Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів , визначення місця проживання дитини та зобов»язання надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон,зазначаючи те , що з відповідачем знаходиться у шлюбі з 25 січня 2009 року, актовий запис № 1 , який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Мурованокуриловецького районного управління юстиції Вінницької області. Від спільного подружнього життя у сторін по справі є неповнолітня дитина : син [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні. Позивач в позовній заяві просить суд розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: сина [PERSON] [INFO] дитини в розмірі 1/4 частині з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян , щомісячно, і до досягнення дитини повноліття, також просить визначити місце проживання сина [PERSON] [INFO] разом з позивачкою, та забов»язати відповідача надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон на відпочинок для оздоровлення. Позивачка в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, відповідач в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог. Перед початком судового засідання сторони заявили клопотання про слухання справи без фіксації судового процесу технічними засобами. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] з 25 січня 2009 року, актовий запис № 1 , який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Мурованокуриловецького районного управління юстиції Вінницької області , серія [NUMBER] Від спільного подружнього життя у сторін по справі є неповнолітня дитина : син [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження актовий запис № 4083 ,серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції. Причиною розлучення є - неможливість знайти спів розуміння у стосунках.У зв»язку з цим на початку січня 2017 року сторони припинили шлюбні стосунки,проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї позивач вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю не виникає. За таких підстав , суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, та їх малолітній дитині. Від позивачки надійшло клопотання, що після розлучення вона залишає собі прізвище «[PERSON]». На момент звернення до суду з цим позовом, між сторонами не досягнуто згоди з приводу виконання відповідачем свого обов'язку утримувати неповнолітнього сина ,тому позивач просить в судовому порядку встановити відповідачу обовязок сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх неповнолітній дитині. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до п.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти в розмірі, що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів. Тому суд також вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1\\4 частини з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 травня 2017 року і до повноліття дитини. За домовленістю між сторонами неповнолітня дитина : син [PERSON] [INFO], залишається проживати з позивачкою. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і, хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно принципу 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Суд врахувавши ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, , вік дитини, а також згоду відповідача щодо задоволення позовних вимог, прийшов до висновку, що позовна вимога в частині визначення місця проживання неповнолітньї дитини : сина [PERSON] [INFO] підлягає задоволенню. Як вбачається з позовних вимог , мати дитини має намір вивозити дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд вважає, що бажання позивача вивозити дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення , відповідає засадам сімейних правовідносин та сприяє здійсненню гарантованих дитині прав на належний розвиток та виховання. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідач не заперечує,щодо виїзду дитини [PERSON] [INFO], за кордон у будь-який час, на будь-який період, у будь-яку країну світу, задля її розвитку та оздоровлення. Згідно ст.79; 88 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 640 грн. судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 640 грн. судового збору в частині вимог про розірвання шлюбу, сплаченого нею при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial