Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу згідно договору позики та процентів за користування позикою в загальній сумі 46 121 ,75 грн. Позовні вимоги, підтримані в судовому засіданні, позивач обґрунтовує тим, що 09.03.2014 року уклав договір позики з відповідачем [PERSON] , згідно якого передав останньому грошові кошти в сумі 1380 доларів США , що згідно офіційного курсу НБУ станом на 26.02.2015 року становить 41 414,05 грн. Вказані кошти відповідач [PERSON] зобов"язався повернути йому до 09.12.2014 року. Факт одержання відповідачем грошових коштів та зобов»язання повернути їх стверджується власноручно написаною останнім письмовою розпискою від 09.03.2014 року. Відповідач у вищевказаний термін не повернув йому позичених коштів та ухиляється від виконання взятих на себе зобов"язань. Вважає, що відповідач не має наміру повертати йому позичені грошові кошти, чим умисно порушує умови виконання зобов»язання за договором позики та вимоги ст.ст. 526, 629, ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Оскільки відповідач не повернув борг , вважає, що він також має право на отримання від відповідача процентів за користування наданими останньому грошовими коштами згідно вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України, виходячи з облікової ставки НБУ, за період з 09.03.2014 року по 26.02.2015 року , в розмірі 156, 87 доларів США , що згідно із офіційним курсом НБУ станом на 26.02.2015 року становить 4707,70 грн. Позивач просить позов задоволити, стягнути на його користь з [PERSON] 41414,05 грн. основного боргу за договором позики, 4797,70 грн. процентів за користування позикою в загальному розмірі 46 121 ,75 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та пояснив, що 09.03.2014 року позивач згідно розписки дав йому у борг грошові кошти в сумі 1380 доларів США , що відповідно до курсу НБУ на березень 2014 року становило 12 744, 30 грн. Того ж дня , 09.03.2014 року він повернув позивачу 2000 грн. і позивач розписався на аркуші паперу про отримання вказаних коштів. Повернута ним сума в розмірі 2000 грн. станом на 09.03.2014 року за курсом НБУ була еквівалентна 222, 22 доларам США. В подальшому на повернення боргу по договору позики 30.04.2014 року він вніс на рахунок позивача у Воротянському відділенні «ПриватБанку» 2000 грн., що за курсом НБУ було еквівалентно 181, 82 доларам США, 30.05.2014 року - 2000 грн., що за курсом НБУ було еквівалентно 166, 66 доларам США, 10.02.2015 року - 2000 грн., що за курсом НБУ було еквівалентно 83,33 доларам США, 27.04.2015 року - 10 000 грн. , що за курсом НБУ було еквівалентно 445,83 доларам США, 12.05.2015 року - 2000 грн. , що за курсом НБУ було еквівалентно 97,56 доларам США. Номер карткового рахунку відповідача, на які слід було вносити грошові кошти, йому було відомо з СМС - повідомлень, які йому надходили від імені відповідача. Таким чином неповернута сума боргу позивачу за договором позики становить 182,58 доларів США і вважає, що в такій сумі підлягають до задоволення позовні вимоги позивача. Відповідач також зазначив, що в розписці відсутні дані про встановлення процентів за користування позикою , а тому позовні вимоги в частині стягнення процентів вважає безпідставними і в їх задоволенні просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази , та оцінюючи досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Оглянутим в судовому засіданні оригіналом розписки та долученою до матеріалів справи копією розписки встановлено, що 09.03.2014 року відповідач [PERSON] отримав в борг у позивача 1380 доларів США , які зобов»язався повернути до 09.12.2014 року. Факт укладення договору позики та отримання грошових коштів відповідач не заперечує. