Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом до відповідачів - [PERSON], [PERSON] про визнання спадщини, що відкрилась, фактично прийнятою позивачем, як спадкоємцем за законом. Під час розгляду справи позивач [PERSON] збільшила свої позовні вимоги, просила встановити факт її проживання однією сім'єю з [PERSON] без шлюбу з лютого 1997 року по день смерті [PERSON] ([INFO]), визнати спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], фактично прийнятою нею, як спадкоємцем за законом, а також визнати право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] та легковий автомобіль ЗАЗ 2107. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [INFO] помер [PERSON]. З лютого 1997 року і до дня смерті [PERSON] позивач спільно проживала з ним однією сім»єю без шлюбу спочатку за місцем реєстрації [PERSON]: [ADDRESS], а згодом - за місцем реєстрації позивачки: [ADDRESS]. Після смерті цивільного чоловіка [PERSON] відкрилася спадщина на майно, яким є двокімнатна квартира загальною площею 43,11 кв. м., що належала йому на праві приватної власності; легковий автомобіль марки ВАЗ-2107-20 та грошовий вклад на рахунку [NUMBER], відкритому в Ощадбанку (філія №7985/0429 Дніпровського відділення м. Києва). Згідно зі ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як пояснила позивач під час розгляду справи, більше п'ятнадцяти років вона постійно проживала з [PERSON] однією сім'єю, була пов'язана спільним побутом та взаємними правами та обов'язками, вважала, що має законне право на спадкування майна після його смерті. Будучи впевненою в тому, що спадкоємці першої черги відсутні, а також фактично прийнявши спадщину після смерті цивільного чоловіка, позивач протягом встановленого законом 6-місячного строку не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, тому вважає необхідним визнати в судовому порядку те, що вона фактично прийняла спадщину. З метою переоформлення рахунків на комунальні послуги і належного оформлення автомобіля, 22 березня 2013р. позивач звернулася до 10-ої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. За її заявою була відкрита спадкова справа №275/13 щодо майна померлого [PERSON], проте, державний нотаріус листом повідомила, що згідно зі ст. 1264 ЦК України як особа, яка проживала з померлим [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, позивач має право на прийняття цієї спадщини за умови встановлення цього факту в судовому порядку. Згодом позивачці стало відомо про те, що рідний племінник [PERSON] - відповідач-1 [PERSON] звернувся до суду з заявою про поновлення йому пропущеного строку звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, претендуючи на спадщину. Під час розгляду справи з'ясувалося, що на спадщину претендує також рідний онук померлого - відповідач-1 [PERSON], про існування якого позивачці, як особі, що 15 років прожила зі спадкодавцем, взагалі нічого не було відомо. Позивач та її представник в судовому засіданні пояснили, що заява [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу та позовна заява [PERSON] про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини були залишені без розгляду ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва, оскільки виник даний спір між спадкоємцями, а також, просили не приймати, як докази, свідоцтво про народження та витяг з актового запису про народження [PERSON], оскільки є сумніви у тому, що вказані документи підтверджують родинні відносини між спадкодавцем та відповідачем-2 [PERSON] Підтримавши з вищезазначених підстав позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання спадщини, що відкрилась, фактично прийнятою позивачем, як спадкоємцем за законом, про визнання права власності на майно в порядку спадкування, позивач та її представник просили позов задовольнити. Відповідач-1 [PERSON] в судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, згідно положень ст. 74 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином, оскільки відмовився отримати судові повістки про його виклик в судові засідання, які направлялися судом відповідно до вимог Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (Мінськ, 1993р.), а також надати свої пояснення чи заперечення по суті позову. Законний представник відповідача -2 [PERSON] - його опікун [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у [INFO] під час надання нею меценатської допомоги туберкульозним хворим у лікарні, вона познайомилася з малолітнім сиротою [PERSON], мати якого померла від відкритої форми туберкульозу, а періодичне навідування до якого здійснювала бабуся хлопчика (мати його матері) [PERSON] - [PERSON]. В квітні 2007 року [PERSON] за згодою бабусі дитини, почала оформляти документи для опікунства, поновлюючи усі необхідні документи та шукаючи інших родичів хлопчика. У 2009 році по базі даних автовласників вона знайшла рідного дідуся дитини - [PERSON], який довго вивчав усі надані нею документи, визнавши в результаті [PERSON], як онука, запросив її з онуком до себе, показав фотокартки, подарував деякі фотокартки із зображенням рідних [PERSON] та розповівши про себе, батька дитини та про їх родину. З того часу вони почали періодично спілкуватися і зустрічатися. В [INFO] померла рідна бабуся [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] зателефонувала [PERSON] з тим, щоб повідомити йому про це, проте, через деякий час жінка, якою виявилася [PERSON], повідомила її про смерть [PERSON] Звернувшись від імені та в інтересах свого підопічного до нотаріальної контори, [PERSON] повідомили про те, що оскільки її підопічний [PERSON] на момент відкриття спадщини не досяг 14 років, він автоматично вважається таким, що прийняв спадщину, а оскільки він є єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом першої черги, то, відповідно, єдиний, хто має законне право успадкувати усе майно після смерті свого рідного діда. Заперечуючи проти позову в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, [PERSON] повідомила про те, що [PERSON] в розмовах з нею ніколи про [PERSON], як дружину, не згадував, сказавши лише, що йому допомагає одна жінка по господарству. На підставі ст. 45 ЦПК України та ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», в інтересах неповнолітнього [PERSON], до участі в справі вступив прокурор. В судовому засіданні прокурор заперечував проти позову [PERSON] з тих підстав, що єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом першої черги є його рідний онук [PERSON], зазначив, що на підтвердження факту проживання позивачки зі спадкодавцем не менше 5 років до часу відкриття спадщини [PERSON] надала лише світлини та запросила свідків. Прокурор зазначив, що навіть за умови доведення позивачем факту її проживання зі спадкодавцем не менше 5 років до часу відкриття спадщини, вона все одно буде спадкоємцем лише четвертої черги за законом і вказаний факт не дає правових підстав для задоволення інших позовних вимог. З цих підстав прокурор просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - Головного управління юстиції у м. Києві в судові засідання не з'явився, направив письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. В судовому засіданні за клопотанням позивача були допитані свідки. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою та подругою позивачки [PERSON] з 1990 років, оскільки вони проживають в одному будинку на [ADDRESS]. Свідок пояснила, що у 1997 році [PERSON] познайомилася з [PERSON] і переїхала жити до нього в квартиру [ADDRESS], де вони разом із сином [PERSON] -[PERSON] прожили близько 6 років. У 2004 році [PERSON] разом з [PERSON] повернулися до квартири позивачки на [ADDRESS], пояснивши їй, що син [PERSON] - [PERSON] наркоман, не дає можливості спокійно жити. Як стверджує свідок, з того часу (з 2004 року) і до смерті [PERSON] ([INFO]) [PERSON] спільно жила з [PERSON] однією сім'єю, вела з ним спільне господарство, були дружньою родиною, часто запрошували в гості та відвідували гостей, збирали гроші на автомобіль, який згодом і купили, спільно відпочивали і турбувалися один про одного. Свідок зазначила, що [PERSON] про свого сина [PERSON] згадував тільки із жалем, а про наявність у нього онука ніколи їй не розповідав. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою [PERSON] з моменту заселення будинку на [ADDRESS] у 1980 році, з того ж часу вони є подругами, які часто бувають в гостях одна у одної, спільно святкували свята, спілкувалися родинами. Свідок підтвердила знайомство [PERSON] із [PERSON] у 1997 році, їх переїзд на [ADDRESS], а також те, що із-за сина [PERSON] - [PERSON] вони повернулися у 2004 році жити на [ADDRESS], де разом і жили до смерті [PERSON] у [INFO]. Свідок пояснила, що після смерті сина [PERSON] у [INFO] його похоронами займалася [PERSON], яка разом з [PERSON] влаштували поминальний обід, куди була запрошена і вона. На цьому обіді згадували [PERSON], його життя, друзів, але ні про наявність у того дружини, а тим більше сина ніхто не повідомляв і [PERSON] також не говорив. Свідкам були надані в судовому засіданні для огляду світлини, надані представником позивача, свідки підтвердили факт зображення на них позивачки [PERSON] і [PERSON], а також календарні дати цих світлин. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне. У 1997 році [PERSON] познайомилася з [PERSON] та, переїхавши до останнього за місцем його реєстрації [PERSON]: [ADDRESS], проживала там разом з ним до 2004 року. У 2004 році [PERSON] разом з [PERSON] переїхали проживати за місцем реєстрації позивачки: [ADDRESS], де спільно проживали без шлюбу, вели спільне господарство, піклувалися одне про одного до смерті [PERSON] у [INFO]. Ці обставини підтверджуються показаннями свідків, фотокартками, доказами оплати позивачкою рахунків за житлово-комунальні послуги за квартиру [ADDRESS], квитанціями на оплату рахунків за придбання ліків, призначених [PERSON], отримання позивачкою лікарського свідоцтва про смерть [PERSON], довідки про причину смерті, документів на поховання, довідкою УПФУ у Дніпровському районі м. Києва від 19.03.2013р. про отримання позивачкою допомоги на поховання [PERSON] Проте, суд не знаходить правових підстав для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу з 1997 року, виходячи з наступного. Частиною 2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сімейний Кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року. Правовідносини, які склалися до 2004 року регулює Кодекс законів про шлюб та сім'ю України (1969 року). Статтею 6 Кодексу законів про шлюб та сім'ю України сім'єю визначається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Згідно з ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] до 01.01.2004 року не був зареєстрований в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Отже, факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без шлюбу підлягає встановленню лише за період часу з 01.01.2004р. по 28.04.2012р. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яким є 2-кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]; легковий автомобіль марки ВАЗ-2107-20 та грошовий вклад на рахунку [NUMBER], відкритому в Ощадбанку (філія №7985/0429 Дніпровського відділення м. Києва). Заповіт [PERSON] за життя не склав. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 1261-1264 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Дружина [PERSON] - [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER]. Син [PERSON] - [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER]. Згідно зі ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Рідним онуком [PERSON] є неповнолітній [PERSON], [INFO]. Факт родинних відносин [PERSON] та спадкодавця [PERSON], як рідного онука та діда, підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] № 00013856271 станом на 10.05.2014р. та [PERSON] №00012088112 станом на 24.04.2013р. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених ст. 61 цього Кодексу. Заперечуючи факт родинних відносин [PERSON] та спадкодавця [PERSON], як рідного онука та діда, позивач та її представник не надали суду належних та достовірних доказів на спростування вказаних обставин, а надані законним представником [PERSON] докази родинних відносин є належними і допустимими з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 53 КпШС УРСР, який діяв на момент державної реєстрації народження, - походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. Запис батьків, як не перебувають у шлюбі між собою, був передбачений ст. 55 КпШС УРСР, згідно якої якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно наданого суду витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] № 00013856271 станом на 10.05.2014р., запис про батька дитини вчинений за його прізвищем, іменем та по-батькові. Статтею 1258 ЦК України встановлена черговість спадкування за законом. Так, згідно вказаної статті, - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як убачається з матеріалів спадкової справи №275/2013, відкритої 10-ою Київською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого [INFO] [PERSON], з заявами про прийняття спадщини, пропустивши 6-місячний строк для прийняття спадщини, звернулися: 22.03.2013р. - [PERSON] (як особа, що проживала зі спадкодавцем не менше 5 років до часу відкриття спадщини - спадкоємець четвертої черги за умови встановлення факту проживання зі спадкодавцем не менше 5 років до дня відкриття спадщини) та 23.04.2013р. - [PERSON] (рідний племінник спадкодавця - спадкоємець третьої черги на підставі ст. 1258 ЦК України). Судом встановлено, що рішення суду про поновлення вказаним особам пропущеного ними 6-місячного строку звернення до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини не ухвалювались. Згідно наявної в матеріалах справи довідки ЖРЕО №402 від 24.05.2013р., зареєстрованих мешканців в квартирі [ADDRESS], яка належала [PERSON], немає, а відповідно до наданих позивачем доказів, [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS]. З матеріалів справи убачається, що 29.04.2013 р. від імені та в інтересах [PERSON], як спадкоємця першої черги в порядку ст. ст. 1261, 1258 ЦК України), з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON] до 10-ої Київської державної нотаріальної контори звернулася його опікун - [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а згідно з ч. 4 цієї статті, - малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON], хто належним чином прийняв спадщину у встановлений законом спосіб та строк. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму ВСУ N 7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Звернувшись з позовною вимогою про визнання права власності на спадкове майно, [PERSON] не врахувала зазначених вимог закону і не надала суду доказів того, що відсутні умови для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що саме неповнолітній [PERSON], а не [PERSON] має право на спадкування за законом в першу чергу щодо інших спадкоємців за законом, який прийняв спадщину у встановлений законом спосіб та строк. Отже, є необгрунтованими, недоведеними і безпідставними вимоги позивача про визнання спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], фактично прийнятою [PERSON], як спадкоємцем за законом, а також визнання за нею права власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS], легковий автомобіль ЗАЗ-2107 та грошовий вклад. Враховуючи викладене та

Outcome: partial