Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Представник позивача\~\~ПАТ КБ «Приватбанк» 31.08.2016 р. звернувся в суд з позовом до відповідача \~ про стягнення заборгованості за кредитним договором.\~\~ Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 28.03.2011\~ року між КБ „ПриватБанк" та П`ятак Є.Р. було укладено кредитний договір б/н\~\~, відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку. Даною кредитною карткою відповідач не користувався. 05.07. 2012 року кредитна картка відповідача була перевипущена, та в цей же день, 05.07.2012 року відповідач отримав іншу кредитну картку № 4149 4377 1972 0276 зі строком дії до 31.12.2015 року. За даною кредитною карткою відповідач отримав кредит розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % на рік., який того ж дня був збільшений до 2200 грн.. Вказував , що відповідач свої зобов'язання за договором не виконав,\~ має заборгованість в розмірі 22 518, 45 грн., яку прохав стягнути. В судовому засіданні представник позивача\~\~[PERSON] повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та підстави. Під час попереднього судового засідання відповідач П`ятак Є.Р. проти задоволення позовних вимог заперечувала , вважає , що позивачем порушений строк позовної давності. Пояснила, що дійсно укладала із позивачем кредитний договір, у зв`язку зі скрутним матеріальним станом платежі здійснювала нерегулярно, по мірі можливості та не заперечувала , що має заборгованість по кредиту. В подальшому в судові засідання відповідач П`ятак Є.Р. не з`являлась , її інтереси в суді представляв представник за дорученням [PERSON] , який прохав в задоволенні позову відмовити у зв»язку з пропуском строку позовної давності, оскільки вважає , що спірний кредитний договір за взаємним погодженням сторін припинив свою дію 01 травня 2013 року , з 02 травня 2013 року настав строк просрочення сплати кредиту відповідачкою та розпочався перебіг строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі,\~суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~\~ст.1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст.626 ЦК України). Судом\~\~встановлено,\~\~що 28.03.2011\~ року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та П`ятак Є.Р. було укладено кредитний договір ( а.с.6 , 189-190 ) та відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, якою відповідач не користувалася. 05.07.2012 року кредитна картка відповідача була перевипущена, та в цей же день, 05.07.2012 року відповідач отримала іншу кредитну картку № 4149 4377 1972 0276 зі строком дії до 31.12.2015 року та відповідно отримала кредит в розмірі 300 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36, 00% річних , який в цей же день був збільшений до 2 200 грн. Строк дії кредитної картки № 4149 4377 1972 0276 - до 31.12.2015 року, що підтверджується довідками банківської установи та фото відповідача з карткою під час її отримання в момент активації 05.07.2012 року ( а.с. 164 , 165 ). Договір складається із заяви кредитора, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою , з якими позичальник був ознайомлений , про що свідчить її власноручний підпис на заяві позичальника від 28.03.2011 року та проти чого вона не заперечувала в судовому засіданні. Відповідач зобов'язалася\~\~забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом. Відповідно до п.2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг , Банк має право з власної ініціативи змінити розмір кредитного ліміту . Так, 16.08.2013 року кредитний ліміт був зменшений до 1520,00 грн. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ст.611 ЦК України. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до умов договору погашення заборгованості має здійснюватися шляхом сплати щомісячних платежів в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше ніж 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, були внесені зміни до тарифів, а саме: з 01.07.2013 р. базова відсоткова ставка 2,5 % ; з 01.09.2014 р. базова відсоткова ставка 2,9 %; з 01.04.2015 р. базова відсоткова ставка -3,6 % з 01.02.2013 р. пеня = базова відсоткова ставка за договором/30 ( нараховується за кожен день прострочення кредиту ) + 50 грн. ( одноразово ) при виникненні прострочення за кредитом або відсотками на суму від 100 грн.; з 01.11.2013 р. при простроченні протягом одного місяця : пеня 50 грн., при несплаті щомісячного платежу на суму від 100 грн. і більше ; прострочення другий місяць поспіль і більше : пеня 100 грн., при несплаті щомісячного платежу на суму від 100 грн. і більше. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом , відсотки за його використання , за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Пунктом 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено сплату штрафу за порушення строків сплати будь-якого з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно п. 2.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення заборгованості на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов`язання, згідно п.п. 2.1.12.6.2 та 2.1.12.8.1, позичальником сплачується пеня. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві П`ятак Є.Р. кредит. Також встановлено, що в порушення умов договору позичальник П`ятак Є.Р. свої зобов'язання належним чином не виконує. Так, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач здійснювала погашення заборгованість лише 7 разів , а саме 12.07.2012 року в розмірі 280 грн., 07.08.2012 року - 800 грн., 23.10.2012 року - 100 грн., 11.12.2012 року-100 грн., 26.04.2013 року 1000 грн. Останні платежі в розмірі 50 грн . позивачем було здійснено 26.03.2014 року готівкою через термінал самообслуговування в м Полтаві по вул. Зіньківській , б.4 за допомогою використання позивачем власної картки № 4149 4377 1972 0276 , а також 05.08.2015 року в розмірі п`яти грн. з терміналу самообслуговування 204889 м. Полтава ( депозит ), що відображено у відомостях про рух коштів за рахунком відповідача ( а.