Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] у кримінальному провадженні у порядку статті 128 КПК України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] 05.07.2018 року, близько 07 години 20 хвилин, керував рейсовим автобусом «ПАЗ 32051», реєстраційний номер [NUMBER] , сполученням «Червоний Яр-Кропивницький», рухаючись по вулиці Вокзальній в м. Кропивницькому зі сторони провулку Училищного в напрямку проспекту Винниченка, під час наближення до регульованого перехрестя з пров. Леніна, порушуючи Правила дорожнього руху України, був неуважним, не вірно реагував на дорожню обстановку та на її зміну, ігноруючи режим роботи світлофора, виїжджаючи на перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофора, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який переходив проїзну частину вул. Вокзальна на дозволений (зелений) сигнал світлофора. Позивач є потерпілим у кримінальному провадженні №2018120010005825, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 05.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Вказує, що протиправними діями [PERSON] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішохід [PERSON] , [INFO] , згідно висновку судово-медичної експертизи №575 від 09.08.2018 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: а) закритої тупої травми таза з переломом віток лобкової і сідалишної кісток, розриву правого і лівого хрестово-повздовжних поєднань, перелом хрестця, крововиливу в мишці навколо переломів, поверхневі надриви шкіри в лівій пахвовій області; б) відслоєння шкіри нижніх кінцівок від підшкірно жирової клітчатки і апоневроза майже циркулярно у вигляді кишень, заповнених кров`ю; в) саден правого ліктевого суглобу (1), правого колінного суглобу (1), правої голені (3), живота (1), спини (3), лівого бедра (1); в) кровопідтіку лівої голені (і), які мають ознаки тяжких, як небезпечних для життя і знаходяться у причинному зв`язку із настанням смерті. Позивач зазначає, що похованням батька позивача [PERSON] займались представники ПП «Урса-Транс», але витрати на придбання продуктів для готування поминальних обідів після поховання батька на 9 днів та на 40 днів, здійснювались позивачем та загальна сума витрат становить 10 000 грн. Вказує, що у зв`язку з втратою батька ним були понесені витрати на власне лікування, ліки та медичні препарати у розмірі 300 грн. Також зазначає, що у зв`язку із втратою батька позивач зазнав значної моральної шкоди, яка виразилась у емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях, невиконання відповідачем Правил дорожнього руху нанесло позивачу психологічну травму, що проявляється у втраті довіри до оточуючих людей. На фоні емоційних та психологічних страждань та їх наслідків на даний час має нестабільний стан здоров`я, на відновлення якого необхідно тривалий час та значні кошти. Розмір заподіяної йому відповідачем моральної шкоди, внаслідок злочинних діянь, що спричинили смерть батька [PERSON] , оцінює у розмірі 500 000 грн. Також, відповідно до договору від 20.07.2018 року про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Іващенко О.П. понесено витрати на загальну суму 5 000 грн. Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.04.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки, цивільний позов [PERSON] - задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 9886 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 250000 грн. 00 коп. моральної шкоди. В решті заявлених вимог відмовлено. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а апеляційну скаргу його захисника задоволено частково; вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 4 квітня 2019 року в частині вирішення цивільного позову про стягнення із [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] матеріальної шкоди скасовано та направлено справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишено без зміни. Постановою Верхового Суду від 19.11.2019 року вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 4 квітня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року щодо [PERSON] у частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства; судові рішення в частині призначеного покарання [PERSON] змінено, пом`якшено призначене [PERSON] покарання за ч. 2 ст. 286 КК до 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2019 року визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи з єдиним унікальним номером судової справи № 404/8519/19, номер провадження 2/404/2285/2019 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.12.2019 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання /а.с. 33-34/. В ході розгляду справи позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, якою просив стягнути на свою користь з [PERSON] 250 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, стягнути з приватного підприємства «Урса-Транс» 45 275 грн. на відшкодування матеріальної шкоди (поминальні обіди, ліки, юридична допомога, встановлення та облаштування пам`ятника) та 250 000 грн. на відшкодування моральної шкоди /а.с. 85-88/. В обґрунтування зазначено, що похованням батька позивача [PERSON] займались представники ПП «Урса-Транс», але витрати на придбання продуктів для готування поминальних обідів після поховання батька на 9 днів та на 40 днів, здійснювались позивачем та загальна сума витрат становить 15 000 грн. Витрати на лікування позивача - 300 грн., витрати на придбання пам`ятника - 4 250 грн., бетонування та облицювання могили - 6 725 грн., встановлення металевої огорожі - 1400 грн., виготовлення столу та лавки - 1 050 грн., доставка - 1 550 грн. Відповідно до договору від 20.07.2018 року та договору від 15.04.2020 року про надання правової допомоги, укладеного між [PERSON] та адвокатом Іващенко О.