Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 50000 грн. страхового відшкодування, 45 602,21 грн. штрафних санкцій, 27 900 грн. інфляційних втрат, 980 грн. 43 коп., а також судовий збір. Посилається в позові на те, що 24 грудня 2014 року о 16 год. 50 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] не вибрав безпечну швидкість руху, був неуважний, під час зміни напрямку руху та перестроювання з крайньої лівої смуги в середню, не впевнився, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], внаслідок чого автомобіль «Нісан», д.н.з. [NUMBER] став некерований та здійснив наїзд на стоячий автомобіль [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 02.02.2015 р. в справі №759/228/15-п винним у настанні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] Позивач вказав, що саме [PERSON] є відповідальною особою за відшкодування шкоди, нанесену ним в дорожньо-транспортній пригоді 24.12.2014. Позивач посилався на те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до Полісу №АС/9939968. Позивачем зазначено, що відповідно до Звіту № 068/15, проведеного на замовлення відповідача встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю позивача становить 239 600,00 грн. Пояснено, що ліміт відшкодування за шкоду, заподіяну майну за полісом № АС/ 9939968 становить 50 000,00 грн. Таким чином, на думку позивача, з відповідача на його користь підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., однак, станом на 03.03.2017 ПрАТ «Українська охоронна-страхова компанія» виплату страхового відшкодування не здійснила. Позивач вважає, що відповідач уникає виконання свого зобов'язання, чим грубо порушує право потерпілої особи на отримання страхового відшкодування та не залишає для такої особи нічого іншого як звернення за захистом своїх прав та інтересів до суду. ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» не бажає добровільно виконувати своє зобов'язання щодо здійснення виплати страхового відшкодування позивачу, чим грубо порушує норми чинного законодавства, а тому через такі неправомірні дії та бездіяльність компанії, потерпіла особа змушена звертатися до суду для захисту свого права. Крім того, в зв'язку з невиконанням ним грошового зобов'язання, визнаного за результатом розгляду поданих ним документів про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, в порядку ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 3008,21 грн. та 42 594,00 грн. пені в порядку ст. 549 ЦК України. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати за період прострочення грошового зобов'язання у розмірі 27 900 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позов просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав до суду заперечення, в яких вказав, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Пояснив, що сума страхового відшкодування за вирахуванням франшизи має становити 49 000,00 грн. Щодо розрахунку пені пояснив, що позивач подав заяву про виплату страхового відшкодування 03.03.2015, тому строк виплати страхового відшкодування настав через 90 днів з дня подачі заяви, а саме: з 02.06.2015. Представник відповідача посилався на те, що у відповідності до ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до стягнення неустойки (штрафу, пені ), позивачем нараховано пеню починаючи з 04.03.2015 по 03.03.2017, тобто, за 2 роки. Зазначено, що позов складений 06.03.2017, отже, позивач, на думку сторони відповідача, має право на відшкодування пені в рамках строку позовної давності з 07.03.2016 по 06.03.2017. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, пояснив, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди, крім того, посилався на те, що позивачем було здійснено невірний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат. Виходячи з вищенаведеного, сторона відповідача просила суд частково задовольнити вимоги позивача в частині стягнення страхового відшкодування та 49 000,00 грн. та пені у розмірі 15 983,90 грн. Крім того, представник відповідача просив проводити розгляд справи без участі відповідача. Третя особа у судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою про розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. За змістом п. 22.1 статті 22 даного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що 24 грудня 2014 року о 16 год. 50 хв. в м. Києві по пр. Л. Курбаса, 15, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] не вибрав безпечну швидкість руху, був неуважний, під час зміни напрямку руху та перестроювання з крайньої лівої смуги в середню, не впевнився, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], внаслідок чого автомобіль «Нісан», д.н.з. [NUMBER] став некерований та здійснив наїзд на стоячий автомобіль [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 02.02.2015 року винним у даній дорожньо-транспортної пригоди визнаний [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія». Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування, особа яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву та інші документи, передбачені п. 35.2 ст. 35 Закону у заяві, зокрема, мають міститися: розмір шкоди, обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу та докази, що підтверджують її, відповідно до законодавства. На виконання вимог закону позивач 03 березня 2015 року звернувся до відповідача, як страховика, з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Судом встановлено, що страхове відшкодування позивачу не виплачено відповідачем до цього часу, що відповідачем не заперечувалося. Відповідно до п.22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно ст. 12 цього Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Як встановлено вище, страхове відшкодування позивачу відповідачем не виплачено до цього часу. Вбачається, що розмір франшизи передбачений Полісом №АС 9939968 від 31.03.2014 становить 1000,00 грн., а тому відбувається зменшення суми страхового відшкодування. Відтак, сума страхового відшкодування відповідачем позивачу становить: 50 000 грн. - 1000 грн. ( франшиза ) = 49 000 грн. Виходячи з цих обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині. Що стосується вимог позивача про стягнення пені у розмірі 42 594,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах визначених даним Законом. Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно з п.36.5 даної статті за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Аналогічні положення щодо зобов'язання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, містяться в ст. 992 ЦК України. В той же час, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки /штрафу, пені / застосовується позовна давність в один рік. Так, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь в порядку ст. 549 ЦК України пеню за період з 03.06.2015 по 03.03.2017 у розмірі 42594,00 грн. Наданий позивачем розрахунок суми пені є невірним, тому суд вважає за необхідне привести власний розрахунок пені, з урахуванням застосування позовної давності (підлягає стягненню пеня за період з 07.03.2016 по 06.03.2017) та страхового відшкодування у розмірі 49 000,00 грн. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі: 15 983,90 грн. з розрахунку: 49 000 грн. * 0,12 % *46 дн./100 + 49 000 грн. * 0,104 % *35 дн./100+49 000 грн. * 0,098 % *28 дн./100+49 000 грн. * 0,09 % *35 дн./100+49 000 грн. * 0,085 % *49 дн./100+49 000 грн. * 0,082 % *42 дн./100+49 000 грн. * 0,077 % *130 дн./100. Суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення 3 % річних та індексу інфляції, виходячи з наступного. Так, частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказаною статтею ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. В п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Відповідно до даної норми закону у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов?язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Як зазначено вище, позивач є потерпілою особою в ДТП. Відносини сторін регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з п.2.1 ст.2 Закону відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Пунктом 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлена відповідальність страховика за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в вигляді пені. За таких обставин, суд вважає обгрунтованими заперечення представника відповідача в цій частині та не знаходить підстав для стягнення річних та інфляційних втрат. Враховуючи викладене вище, часткового визнання відповідачем грошового зобов'язання перед позивачем та його невиконання, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частки позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З врахуванням розміру задоволених вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 649, 84 грн. судового збору.

Outcome: partial