с. 132 , 133 ) .Тому заперечення відповідачки та її представника , що останні платежі по погашенню заборгованості ( а саме , 26.04.2013 року 1000 грн. , 26.03.2014 року 50 грн, , 05.08.2015 року п»ять грн.) на протязі останніх трьох років в межах строків позовної давності відповідач не здійснювала, не заслуговують на увагу . Крім того , твердження відповідача та її представника , що спірний кредитний договір за взаємним погодженням сторін припинив свою дію 01 травня 2013 року , а з 02 травня 2013 року настав строк просрочення сплати кредиту відповідачем та розпочався перебіг строку позовної давності з огляду на отримання відповідачем листа позивача про погашення заборгованості від 15.04.2013 року не грунтується на вимогах ЦК України , зокрема ст.ст. 598 -599 , 651 , 652 , 654 ЦК України. Як вбачається, листом від 15.04.2013 року позивач запропонував відповідачеві погасити заборгованість чи повідомити про свою незгоду щодо змін. Отримавши зазначений лист , відповідач у встановлені строки не направила непогодження з вказаною вимогою про погашення заборгованості , а натомість 26.04.2013 року частково погасила заборгованість за кредитом в розмірі 1000 грн. , що підтверджується виписками по рахунку за договором. Тобто відповідач вчинила дії , якими фактично визнала існування заборгованості за кредитним договором та в подальшому ще двічі -26.03.2014 року та 05.08.2015 року сплачувала заборгованість за кредитом. . Також не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи в суді та є недоведеними заперечення проти позовних вимоги відповідача та її представника з тих підстав , що Умови та правила надання банківських послуг від 06.03.2010 року у редакції , яка діяла на час укладення спірного договору , набрали чинності лише 01 січня 2016 року та відповідно спростовуються наказами банку про їх затвердження та внесення змін ( а.с. 175 ,214-215 ) . Таким чином , у звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 30.06.2016 року складає 22 518 гривень 06 копійок, що підтверджується відповідними виписками з балансових рахунків, яка складається з: 1514,04 грн. заборгованість за кредитом; 16160,54 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3295,00 грн. заборгованість за пенею за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1048,48 грн. штраф (процентна складова) . Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року по справі № 6-2003 цс 15 цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки ( пені, штрафу ). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання ( частина друга статті 549 ЦК УКраїни ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( частина третя ст. 549 ЦК України ). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме правопорушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду є обов`язковими для всіх судів України. Таким чином , враховуючи , що умовами кредитного договору ( п.2.1.1.7.6 ,п.2.1.1. 12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг ) за порушення строків сплати за кредитом передбачено одночасне стягнення щтрафу та пені з відповідача , що є одним видом цивільно-правової відповідальності , їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення буде свідчити про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення., тому суд приходить до висновку , що у стягненні з відповідача штрафів у розмірі : 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1048,48 грн. - штраф (процентна складова) слід відмовити. Суд вважає, що пеня є більш дієвою мірою впливу на боржника так як обчислюється в відсотках від суми несвоєчасного виконання зобовязання за кожен день просрочення та за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання своїх зобовязань. Під час судового розгляду відповідач та її представник прохали застосувати наслідки спливу позовної давності . При вирішенні питання щодо застосування строків позовної давності суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема , частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає , що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом , може бути збільшена за домовленістю сторін. Суд вважає , що оскільки Умови надання споживчого кредиту не містять підпису відповідача та у заяві позичальника про надання кредиту від 28.03.2011 року домовленості сторін щодо збільшення стоку позовної давності тривалістю 50 ( п`ятдесят ) років не має , відповідно до вимог ст. 259 , 207 ЦК України в даному випадку позовна давність не була збільшена. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 0.107.2015 року по справі № 6-757цс15 , від 04.11..2015 року по справі № 6-1926 цс . Проаналізувавши зазначені норми права, суд вважає, що нарахований позивачем розмір пені підлягає стягненню в межах нарахованої пені за останній рік, що передує зверненню позивача з позовною заявою до суду. Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду 31.08.2016 року. За таких обставин обґрунтованими є вимоги про стягнення пені за період з 31.08.2015 року по 30.06.2016 року ( на час здійснення розрахунку позивачем ) в розмірі 1100 грн. , в іншій частині вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідача складає 18 774,58 грн. (1 514,04 грн. заборгованість за кредитом; 16 160,54 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 100, 00 грн. заборгованість за пенею в межах строку позовної давності ). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню , тому необхідно стягнути з П`ятак Є.Р. на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 774 гривні 58 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача П`ятак Є. Р. слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам .

Outcome: partial