Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей за період з 04 серпня 2014 року по 27 серпня 2015 року в сумі 14 978 гривень 86 копійок та неустойки за прострочення сплати аліментів за зазначений період в сумі 32 126 гривень 00 копійок. На обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2013 року відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання спільних дітей: доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі по 2000 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття. Виконавчий лист про стягнення аліментів їй видано 15 квітня 2013 року, а 04 серпня 2014 року для виконання у примусовому порядку був переданий до відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції, де державним виконавцем 07 серпня 2014 року була відкрито виконавче провадження. Відповідач [PERSON] рішення суду щодо стягнення аліментів виконує частково, внаслідок чого станом на 27 серпня 2015 року виникла заборгованість по аліментам на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 14 978 гривень 86 копійок, з якої сума неустойки становить 32 126 гривень 00 копійок. З посиланням на ст. 196 СК України просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам на утримання неповнолітніх дітей за період з 04 серпня 2014 року по 27 серпня 2015 року в сумі 14 978 гривень 86 копійок та неустойку за прострочення сплати аліментів за зазначений період в сумі 32 126 гривень 00 копійок, а всього - 47 104 гривні 86 копійок. Згідно поданих позивачем до суду 24 грудня 2015 року уточнень до позовної заяви прохала стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 04 серпня 2014 року по 30 листопада 2015 року в сумі 36 007 гривень 98 копійок, яка нарахована та прострочену заборгованість по сплаті аліментів за цей же період в сумі 12 427 гривень 23 копійки. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2016 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 14978 гривень 86 копійок за заявою (а.с.72 т.2) представника позивача, який діяв в межах повноважень за договором на представництво інтересів від 13 березня 2015 року (а.с.5-6 т.1) залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.205 ЦПК України (а.с.73 т.2). Позивач [PERSON], яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через свого представника (а.с.63,67 т.2), в судове засідання 03 березня 2016 року не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим суд ухвалив проводити розгляд справи у її відсутність, оскільки інтереси позивача при розгляді справи представляє її представник [PERSON] згідно договору на представництво інтересів від 13 березня 2015 року (а.с.5-6 т.1) з усіма повноваження сторони у справі. В судовому засіданні 04 листопада 2015 року позивач [PERSON] позовні вимоги згідно позовної заяви підтримала, пояснила, що рішенням Солонянського районного суду в 2013 році з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання двох спільних неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень 00 щомісячно до повноліття дітей. На підставі цього рішення їй було видано виконавчий лист, який вона в червні 2015 року повторно пред'явила для примусового виконання до ДВС, де і було відкрито виконавче провадження. Відповідач сплачував аліменти, але не у повному обсязі і не щомісячно, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів. За позовом відповідача рішенням Солонянського районного суду від 09 червня 2015 року було зменшено щомісячний розмір аліментів з 2000,00 гривень до 1127,00 гривень, але і після цього відповідач не завжди вчасно сплачував аліменти, тому вона змушена звернутися з позовом до суду про стягнення з нього неустойки. Представник позивача - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення неустойки за прострочення плати аліментів підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та уточненнях до неї. Пояснив, що відповідач з червня 2014 року по 30 листопада 2015 року має заборгованість по сплаті аліментів на користь позивачки на утримання двох спільних неповнолітніх дітей, які сплачує за рішенням суду, примусове виконання якого здійснюється на підставі виданого судом виконавчого листа державним виконавцем ВДВС, згідно довідки якої загальна заборгованість за вказаний період по сплаті аліментів з урахуванням уточнень становить станом на 30 листопада 2015 року по двох виконавчих листах 12 427 гривень 23 копійки, а нарахована на цю заборгованість неустойка складає 36 007 гривень 98 копійок, яку прохав стягнути з відповідача на користь позивача за рішенням суду. Також зазначив, що заборгованість по сплаті аліментів за даним позовом розрахована щомісячно з дня її виникнення по 30 листопада 2015 року, при цьому він не погоджується з правими висновками Верховного суду України, постановлених відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України з аналогічних правовідносин, щодо того, що неустойка розраховується лише за кількість днів у місяці, у якому не проведена сплата аліментів, оскільки це суперечить як положенням ст.196 СК України, так і положенням ЦК України щодо пені (неустойки), а також Конституції України. Передбачена ст.196 СК України неустойка за несплату аліментів є відповідальністю особи, яка сплачує аліменти, а тому повинна стимулювати його до виконання рішення суду, яке є обов'язковим до виконання боржником. