Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу стягнення аліментів, посилаючись на те, що 11.12.2003 року у виконавчому комітеті Чудейської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області сторонами було укладено шлюб, актовий запис №41. У сторін від шлюбу народилося двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON] [INFO], які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Спільне життя з чоловіком не склалося, сторони проживають окремо. Причиною розпаду сімї послужили ті обставини, що у сторін різні погляди на життя, ведення спільного господарства, несумісність характерів. Позивач впевнена, що шлюб набув формального характеру. Позивач просила шлюб розірвати, відновити дошлюбне прізвище «Корнецька», дітей залишити проживати біля неї та стягувати на утримання дітей в розмірі по 800 гривень, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В судовоме засідання позивач не з'явилася, однак направила на адресу суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, виходячи з чого суд знаходить можливим розглядати справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 11.12.2003 року у виконавчому комітеті Чудейської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області, актовий запис №41. У сторін від шлюбу народилося двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON] [INFO], які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд виходить із встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, а також враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на це суд знаходить, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обгрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки сторони проживають окремо. На думку суду дана сім`я розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. В суді було встановлено, що позивач бажає відновити своє дошлюбне прізвище та в подальшому іменуватися прізвищем "Корнецька", що не суперечить вимогам ст.113 СК України, згідно яких особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] та будучи зобов'язаним утримувати дітей до досягнення ними повноліття - кошти на їх утримання не надає, тому суд знаходить, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що будуть стягуватись з відповідача, суд виходить з того, що згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 1032 грн., а на дітей віком від 6 до 18 років, 1286 грн. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто утримання дітей є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Забезпечуючи дітям сторін хоча б встановлений законом прожитковий мінімум, суд вважає, що з батька слід стягувати половину прожиткового мінімуму для кожної із дітей і така сума нарівні із часткою матері може задовольнити потреби дітей. З огляду на вказане та зважаючи на запрошений позивачем розмір аліментів, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 643 грн. на сина [PERSON] [INFO] та 516 грн. на дочку [PERSON], щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Вирішуючи вимогу позивача про залишення дітей на проживання біля неї, суд виходить з того, що у відповідності до вимог ст. ст. 160 та 161 СК України місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків і самої дитини, а в суді вирішується тільки спір між батьками з цього питання, якщо вони проживають окремо. З огляду на це та внаслідок відсутності спору про місце проживання дітей, суд не знаходить підстав до задоволення вимоги позивача про залишення дітей на проживання біля матері. Судові витрати суд покладає на відповідача, у звязку з тим, що діти проживають з мамою, та на виконання п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає рішення суду до негайного виконання.

Outcome: partial