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики і розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України та передачу грошей позикодавцем позичальнику. На повернення боргу за договором позики відповідач вніс на картковий рахунок позивача в КБ «ПриватБанк» наступні кошти : 30.04.2014 року - 2000 грн., що згідно офіційного курсу НБУ (1140, 15 грн. за 100 доларів США) було еквівалентно 175,42 доларам США; 30.05.2014 року - 2000 грн., що згідно офіційного курсу НБУ ( 1177,49 грн. за 100 доларів США) було еквівалентно 169,92 доларам США; 10.02.2015 року - 2000 грн. , що згідно офіційного курсу НБУ ( 2484, 04 грн. за 100 доларів США) було еквівалентно 80,52 доларам США; 27.04.2015 року - 10 000 грн., що згідно офіційного курсу НБУ (22,45 грн. за 1 долар США), було еквівалентно 445,43 доларам США; 12.05.2015 року - 2000 грн., що згідно офіційного курсу НБУ ( 20,58 грн. грн. за 1 долар США) було еквівалентно 97,18 доларам США на загальну суму 968, 47 доларів США, що стверджується наданими відповідачем фіскальними чеками Ворохтянського відділення КБ «ПриватБанк» від 30.04.2014 року, 30.05.2014 року, 10.02.2015 року, 27.04.2015 року, 12.05.2015 року. Твердження позивача [PERSON] про те , що вищевказані грошові кошти , які були внесені відповідачем [PERSON] на його рахунок у Ворохтянському відділенні КБ «ПриватБанк» є його грошовими коштами, які він давав [PERSON] по приїзду у смт. Ворохта , щоб останній вніс ці кошти на його рахунок у банку , суд визнає надуманими, оскільки сумнівним є те , що позивач їхав з Івано-Франківська у смт. Ворохта, розшукував там відповідача для того, щоб останній вніс на його банківський рахунок грошові кошти. Крім того, будь-яких допустимих доказів, які б підтверджували факт передачі ним вищевказаних коштів відповідачу [PERSON] позивач не надав. Твердження відповідача [PERSON] про те , що в день укладення договору позики він повернув позивачу 2000 грн. суд не приймає до уваги, оскільки на оригіналі розписки відсутні будь-які дані про повернення відповідачем цих коштів. Як стверджує позивач, 2000 грн. він отримав від відповідача в рахунок погашення заборгованості за борговими зобов»язаннями його дочки, з якою уклав договір позики 15.01.2011 року, що стверджується наданою копією розписки. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем в рахунок погашення боргу за договором позики повернуто позивачу 968,47 доларів США, в зв»язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неповернутий борг за договором позики в сумі 411,53 доларів США, що на час розгляду справи згідно офіційного курсу НБУ (21,95 грн. за 1 долар США) еквівалентно 9 033, 08 грн. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки договором позики не встановлено розміру процентів за користування сумою позики, розмір процентів за користування наданими відповідачу грошовими коштами за період з 09.03.2014 року по 26.02.2015 року слід визначити на рівні облікової ставки Національного банку України. Облікова ставка НБУ за період з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року становила 9,5 % річних, з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року - 12,5 % річних, з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року - 14 % річних, з 06.02.2015 року по 04.03.2015 року - 19,5 % річних. Розрахунок процентів за користування сумою позики визначається наступним чином: за період з 09.03.2014 року по 14.04.2014 року - 1380 х 36 х6,5 % /365 =8,85 доларів США; за період з 15.04.2014 року по 29.04.2014 року - 1380 х 15 х 9,5% / 365=5,39 доларів США; за період з 30.04.2014 року по 29.05.2014 року -1204,58 х 30 х 9,5 % / 365=9,41 доларів США; за період з 30.05.2014 року по 16.07.2014 року - 1034,66 х 48 х 9,5% / 365=12,93 доларів США; за період з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року-1034,66 х 118 х 12,5% /365=41,81 доларів США; за період з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року -1034,66 х 84 х 14% / 365=33,34 долари США; за період з 06.02.2015 року по 09.02.2015 року - 1034,66 х 4 х 19,5% / 365=2,21 долари США; за період з 10.02.2015 року по 26.02.2015 року - 954,14 х 17 х 19,5% / 365=8,66 доларів США, на загальну суму 122,60 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на час розгляду справи становить 2 691, 07 грн. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 411 ,53 доларів США, що еквівалентно 9033,08 грн., боргу за договором позики та 2691, 07 грн. процентів від суми позики . Питання судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526,527, 530, 536, 612, 627, 1046, 1047, 1048, 1049,1050 ЦК України,

Outcome: partial