Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивачка звернулася до Немирівського районного суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 27 липня 1997 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований виконкомом Боблівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №2. За час перебування у шлюбі в них народився син - [PERSON] , [INFO] , батьком якого записано відповідача. Подружнє життя з [PERSON] не склалося, останні роки між подружжям постійно виникають сварки та скандали в присутності неповнолітнього сина, спільної мови сторони знайти не можуть, збереження сім`ї стали неможливим, тому [PERSON] дійшла висновку розірвати шлюб між нею та відповідачем. Сторони в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, у яких вимоги заяви про розірвання шлюбу підтвердили, просили їх задовольнити, шлюб розірвати, розглянути справу без їх участі. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 липня 1997 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб у виконкомомі Боблівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] від 27.07.1997. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . Так, у відповідності до положень ч. 2 ст.104, ч. 3 ст.105, ч. 1 ст.110 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Щодо вимоги позивачки про визначення місця проживання дитини з матір`ю, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної вимоги на підставі ст. 160 СК України, відповідно до якої місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 89 СК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що синові сторін - [PERSON] на момент розгляду справи вже виповнилося тринадцять років і через п`ять місяців він зможе визначати своє місце проживання самостійно, та, відповідно до чинного законодавства, суду необхідно з`ясувати думку дитини щодо визначення її місця проживання, однак в матеріалах цивільної справи відсутні будь які дані, що підтверджували б згоду дитини на проживання з матір`ю, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної вимоги

Outcome: partial