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через свого представника (а.с.64,70 т.2), в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача, оскільки його інтереси в судовому засіданні представляє його представник на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 20 березня 2015 року з усіма повноваженнями сторони у справі (а.с.27-27а т.1). Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вважав, що відсутні визначені законом підстави для стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасну сплату аліментів, оскільки відповідач не попереджався державною виконавчою службою про наявність заборгованості по першому виконавчому листу, йому не встановлювався строк для погашення заборгованості. В той же час не заперечував проти того, що державним виконавцем проведено зарахування надміру сплачених помісячно аліментів за другим виконавчим листом на погашення заборгованості за першим виконавчим листом та що у відповідача дійсно є заборгованість по сплаті аліментів по двох виконавчих листах і вони погоджуються з розміром станом на 30 листопада 2015 року в сумі 12 427 гривень 23 копійки, при цьому в разі, якщо суд прийде до висновку, що наявні підстави для стягнення неустойки, то її розмір не може перевищувати 1000 гривень. Прохали також врахувати, що державною виконавчою службою відповідач офіційно не попереджався про суму наявної заборгованості по виконавчому листу про стягнення аліментів за судовим рішенням і йому не установлювався строк для її погашення. Крім цього, згідно письмових пояснень (а.с.70-71,90-94 т.1), зазначив, що сума пені в розмірі 32104 гривні є завищеною, не вірно розрахованою та такою що не підлягає стягненню в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання буде різним. Згідно рішення Солонянського районного суду від 09 червня 2015 року, яке набрало законної сили 20 червня 2015 року, з 20 червня 2015 року суму стягнення аліментів на утримання дітей змінено з 2000 гривень на 1127 гривень щомісячно. Вважали, виходячи з позиції Верховного суду України та ч.1 ст.196 СК України, що максимальна сума пені, яку міг би стягнути суд, складає 3687 гривень 26 копійок, оскільки заборгованість по виданому Солонянським районним судом виконавчому листі №192/219/13-ц з урахуванням переплати за виконавчим листом №192/334/15 від 23 червня 2015 року становить 9 919 гривень 08 копійок, а не 14978 гривень 86 копійок як зазначає позивач. Крім того, з посиланням на ч.2 ст.196 СК України зазначили, що розмір неустойки може бути зменшено судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, до 1000 гривень, оскільки як встановлено рішення суду сторони з 21 лютого 2004 року знаходились в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 03 жовтня 2014 року. Після остаточного припинення між сторонами сімейно-шлюбних відносин з жовтня 2014 року в їх квартирі проживає [PERSON], який несе всі витрати по утриманню квартири та оплаті комунальних послуг, хоча і сплачує ці рахунки по квитанціях на ім'я [PERSON] як власника квартири. Судом було встановлено, що згідно копії трудової книжки на ім'я [PERSON] він офіційно не працює з 2007 року, при цьому не перебуває і на обліку в центрі зайнятості як безробітній, не являється членом особистого селянського господарства, що свідчить про те, що як після розірвання шлюбу, так і після винесення рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, змінився як сімейний так і матеріальній стан [PERSON], який і на даний час офіційно ніде не працює, має нерегулярний та мінливий дохід. З урахуванням всіх зазначених вище обставин та того, що сума пені на заборгованість по виконавчому документу №192/219/13-ц від 15 квітня 2013 року складає 3687 гривень 26 копійок, то державною виконавчою службою згідно рішення суду будуть проводитися додаткові стягнення з відповідача, що створить повторну заборгованість по сплаті аліментів, унеможливить погашення заборгованості в сумі 9917 гривень 08 копійок та потягне за собою несвоєчасну та не в повному обсязі щомісячну сплату аліментів, що дасть підстави для чергового нарахування неустойки та фактичного зростання боргових зобов'язань [PERSON] Представник третьої особи - державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що державною виконавчою службою стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача на користь позивачки здійснювалось спочатку з 04 серпня 2014 року згідно виданого 01 квітня 2013 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області виконавчого листа №192/219/13-ц про стягнення з відповідача [PERSON] користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, а потім у зв'язку зі зміною розміру стягуваних за рішенням суду аліментів з 20 червня 2015 року згідно виданого 23 червня 2015 року Солонянським районним судом виконавчого листа №192/334/15-ц про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмір 1127 гривень щомісячно. Заборгованість по сплаті аліментів боржником [PERSON] на користь стягувача [PERSON] за період з 04 серпня 2014 року по 30 листопада 2015 року по двох зазначених виконавчих листах становить 12788 гривень 98 копійок. 27 жовтня 2015 року після подання представником боржника [PERSON] до ДВС виданого 23 червня 2015 року Солонянським районним судом виконавчого листа №192/334/15-ц про зміну розміру стягнутих за рішенням суду аліментів державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу №192/219/13-ц виданому 01 квітня 2013 року та відкрито виконавче провадження постановою від 27 жовтня 2015 року по виконавчому листу виданому 23 червня 2015 року, при цьому на період закриття даного виконавчого провадження по ньому малася заборгованість по сплаті аліментів, але її розмір при направленні виконавчого лита до суду не був зазначений. У зв'язку з надання боржником в жовтні 2015 року другого виконавчого листа, державним виконавцем було зроблено перерахунок заборгованості по аліментах та зараховано надміру сплачені аліменти в період з червня 2015 року на погашення заборгованості по аліментах з червня 2014 року, про що зазначено у виданій державним виконавцем сторонам довідці про наявність заборгованості по стягнутих за рішенням суду аліментах і сторони проти цього не заперечували. Крім цього, пояснила, що боржником [PERSON] за другим виконавчим листом аліменти у липні 2015 року не сплачувались, у зв'язку з чим в цьому місяці державним виконавцем нарахована заборгованість, яка до дня розгляду справи судом погашена не була. Боржник [PERSON] здійснював сплату аліментів самостійно та надавав до державної виконавчої служби квитанції про сплату аліментів, але робив це не завжди своєчасно, при цьому квитанції не містили відомості про те, за який місяць сплачені аліменти, тому їх зараховували за місяць, в якому сплата була здійснена, а лишки зараховувались на погашення існуючою по виконавчим листам заборгованості. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10, ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, при цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Положеннями ч.3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року, яке набрало законної сили 20.06.2015 року, у цивільній справі №192/334/15-ц провадження 2/192/217/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру стягнутих за рішенням суду аліментів на утримання неповнолітніх дітей (а.с.95-98 т.1) встановлено, що сторони з 21 лютого 2004 року знаходились в зареєстрованому шлюбі згідно актового запису №06 по відділу реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, який було розірвано заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 14 жовтня 2014 року (а.с.106-107 т.1). В період шлюбу у них народились двоє спільних неповнолітніх дітей: донька [PERSON], [INFO] року, та син [PERSON], [INFO] року, які згідно довідки Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, акту обстеження помешкання від 16 лютого 2015 року, копій паспортів сторін та домової книги зареєстровані та проживали [ADDRESS] в квартирі, яка належить на праві власності відповідачеві [PERSON], але після остаточного припинення між сторонами сімейно-шлюбних відносин з жовтня 2014 року проживають з відповідачкою по [ADDRESS]. Оскільки зазначені обставини встановлені рішеннями суду, що набрали законної сили, та постановлено між тими ж сторонами, що приймають участь у розгляді цивільної справи, що знаходиться в провадженні суду, то ці обставини згідно ч.3 ст.61 ЦПК України повторно сторонами не доказуються. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст. 180-182 СК України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а ст.184 цього Кодексу передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, при цьому визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації у встановленому законом порядку. Крім цього, зазначеним судовим рішенням (а.с.90-98 т.1) також було встановлено, що рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2013 року (а.с.10 т.1) у цивільній справі №192/219/13-ц провадження №2/192/160/13, яке набрало законної сили 12 квітня 2013 року, з позивача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь відповідачки [PERSON] на утримання двох спільних неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] року, та сина [PERSON], [INFO] року, у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 04 лютого 2013 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.12), при цьому при визначені розміру аліментів у твердій грошовій сумі судом було враховано матеріальне становище відповідача [PERSON], який є працездатним, офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, який складає близько 7-8 тисяч гривень на місяць, можливість утримання дітей позивачкою, яка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років. На виконання даного судового рішення суду 15 квітня 2013 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист (а.с.11,43 т.1,75 т.2), який на період розгляду судом цивільної справи №192/334/15-ц провадження 2/192/217/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру стягнутих за рішенням суду аліментів на утримання неповнолітніх дітей знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, де за повторним зверненням 04 серпня 2014 року стягувача [PERSON] 07 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження №44331825 (а.с.39-69 т.1). Згідно довідки державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області станом 06 травня 2015 року за даним виконавчим листом боржник [PERSON] за період з 04 серпня 2014 року по 06 травня 2015 року мав заборгованість по сплаті аліментів в сумі 13624 гривні 02 копійки, аліменти сплачував періодично в сумі не більше 1000 гривень щомісячно. В послідуючому у цивільній справі №192/334/15-ц провадження №2/192/217/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру стягнутих за рішенням суду аліментів на утримання неповнолітніх дітей рішенням Солонянським районним судом Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року позов було задоволено частково. Зменшено розмір стягнутих за рішенням Солонянського районного суду від 01 квітня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів та стягнуто з [PERSON], який народився [INFO] року в місті Нестров Львівської області, на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1127 гривень 00 копійок щомісячно на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дітьми повноліття. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Крім цього, згідно зазначеного рішення суду вирішено, що після набрання рішенням суду законної сили відкликати з відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області виданий 15 квітня 2013 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області у цивільній справі №192/219/13-ц провадження №2/192/160/13 виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 2000 гривень щомісячно на утримання дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], починаючи з 4 лютого 2013 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.95-98 т.1). На виконання зазначеного рішення суду, яке набрало законної сили 20 червня 2015 року (а.с.95-98 т.1) Солонянським районним судом 23 червня 2015 оку було видано виконавчий лист №192/334/15-ц провадження №2/192/217/15 (а.с.67,99 т.1, а.с.5 т.2), на підставі якого за заявою представника боржника [PERSON] від 26 жовтня 2015 року (а.с.4 т.2) постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції від 27 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження №449149490 (а.с.168 т.1, а.с.3,7 т.2), копія якої направлено сторонам, що вбачається з наданої суду ВДВС Солонянського РУЮ виконавчого провадження та не оспорюється сторонами у даній справі в судовому засіданні (а.с.1-50 т.2), а виконавче провадження №44331825 постановою державного виконавця від 27 жовтня 2015 року закінчено (а.с.69,167 т.1). Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до роз'яснень п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Судом було встановлено, що державним виконавцем ВДВС Солонянського РУЮ неодноразово за заявами сторін виконавчого провадження видавались довідки про наявність заборгованості по сплаті боржником [PERSON] на користь стягувача [PERSON] аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей як згідно виконавчого листа №192/219/13-ц провадження №2/192/160/13 від 15 квітня 2013 року, так і виконавчого листа №192/334/15-ц провадження №2/192/217/15 від 23 червня 2015 року, в тому числі в процесі даної цивільної справи (а.с.13,50,56-62,100-102,143-145,162-165 т.1, а.с.13,15-19,27-30,43-44,56 т.2). Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.144-145,164-165 т.1, а.с.29,43-44,56 т.2) державним виконавцем остаточно визначено, що відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів згідно судового рішення на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], в тому числі по виконавчому листу №192/219/13-ц провадження №2/192/160/13 від 15 квітня 2013 року за період з 04 серпня 2014 року по 19 червня 2015 року - в сумі 11 265 гривень 74 копійки, а по виконавчому листу №192/334/15-ц провадження №2/192/217/15 від 23 червня 2015 року за період з 20 червня 2015 року по 30 листопада 2015 року - в сумі 1 161 гривня 49 копійок, а всього по двох виконавчих листах за період з 04 серпня 2014 року по 30 листопада 2015 року розмір заборгованості становить 12 427 гривень 23 копійки, при цьому спір щодо визначеного державним виконавцем розміру заборгованості на день розгляду справи судом між сторонами відсутній, оскільки в судовому засіданні був визнаний як представником позивача, так і представником відповідача. З огляду на вказане, відповідно до вимог ст.196 СК України наявні правові підстави для покладення на платника аліментів відповідальності за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) за період з січня 04 серпня 2015 року по 30 листопада 2015 року, при цьому не можуть бути прийняті до уваги доводи представника позивача про те, що заборгованість виникла не з вини відповідача, який не повідомлявся державним виконавцем про наявність заборгованості по сплаті аліментів за рішенням суду та йому не надавався строк для її погашення, оскільки це суперечить дослідженим в судовому засіданні матеріалам виконавчого провадження №44331825 по виконанню виданого Солонянським районним судом виконавчому листу №192/219/13-ц провадження №2/192/160/13 від 15 квітня 2013 року (а.