Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись в суд з вказаним позовом, мотивуючи тим, що [INFO] помер [PERSON], який проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Після його смерті залишилось спадкове майно - земельні ділянки площею 0,31 га та 2,05 га, які розташовані на території Миньковецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на які посвідчене державними актами на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 01.08.2003 року. Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги, [PERSON] - як дружина померлого, [PERSON] - як дочка померлго, однак нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки в зв'язку з невідповідністю місць розташування земельних ділянок у правовстановлюючих документах на них. А тому звертаються до суду і просять визнати вказані державні акти на право власності на земельні ділянки недійсними, скасувати записи в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, а також визнати за ними право власності на зазначені земельні ділянки в рівних частинах як за спадкоємцями за законом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, однак подали до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити.. Представник відповідача Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання також не з'явився, однак подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заперечення проти позову, у яких вказав, що Головне управління заперечує проти задоволення позову в частині скасування записів в Книзі записів реєстрації державних актів, оскільки на даний час відсутнє правове регулювання порядку скасування таких записів. Розгляд справи просять проводити за їх відсутності. Представник третьої особи Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання не з'явився, до суду подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін та заперечення третьої особи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а розгляд справи слід провести у порядку ст.197 ЦПК України. Так ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що [PERSON] у 1961 році зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER]. Також встановлено, що [PERSON] народилась у 1973 році, її батьки: батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Також встановлено, що [INFO] помер [PERSON], який проживав та був зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], після смерті якого залишилося спадкове майно, зокрема земельні ділянки площею площею 0,31 га та 2,05 га, місцем розташуванням ділянок вказано територію Миньковецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на які посвідчене державними актами на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 01.08.2003 року, на які позивачі є спадкоємцями за законом першої черги, як дружина та дочка померлого. Позивачі [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняли належним чином, оскільки постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Дунаєвецької міської ради №316 від 20.07.2017 року, заповіту та спадкових договорів [PERSON] не складав, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендують на неї, немає, з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто не звертався, що видно із Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 18.09.2017 року. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Миньковецької сільської ради №11 від 09.04.2003 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] та серії [NUMBER], які відповідно до вказаних правовстановлюючих документів розташовані на території Миньковецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, площею 0,31 га та 2,05 га у межах згідно з планом, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно постанови приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу Бугерко Н.А. від 29 серпня 2017 року нотаріус відмовив [PERSON], [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, які належали померлому [PERSON] в зв'язку з невідповідністю місць розташування земельних ділянок у правовстановлюючих документах на них, оскільки у державних актах вказано, що земельні ділянки розташовані на території Миньковецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, однак відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6805190332017 та №НВ-6805190352017 місцями розташування спадкових земельних ділянок вказано Великокужелівську сільську раду Дунаєвецького району Хмельницької області. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87; 90, 97, 100, 102, 108, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161. 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЩІК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі №6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документвми, що посвідчують право власності йй видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що державні акти серії [NUMBER] та серії [NUMBER] на право власності на земельні ділянки площею 0,31 га та 2,05 га у межах згідно з планом, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які видані Миньковецькою сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області на ім'я [PERSON] порушує права позивачів на оформлення спадщини, не відповідають вимогам закону, оскільки у них допущено помилки, а саме невірно вказано місце розташування земельних діялянок, а тому суд вважає, що заявлений позов в частині визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до п. «г» ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Позивачі позбавлена можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на земельні ділянки. Згідно п.3.5 листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. А тому, суд вважає, що вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], слід задовольнити. Однак в ході судового розгляду позивачі не надали суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності скасування записів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею. Таким чином в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial