Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на матір дитини-інваліда. Позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 12 січня 2006 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Зазначає, що їхня дочка є інвалідом дитинства, у неї дитячий церебральний параліч, атонічно-астатична форма, когнітивна недостатність, помірна розумова відсталість. Вважає, що відповідач зобов'язаний утримувати її, оскільки їхня дочка є інвалідом дитинства і потребує постійного її догляду та допомоги, а сама вона є інвалідом ІІ групи. Дочка-інвалід проживає разом з нею, перебуває на її повному утриманні, відповідач сплачує аліменти в розмірі 400 грн. З метою належного догляду за дитиною вона була змушена звільнитись з роботи ще на початку 2014 року. Вказує, що відповідач є досить успішним підприємцем та має можливість матеріально допомагати їм з дочкою. З огляду на наведене та на підставі ст. 88 Сімейного кодексу, просить стягувати щомісячно з [PERSON] кошти на її утримання в розмірі 2000,00 грн. протягом усього часу проживання з дитиною-інвалідом [PERSON], [INFO], починаючи з дати звернення до суду. Позивач в судовому засіданні свій позов підтримала повністю з підстав у ньому зазначених, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, подала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що в зв'язку з тим, що шлюб між сторонами розірвано, то позивач втратила статус одного із подружжя, а тому ст. 88 Сімейного кодексу в даних правовідносинах застосована не може бути. Окрім цього, відповідач на даний час не має матеріальної можливості надавати кошти на утримання матері дитини-інваліда, оскільки він, здійснюючи господарську діяльність у 2016 році отримав загальну суму річного доходу в розмірі 82000 грн., що в середньому складає 6883 грн. на місяць. За рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2016 року на утримання неповнолітньої [PERSON] з відповідача стягуються аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно. Враховуючи відрахування вказаної суми аліментів, матеріальне становище відповідача не дозволяє об'єктивної можливості сплачувати аліменти на утримання матері дитини-інваліда в розмірі 2000 грн. щомісячно. Крім цього, судом має бути врахована наявність в нього неповнолітніх дітей, яких в нього, окрім [PERSON], ще двоє та непрацездатної матері, [INFO], яка є пенсіонерко та проживає разом з ним. З огляду на наведене, просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина - інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2016 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2016 року, встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до січня 2005 року, коли шлюб між ними було розірвано, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а. с. 3 зворот). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03 квітня 2000 року в період шлюбу 17 лютого 2000 року в сторін народилася донька [PERSON] Відповідач [PERSON] зазначений батьком дитини в актовому записі про її народження і у свідоцтві про народження (а. с. 3). Згідно висновку ЛКК №137 комунального закладу «Луцька міська дитяча поліклініка» від 13 квітня 2016 року [PERSON], [INFO], хворіє на дитячий церебральний параліч атонічно-астатична форма, помірна розумова відсталість, є дитиною-інвалідом підгрупи «А», потребує стороннього догляду, лікування (а.с.6). Таким чином, неповнолітня [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] і є інвалідом дитинства, потребує систематичного відновного лікування та постійного стороннього догляду. Та обставина, що дитина-інвалід проживає з позивачем стороною відповідача не заперечувалась. Позивач не працює у зв'язку з доглядом за дочкою-інвалідом та згідно пенсійного посвідчення серії [NUMBER] є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням (а. с. № 8). Судом встановлено, що відповідач є фізичною особою-підприємцем. Згідно здобутої судом інформації, наданої Луцькою об'єднаною ДПІ Головного управління ДФС у Волинській області, встановлено, що [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування. Відповідно до наданих декларацій, загальна сума його доходу складала за 2014 рік - 720400,00 грн., за 2015 рік - 670300 грн., за 2016 рік - 82000 грн. Приймаючи до уваги, що [PERSON] має нестабільній, мінливий дохід, його реальні витрати неможливо встановити, суд дійшов висновку, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу [PERSON] як матері, яка доглядає дитину-інваліда та такі стягнення необхідно визначити у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів судом враховується, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2016 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів з відповідача присуджено стягувати на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 3000 (три тисячі) гривень на місць до досягнення нею повноліття. З виписки з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] (а.с.84) вбачається, що останній у 2015-2016 році звертався до медичного закладу з приводу панкреатиту та гіпертонічної хвороби, 03 жовтня 2016 року оглядався невропатологом та окулістом, 04 жовтня звернувся до сімейного лікаря на був направлений в денний стаціонар, з 05 жовтня по 12 жовтня 2016 року - лікувався в денному стаціонарі з діагнозом: ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, церебральний атеросклероз, потребу в систематичному лікуванні можливо визначити після проходження обстеження. Доказів того, що через наявні захворювання відповідач не має змоги працювати і у зв'язку з цим отримувати дохід, представником відповідача суду не надані, як і не надані докази того, що вартість такого лікування є істотною. Інвалідність відповідачу [PERSON] не встановлена, як і не встановлені будь-які протипоказання займатися певними видами діяльності. На обґрунтування заперечень проти позову представником відповідача зазначено, що на утриманні відповідача перебувають ще двоє малолітніх дітей - донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], а також матір пенсійного віку, яка проживає разом з ним. Відповідачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів того, що наявність у відповідача вказаних вище неповнолітніх дітей та матері-пенсіонерки позбавляють його можливості сплачувати аліменти на утримання [PERSON], як матері, яка доглядає дитину-інваліда, адже сукупний дохід його сім'ї судом не досліджувався. Доказів того, що відповідач надає своїй матері допомогу, відповідачем та його представником суду не надано, а отже його посилання на матеріальну підтримку матері на увагу не заслуговує, оскільки ґрунтується на припущеннях. Всі, без виключення, доводи в цій частині ґрунтуються тільки на поясненнях представника відповідача. Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, яким сторони обґрунтовують свої доводи і заперечення, суд дійшов висновку, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, оскільки дійсно позивач, яка проживає з дитиною-інвалідом, що не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, має право на утримання, відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, але при цьому суд враховує і те, що відповідач є платником аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], та те, що на його утриманні знаходяться ще двоє неповнолітніх дітей, яких згідно ст. 182 СК України він як батько зобов'язаний утримувати до досягнення ними повноліття. А тому, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 гривень. Згідно ч. 1 ст. 88 СК України право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" дитина-інвалід - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Згідно цього ж Закону дитиною є особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь держави підлягає судовий збір.

Outcome: partial