с.39-69 т.1), з якого вбачається, що боржник неодноразово з'являвся до державного виконавця з приводу виконання рішення суду по стягненню з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, 28 серпня 2014 року звертався до ВДВС за отриманням довідки про розмір заборгованості по сплаті аліментів за даним виконавчим листом, йому направлялось попередження про наявність заборгованості по сплаті аліментів станом на 25 лютого 2015 року в сумі 14 000 гривень 00 копійок, за його участю складався 10 березня 2015 року акт державного виконавця про надання боржником квитанцій по сплаті аліментів, визначення з урахуванням наданих квитанцій розміру заборгованості в сумі 10 500 гривень та попередження про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, за яким він зобов'язався сплачувати аліменти щомісячно, аналогічний акт за участю боржника було складено державним виконавцем 19 жовтня 2015 року (а.с.50,53-54,55, т.1). Крім цього, сам по собі факт відсутності у даному виконавчому листі запису про наявність заборгованості на день закінчення виконавчого провадження 27 жовтня 2015 року (а.с.75 т.2) не свідчить про її відсутність, при цьому судом враховується також те, що за результатами перевірки 15 лютого 2016 року даного виконавчого провадження начальником ВДВС Солонянського РУЮ постанову державного виконавця від 27 жовтня 2015 року про закінчення виконавчого провадження було скасовано (а.с.57-60 т.2). Більш того, суд приходить до висновку, що не можуть бути прийняті і доводи представника відповідача щодо того, що розмір заборгованості необхідно зменшити до 1000 гривень 00 копійок з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача [PERSON], оскільки при розгляді даної справи відповідачем та його представником не надано будь-яких доказів щодо розміру отримуваних відповідачем заробітку (доходу) від періодичної роботи, а відсутність офіційного працевлаштування само по собі не свідчить про відсутність таких доходів у платника аліментів, яким і при спільному проживанні однією сім'єю з позивачкою такі прибутки отримувались від реалізації на ринку сільськогосподарської продукції, а оплата ним комунальних послуг за утримання квартири є його обов'язком як співвласника та користувача таких послуг, оскільки в квартирі проживає на даний час саме відповідач [PERSON] В той же час, суд приходить до висновку, що обґрунтованими є доводи представника позивача про те, що неустойка (пеня) повинна нараховуватись за кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість по сплаті аліментів, а не за весь період з 04 серпня 2014 року по 30 листопада 2015 року, як зазначено в позовній заяві позивача, виходячи з наступного. Згідно статті 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Верховним Судом України за період з 2013 року по 2015 рік включно висловлювались різні правові висновки з спірних у даній цивільній справі правовідносин щодо періоду нарахування неустойки по сплаті аліментів. Згідно останніх правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 1 липня 2015 року (справа №6-94цс15), від 16 грудня 2015 року (справа №6-2696цс15) зазначено, що згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Згідно наведених позивачем в позовних заявах розрахунків (а.с.1-4, 139-142 т.1) неустойка (пеня) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей за період з 04 серпня 2014 року по 30 листопада 2015 року розрахована від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, починаючи з місяця, коли виникла заборгованість, до 30 листопада 2015 року включно і становить 36007 гривень 98 копійок. В той же час, згідно зазначених вище правових висновків Верховного суду України передбачено інший порядок розрахунку неустойки як відповідальності відповідача за прострочення сплати аліментів за рішенням суду: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що неустойку за прострочення сплати аліментів за рішенням суду у даній цивільній справі необхідно розрахувати в наступному порядку: вересень 2014 року - 1275,74 х 30 х 1% = 382,80 гривень; жовтень 2014 року - 995 х 31 х 1%= 308,45 гривень; листопад 2014 року - 1500 х 30 х 1% = 310,00 гривень; грудень - 1000 х 31 х 1% = 310,00 гривень; січень 2015 року - 1500 х 31 х 1% = 465,00 гривень; лютий 2015 року - 2000 х 28 х 1% = 560 гривень; березень 2015 року - 995 х 31 х 1% = 308,45 гривень; квітень 2015 року - 1000 х 30 х 1% = 300 гривень; травень 2015 року - 1000 х 31 х 1% = 310 гривень; липень 2015 року - 1127 х 31 х 1% = 349,37 гривень; жовтень 2015 року - 34,49 х 31 х 1% = 10,54 гривень, а всього - у сумі 3754 гривні 61 копійка. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача [PERSON] як платника аліментів за рішенням суду необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] як стягувача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за рішенням суду у загальній сумі 3754 гривні 61 копійка, а в задоволенні решти позову необхідно відмовити. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на корись держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати при зверненні з даним позовом до суду. На підставі наведеного та

Outcome: partial