Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач [PERSON] звернувся в суд з цим позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на порушення своїх прав через неповернення грошової суми за договором позики. Під час розгляду цієї справи по суті [PERSON] заявлений позов підтримав, просив задовольнити його та стягнути з відповідача суму позики за розпискою, а також понесені по справі судові витрати по оплаті судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 4037 гривень 44 копійки. При цьому позивач пояснив, що 29 листопада 2012 року він позичив 20000 гривень відповідачу [PERSON], який видав йому боргову розписку та обіцяв повернути ці кошти до 01 червня 2013. У обумовлений строк грошові кошти позивачу не повернуто. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі відповідної довіреності / а.с. 33 /, заявлений позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. З пояснень сторони відповідача вбачається, що той дійсно одержував від позивача грошові кошти в сумі 20000 гривень, проте не для власних потреб, а для придбання для позивача будівельних матеріалів, які в подальшому і були придбані. При цьому допитаний, як свідок, за клопотанням його представника, відповідач [PERSON] суду показав, що на прохання позивача та на підтвердження раніше одержаних грошових коштів, він дійсно власноручно написав на капоті свого автомобіля в м. Полтаві та видав позивачу відповідну розписку. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, надані ними на засадах змагальності і диспозитивності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення зі слідуючих обгрунтувань. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з копії розписки від 29 листопада 2012 року, оригінал якої оглянуто судом під час розгляду справи, відповідач [PERSON] отримав від позивача в позику 20000 гривень, які підлягали поверненню ним до 01 червня 2013 року / а.с. 8 /. Факт та обставини одержання відповідачем від позивача грошової суми в позику підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що передача грошових коштів відповідачу відбулася в їхню присутність і саме в їхню присутність той написав позивачу боргову розписку. За повідомленням слідчого та згідно копії постанови органу досудового розслідування від 25 грудня 2013 року кримінальне провадження за фактом крадіжки будівельних матеріалів з домогосподарства [PERSON] закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, що побічно підтверджує наявність між сторонами по справі саме цивільного спору / а.с. 76, 50 /. В ході розгляду справи стороною відповідача, в супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України та у строки, імперативно встановлені частиною 2 ст. 27 ЦПК України, суду не надано належних і допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та вказували на те, що відповідна грошова сума відповідачем не одержувалася або видана ним позивачу розписка є безгрошовою. При викладених обставинах, виходячи з положень ст. 1049 ЦК України, відповідач [PERSON], як позичальник, має повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що була передана йому позивачем та використана ним на свій розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, витрати позивача, пов'язані з оплатою ним судового збору в сумі 229 гривень 40 копійок / а.с. 1 /, слід присудити до стягнення з відповідача [PERSON]. Що стосується позовних вимог про відшкодування судових витрат по оплаті правової допомоги, то при вирішенні цих вимог суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 1 Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Під час розгляду цієї справи позивачем не заявлялось клопотань про допуск до участі в справі на його стороні особи, яка б надавала йому правову допомогу у судовому засіданні. З огляду на це правова допомога, можливість та граничний розмір компенсації якої передбачена згаданим Законом, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді конкретною особою, в тому числі зі сторони представника ТОВ „КПЦ „Юрстандарт - 2012", позивачу не надавалася, а відтак і не підлягає компенсації. Таким чином, в цій частині заявлених позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial