Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 13.06.2019 року, яке набрало законної сили, задоволені позовні вимоги до [PERSON] про захист честі, гідності та визнана недостовірною та такою, що порушує її честь та гідність інформація, яка розповсюджена [PERSON] у листі до Красноармійського міського голови, а саме: що вона « требует» від батьків учнів раніше замовлені подарунки золоті прикраси та інше; стоїть на обліку у психіатра; « гуляє з чоловіками мам учнів та потім робить аборти; лікується від венеричних захворювань; допустила антисанітарію в класі; ходить з перегаром у навчальний заклад та дихає на дітей. Вважаючи, що вона має право на захист своїх порушених прав, позивачка звернулась до відповідача з вимогою про спростування вказаної недостовірної інформації шляхом звернення з листом до Покровського міського голови, в якому повинно бути зазначено, що вказана інформація є недостовірною. Окрім того, вважаючи, що незаконними діями щодо розповсюдження недостовірної інформації відповідач приніс їй моральні страждання, які полягають у втраті звичайного укладу життя, виникнення незручностей, переживань з цього приводу. Моральну шкоду вона оцінює у 150000 грн. Позивачка просить зобов`язати відповідача [PERSON] спростувати недостовірну інформацію відносно неї, зокрема, що вона: «требует» від батьків учнів раніше замовлені подарунки золоті прикраси та інше; стоїть на обліку у психіатра; «гуляє з чоловіками мам учнів та потім робить аборти; лікується від венеричних захворювань; допустила антисанітарію в класі; ходить з перегаром у навчальний заклад та дихає на дітей» у той же спосіб, яким вона була розповсюджена, шляхом направлення заяви на ім`я Покровського міського голови про спростування зазначеної інформації; стягнути з відповідача на свою користь 150000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої розповсюдженням недостовірної інформації. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що факт участі позивачки у судовому засіданні і процесі збирання доказів по справі не завдав позивачці, за його думкою, моральні страждання, оскільки в процесі приймала участь не сама позивачка, а її представник, а при збиранні доказів по справі, позивачка не повинна щось кому доводити, має право на отримання таких доказів без будь-яких пояснень. Обговорення його заяви на батьківських зборах не передбачено ніякими правовими нормами, це є ініціативою адміністрації школи. Вважає, що завдання моральних страждань не доведено позивачкою, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивачки адвокат Очеретько О.В. підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. \~ \~ \~ \~Представник відповідача адвокат Безрук В.Л. підтримав наданий відзив, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 13.06.2019 року, яке набуло законної сили, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності задоволені: визнано недостовірною та такою, що порушує честь і гідність [PERSON] інформацію, висловлену [PERSON] у заяві на ім`я Покровського міського голови Донецької області [PERSON] від 15.01.2019 року, а саме, що [PERSON] вимагає від батьків вчителів раніше замовлені подарунки (золоті прикраси та інше), перебуває на обліку у психіатра, має інтимні стосунки з чоловіками матерів учнів та робить аборти, лікується від венеричних захворювань, допустила антисанітарію у класі, ходить з перегаром у навчальний заклад та дихає на дітей» ( а. с. 4-7). \~ \~ \~ \~Постановою Донецького апеляційного суду від 21.08.2019 року рішення Красноармійського міськрайонного суду від 13.06.2019 року залишено без змін. \~ \~ \~ \~Позивачкою на адресу відповідача направлена вимога про зобов`язання останнього спростувати зазначену вище інформацію та сплатити їй моральну шкоду ( а. с. 8-11). \~ \~ \~ \~Конституція України\~визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності (статті 3,28).\~Статтею 68 Конституції\~встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. \~ \~ \~ \~Статтею 297 ЦК України\~закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. \~ \~ \~ \~Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. \~ \~ \~ \~Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, і під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч. 1\~ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї, недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. \~ \~ \~ \~У відповідності до п. 15\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~1\~від 27.02.2009\~року "Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. \~ \~ \~ \~Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій, наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному\~\~житті тощо. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, членів своєї родини та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збитками, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. \~ \~ \~ \~Виходячи з аналізу вищезазначеної норми права , суд приходить до висновку, що для виникнення права вимоги щодо спростування недостовірної інформації, необхідно встановити факт її поширення. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 « Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації» роз`яснено, що під поширенням інформації слід розуміти : опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі інтернет і з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму від 27.02.2009 року якщо суд ухвалює рішення про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти тест спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликанням документа тощо). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просить спростувати недостовірну інформацію шляхом зобов`язання відповідача направити відповідну заяву на ім`я Покровського міського голови, при цьому конкретного тексту заяви про спростування інформації не зазначено . Рішення суду від 13.06.2019 року, яке набрало законної сили, є процесуальним документом, який визнає недостовірною інформацію, зазначену відповідачем в заяві від 15.01.2019 року на ім`я Покровського міського голови, а саме, що [PERSON] вимагає від батьків вчителів раніше замовленої подарунки ( золоті прикраси та інше), перебуває на обліку у психіатра, має інтимні стосунки з чоловіками матерів учнів та робить аборти лікується на обліку від венеричних захворювань, допустила антисанітарію у класі, ходить з перегаром у навчальний заклад та дихає на дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. \~ \~ \~ \~Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : 1)\~визнання права;\~2)\~визнання правочину\~недійсним;\~3)\~припинення дії,\~яка порушує\~право;\~4)\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення;\~5)\~примусове виконання\~обов`язку\~в натурі; 6)\~зміна правовідношення;\~7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України « Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до статті 19 Конституції України , статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. \~ \~ \~ \~ \~ Постановою\~пленуму від27.02.2009 року якщо суд ухвалює рішення про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення. \~ \~ \~ \~Європейський суд з прав людини не раз наголошував на необхідності ефективного захисту. \~ \~ \~ \~Наприклад, у п.75 рішення від 5.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» зазначено, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади. \~ \~ \~ \~Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах. Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам. В даному випадку,

Outcome: partial