Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем, шлюб з яким розірвано, має спільну дитину. Відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід, добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, крім того від першого шлюбу вона має неповнолітню дитину. Зазначає, що відповідач ухиляється від утримання спільної дитини, не піклується, не цікавиться її здоров'ям, фізичним та моральним розвитком. На неодноразові дзвінки стосовно матеріальної допомоги на утримання дитини не реагує, тому просить стягнути аліменти за минулий час за останні три роки. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала частково, зазначила, що не має підтверджень, що вона вживала заходи до стягнення аліментів з відповідача за останні три роки, в іншій частині позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав чатково на суму 240 грн. щомісячно. Зазначив, що сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу, а також має хворобливий стан здоров'я, що перешкоджає йому працевлаштуватись. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 травня 2008 року. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 липня 2013 року, яке набрао чинності 23 липня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою Чернігівської ВК державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області ( а.с.4). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» саме батьки несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини, забезпечення її права на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виходячи із зазначених правових норм, що регулюють дані правовідносини, фактичних обставин справи, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище позивачки, дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача. Приймаючи до уваги, що відповідач офіційно не працює, не має стабільного, регулярного заробітку (доходу), хворобливий стан здоров'я, сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO], а також, що позивачка в силу закону також зобов'язана утримувати неповнолітнього сина, суд вважає за необхідне, відповідно до ст.ст. 181-183, 184 Сімейного кодексу України та з урахуванням положень п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі 450 грн щомісячно. Що стосується стягнення аліментів за минулий час суд враховує наступне. Статтею 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від сплати аліментів. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені тільки при наявності підстав, установлених законом. Позивачка не надала доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, у судовому засіданні не заперечувала, що з позовом про стягнення аліментів до цього часу не зверталась. Враховуючи викладене, суд вважає недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивачка не вживала заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подавала позов про стягнення аліментів) з особистих мотивів, тому у цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судові витрати, відповідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial