн. 81коп.; вартість матеріальної шкоди, завданої ТЗ на дату ДТП, яка мала місце 20.06.2019р. становить 324930грн. 61коп. Встановлено, що позивач [PERSON] через АК КБ «Приватбанк» 17.09.2019р. отримав страхове відшкодування від ПрАТ «СК «Перша» відповідно до акту від 13.08.2019р. у розмірі 98000грн., а за виключенням комісії - 97532грн. 24коп. Крім того, ці обставини підтверджуються листом на адресу ТОВ «АТП Укрпрофтранс» (за полісом №АМ/8808340). Отже, враховуючи умови договору, позивач в межах ліміту відповідальності 100000грн., з урахуванням франшиза 2000грн., отримав у повному розмірі страхове відшкодування 98000грн. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За нормами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою (постанова ВС від 22.01.2019р. справа №676/518/17). Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.ч.1, 2 ст. 1187 ЦК). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. З`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та, з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а)наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного Кодексу України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Відповідно до ст. 1192 ЦК (в редакції, що чинна на час спірних правовідносин) з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як передбачено ст. 1194 ЦК, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з положеннями статті 11 ЦК України, заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності. Слід зазначити, що Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 ЗУ). Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (п.1.3 ч.1 ЗУ). дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки (п.1.12 ч.1 ЗУ). Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування п.п.9.1, 9.4 ст. 9 ЗУ). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 цього Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Як зазначалось, за змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик). Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до п.п. 34.1, 34.2, 34.3 ст. 33 згаданого Закону, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви (п.35.1 ст.35 ЗУ). Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial