Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить стягнути з відповідача ПрАТ «Інгулецький ГЗК» суму моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 260 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31 рік 8 місяців працював на підприємстві відповідача водієм автотранспортних засобів, зокрема усіх марок дизельних автомашин по вивезенню гірничої маси з кар`єру, і підпадав під дію шкідливих факторів: аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі, шуму, вібрації, та високих показників напруженості праці. Внаслідок недосконалості робочих місць отримав професійне захворювання - вібраційна хвороба та ХОЗЛ (хронічне обструктивне захворювання легень). Висновком медико-соціальної експертної комісії у 2021 році позивачу встановлено 65 % втрати професійної працездатності, з яких 45% - по вібраційній хворобі, 20 % - по ХОЗЛ. Зазначив, що через отримання професійного захворювання та втрату професійної працездатності відповідачем йому заподіяна моральна шкода, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Позивач змушений тривалий час проходити медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури та медичне лікування, у зв`язку з чим позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, не має можливості вести повноцінне життя, оскільки відчуває фізичні страждання, біль, втому, слабкість, які у нього виникають постійно. На фоні фізичних страждань відчуває дискомфорт, дратівливість, його не залишають почуття розпачу та тривоги, він погано спить, що негативно позначається на його душевному і фізичному стані. Ухвалою від 22.03.2021 відкрито провадження у справі, її розгляд призначено в порядку загального позовного провадження. Підготовче провадження закрито 03 червня 2021 року, справу призначено до судового розгляду по суті на 07.07.2021. В судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явились. Відповідач в установлений нормами ЦПК України строк відзив на позов не подав, надіслав заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Представник позивача надіслала заяву про проведення розгляду справи без її участі, та без участі позивача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали, оцінивши надані позивачем докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що Позивач [PERSON] працював на підприємстві Відповідача з 09.02.1988 по 15.06.1998 слюсарем по ремонту автомобілів ЦТА ІнГЗК, потім з 15.06.1998 по 12.03.2020 - водієм всіх марок дизельних автомобілів, тягачі по вивозу гірничої маси з кар`єра в ЦТА, а також поза кар`єром, звільнений 12.03.2020 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача /а.с.13-14/. Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 17.11.2020 позивачу встановлена наявність хронічного професійного захворювання - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, ускладненим енцефалопатією з вираженим антено-вестибулярним синдромом, у поєднанні з радикулопатією попереково-крижовою L5, S1, та шийною С6, с7,С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, з двобічним плечолопатковим періартрозу (ПФ 2 ст.), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ 2 ст.), стійкий больовий синдром; хронічне обструктивне захворювання легень (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії, група А, легенева недостатність 1-2 ступеня /а.с.15-17/. Відповідно до п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 03.12.2020, професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи водієм автотранспортних засобів, тягача у кар`єрі та поза кар`єром, по вивозу гірничої маси із кар`єру та виконуючи деякі операції по технічному обслуговуванню автомобіля, внаслідок порушення режимів роботи та експлуатації автомобіля підпадав під вплив загальної вібрації та виробничого пилу, показники яких перевищували нормативні /а.с.10/. Причиною професійного захворювання в п.18 цього Акту зазначено: рівень загальної вібрації - 120 дБ при ГДР 107 дБ; 69 дБ при ГДР 65 дБ, що перевищує допустимий рівень на 4-13 дБ; пил - з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочої зони 2,2-5,2 мг/куб.м при ГДК 2,0 мг/куб.м. /а.с.8-12/. Як вбачається з довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, позивачу первісно 19.01.2021 встановлено втрату працездатності 65 % (45 % - вібраційна хвороба; 20 % - ХОЗЛ) і третю групу інвалідності - з 11.01.2021 до 01.02.2022, зазначено про потребу останнього у забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного призначення, /а.с.7/. Вивчивши докази, суд вважає доведеним, що Позивач працював у шкідливих умовах на підприємстві Відповідача, де порушувався режим роботи та експлуатації автомобіля, що свідчить про часткову втрату працездатності позивачем та отримання ним групи інвалідності з вини підприємства, у зв`язку з чим йому спричинено моральну шкоду. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв`язок між винними діями Відповідача та настанням у Позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності - 65 відсотків та встановленням йому третьої групи інвалідності. Відповідно до ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд вважає, що позивачем доведено, що внаслідок професійного захворювання, позивачеві заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу його життя, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Моральні страждання та переживання через погіршення стану здоров`я, постійні болі, прийом ліків, тривале перебування у лікарнях змусили позивача терпіти через це моральні страждання. Через біль у поперековому відділі хребта, кінцівках, артроз ліктьових та колінних суглобів, він не має можливості вести активне життя, в результаті відчуває страх за своє здоров`я, постійний дискомфорт. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). Також суд керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 цієї постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Згідно з п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що позивач, як працівник має право розраховувати на безпечні умови праці. Адже, як випливає з Акту форми П-4 компетентною комісією встановлені причини профзахворювання Позивача, якими є робота впродовж 31 року 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, в тому числі в умовах вібрації і виробничого пилу, показники яких перевищували нормативні через порушення режимів роботи та експлуатації автомобіля. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає, що наданими стороною позивача доказами підтверджується причинний зв`язок між тривалою працею позивача в ПРАТ «ІНГЗК» та ушкодженням його здоров`я. Відповідач доказів відсутності його вини у заподіянні позивачу моральної шкоди суду не надав. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, їх інтенсивність, та довготривалість наслідків, що наступили, тривалість роботи Позивача на підприємстві Відповідача в шкідливих умовах, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках. Разом з тим, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає співмірною моральним стражданням позивача суму моральної шкоди у розмірі 195 000 грн. Водночас визначений судом розмір моральної шкоди, на думку суду, не є обтяжливим для такого великого промислового підприємства як ПРАТ «ІНГЗК». З огляду на вищенаведене позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь держави, від сплати яких згідно з законом позивач звільнений.

Outcome: partial