П., понесено витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн. Отже, вказує, що загальна сума завданої майнової шкоди на теперішній час становить 45 275 грн. Завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 500 000 грн., яку просить стягнути з [PERSON] - 250 000 грн. та з приватного підприємства «Урса-Транс» - 250 000 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.05.2020 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача приватне підприємство «Урса-Транс» /а.с. 96-97/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.05.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» /а.с. 98-99/. 17.06.2020 року позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, так як ПрАТ «Страхова компанія «Країна» було відшкодовані кошти у розмірі 14 975 грн., а саме:-витрати на придбання пам`ятника - 4 250 грн., бетонування та облицювання могили - 6 725 грн., встановлення металевої огорожі - 1400 грн., виготовлення столу та лавки - 1 050 грн., доставка - 1 550 грн. Просив стягнути з приватного підприємства «Урса-Транс» 30 300 грн. на відшкодування матеріальної шкоди (поминальні обіди, ліки, юридична допомога). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 143-144/. В судовому засіданні позивач, його представник заявлені вимоги підтримали повністю, просили задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві. 26.11.2020 року позивач через канцелярію суду подав заяву, якою просив провести судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи без його участі, за участю його представника /а.с. 130/. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вказав, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, відповідач працював водієм у приватному підприємстві «Урса-Транс» і допустив ДТП під час виконання трудових обов`язків - перевезення пасажирів. Також зазначив, що відповідно до полісу серії АК №8829271 цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Країна», проте позивач не надав до суду доказів того, що він звертався до ПрАТ «Страхова компанія «Країна», що існує недостатня страхова виплата (страхове відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди. Понесені організацією витрати на організацію поминального обіду не відносяться до витрат з поховання, які відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» відшкодовує страховик, та не підлягають відшкодуванню відповідачем. 26.11.2020 року представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву, якою просив розглянути справу за відсутності [PERSON] та його представника. Представник відповідача ПП «Урса-Транс» в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористався. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору АТ «СК «Країна» в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи без його участі /а.с. 146-147/. Також представником АТ «СК «Країна» надано до суду письмові пояснення, згідно яких вказав, що 05.07.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода в м. Кропивницький, за участю транспортного засобу «ПАЗ 32051», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої загинув [PERSON] . 08.04.2020 року [PERSON] звернувся до АТ «СК «Країна» із заявою на виплату страхового відшкодування. 14.05.2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до АТ «СК «Країна» із заявами на виплату страхового відшкодування. Станом на 05.07.2018 року розмір мінімальної заробітної плати було встановлено на рівні 3 723 грн., тому розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON] становить 44 676 грн. Оскільки право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю [PERSON] мають право його дружина, донька та син, страхове відшкодування було розділене між ними та сплачене трьома рівними частинами у розмірі 14 892 грн. Також, у зв`язку з наданням [PERSON] документів на підтвердження встановлення надгробного пам`ятника, АТ «СК «Країна» було здійснено відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 14 975 грн. Суд, вислухавши виступи позивача, його представника, представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Разом з тим, однією із засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст. 77-78 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що05 липня 2018 року приблизно о 07:20, [PERSON] , керуючи рейсовим автобусом «ПАЗ 32051», державний номерний знак [NUMBER] , сполученням «Червоний Яр-Кропивницький», рухаючись по вул. Вокзальній зі сторони пров. Училищного в напрямку просп. Винниченка у м. Кропивницькому, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (б, д), 8.7.3 (ґ, е) та 8.10 Правил дорожнього руху, наближаючись до регульованого перехрестя з провулком Леніна, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не переконався, що своїми діями не створить небезпеку чи перешкоду іншим учасникам руху, ігноруючи режим роботи світлофора, продовжив рух прямо на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який переходив проїзну частину дороги по вулиці Вокзальній з права на ліво відносно руху автобуса. У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть. Відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.04.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки, цивільний позов [PERSON] - задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 9886 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 250000 грн. 00 коп. моральної шкоди. В решті заявлених вимог відмовлено /а.с. 9-16/. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а апеляційну скаргу його захисника задоволено частково; вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 4 квітня 2019 року в частині вирішення цивільного позову про стягнення із [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] матеріальної шкоди скасовано та направлено справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишено без зміни /а.с. 17-22/. Постановою Верхового Суду від 19.11.2019 року вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 4 квітня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року щодо [PERSON] у частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства; судові рішення в частині призначеного покарання [PERSON] змінено, пом`якшено призначене [PERSON] покарання за ч. 2 ст. 286 КК до 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки /а.с. 23-27/. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За вказаного, вина [PERSON] у скоєні ДТП 05 липня 2018 року не потребує доказування. На момент вчинення злочину [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПП «УРСА-ТРАНС», де він працював водієм та здійснював перевезення пасажирів. Транспортний засіб - автобус «ПАЗ 32051», державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , перебував в оренді у ПП «УРСА-ТРАНС» та використовувався підприємством у господарській діяльності. Відповідальність [PERSON] була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПП «УРСА-ТРАНС» та ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА». Згідно полісу про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого та його майну, у сумі нанесених збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми: 200 000 грн. - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000 грн. - за шкоду, заподіяну майну. Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно зі ст. 22 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як передбачено ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до п. 27.1, 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 08.04.2020 року [PERSON] звернувся до АТ «СК «Країна» та 14.05.2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до АТ «СК «Країна» із заявами на виплату страхового відшкодування. АТ «СК Країна» було здійснено відшкодування [PERSON] витрат на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 14 975 грн., про що свідчить копія платіжного доручення №5793 від 28.05.2020 року /а.с. 182/. Позивач [PERSON] , з урахуванням зменшення позовних вимог просить стягнути з приватного підприємства «Урса-Транс» матеріальну шкоду у розмірі 3-0 300 грн., а саме: 15 000 грн. - витрат на здійснення поминальних обідів, 300 грн. - витрат, понесених позивачем на власне лікування та 15 000 грн. - витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Аналіз вказаної норми закону дає підстави дійти висновку про те, що витрати на проведення поминальних обідів не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону (аналогічна правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 19.03.2018 року у справі № 554/1793/15-ц, провадження № 61-6381 св 18). За вказаного, суд вважає необхідним відмовити у стягненні 15 000 грн. витрат на здійснення поминальних обідів, так як дані витрати в силу ст.1201 ЦК України не відносяться до витрат на поховання під якими мається на увазі затрати на забезпечення комплексу заходів та обов`язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення з приватного підприємства «Урса- Таранс» витрат на проведене лікування позивача [PERSON] та придбання ліків у розмір 300 грн. суд вважає за необхідне відмовити, так як вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з приватного підприємства «Урса-Транс» та [PERSON] по 250 000 грн. у відшкодування моральної шкоди з кожного. Згідно вимог ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, зокрема, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, за загальним правилом відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки здійснюється особою, яка на відповідній правовій підставі володіє ним. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавала шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви (пункт 9 Постанови № 4). У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на 05.07.2018 року розмір мінімальної заробітної плати було встановлено на рівні 3 723 грн., тому розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON] становить 44 676 грн. Оскільки право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю [PERSON] мають право його дружина, донька та син, страхове відшкодування було виплачено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі 14 892 грн. кожному, що підтверджується копіями платіжних доручень №5793 від 28.05.2020 року, №5792 від 28.05.2020 року та №4490 від 04.05.2020 року /а.с. 182-184/. Матеріалами справи підтверджено, що АТ «СК «Країна» компенсувало позивачу 14 892 грн. на відшкодування моральної шкоди, що в повній мірі відповідає вимогам зазначеної норми. В судовому засіданні встановлено, що позивачу була завдана моральна шкода, що полягала у душевних стражданнях, які [PERSON] зазнав у зв`язку із смертю свого батька, що призвело до істотних змін звичного устрою його життя, поновити нормальний звичайний уклад його життя неможливо, яку, враховуючи обставини справи, глибину душевних страждань та переживань позивача, а також вимоги розумності і справедливості, суд визначає у розмірі 114 892 грн. Оскільки, вимоги про стягнення моральної шкоди були заявлені позивачем до водія та підприємства, враховуючи, що судом було встановлено, що [PERSON] на момент вчинення ДТП 05 липня 2018 року перебував у трудових відносинах з ПП «Урса-Транс»,

Outcome: partial