Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що останній утримує та проводить обслуговування житлового будинку [ADDRESS] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 06.08.2001 року № 296. Будинок введено в експлуатацію, відповідно до акту готовності об'єкта експлуатації від 29.12.2000 року № 339. Квартира [ADDRESS], загальною площею 96,5 кв. м. належить [PERSON] на праві приватної власності, відповідно до договору дарування від 05.11.2004 року. Між позивачем та відповідачем не було укладено договір на обслуговування будинку та прибудинкової території, з причин відмови відповідача від укладання останнього. Проте, у розуміння ч. 2 ст. 322 ЦПК України, відповідач, як власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Позивач утримує та надає послуги з обслуговування житлового будинку [ADDRESS], проте відповідач за період з 01.02.2012 року по 01.04.2015 року не здійснює оплату за надані останньому та спожиті комунальні послуги, в наслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 20434,37 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, де просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримава /а.с. 86/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення на позовну заяву, позовні вимоги не визнав. Крім того посилався на строки позовної давності, та просив застосувати останні, оскільки строки для стягнення заборгованості за період до червня 2012 року перевищили три роки. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріли справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" (надалі Позивач) утримує та проводить обслуговування житлового будинку [ADDRESS] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 06.08.2001 року № 296 /а.с. 8/. Будинок введено в експлуатацію, відповідно до акту готовності об'єкта експлуатації від 29.12.2000 року № 339 /а.с. 24/. Відповідно до ст. 24 ЖК Української РСР, жилий будинок може експлуатуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією. Якщо для експлуатації будинків відомчого або громадського житлового фонду не може бути створено житлово-експлуатаційну організацію, експлуатація будинків здійснюється безпосередньо відповідним підприємством, установою, організацією. Квартира [ADDRESS], загальною площею 96,5 кв. м. належить [PERSON] на праві приватної власності, відповідно до договору дарування від 05.11.2004 року, що встановлено у судовому рішенні № 2-4820/12, що набрало законної сили /а.с.9-11/. Згідно п. 7 правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених ПКМУ від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Між позивачем та відповідачем не було укладено договір на обслуговування будинку та прибудинкової території, з причин відмови відповідача від укладання останнього. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Постановою КМДА № 630 від 21.07.2005 року від 21.07.2005 року та розпорядженнями виконавчого органу КМР (КМДА) від 29.12.2010 року №1221 та від 31.05.2011 року № 857, якими затверджені тарифи на житлово-комунальні послуги, передбачено термін оплати спожитих послуг - до 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР, Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Підприємство неодноразово нагадувало відповідачу про оплату заборгованості за послуги з утримання будинку і прибудинкової території та отримані комунальні послуги та направляв попередження № 110/22-271 від 19.02.2015 року /а.с. 20/, але відповідач борг не сплатив. Відповідно до розрахунку /а.с. 12-13/, за період з лютого 2012 року по травень 2012 року позивач надав послуги та не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості у трирічний термін, тобто термін, що охоплює позовну давність, незважаючи на те, що послуги відповідача не оплачувалися у повному обсязі. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, позов про стягнення заборгованості було пред'явлено 05.06.2015 року, таким чином вимоги позивача про стягнення заборгованості за період з лютого 2012 року по травень.2012 року, не підлягають задоволенню з огляду на те, що сплив строк позовної давності. Суд вважає неспроможними доводи відповідача, про те, що позивачем не доведено надання відповідачу послуг за які стягується плата, оскільки на підтвердження таких доводів суду доказів надано не було. Так, відповідно до Закону України «Про житлово - комунальні послуги», відповідач як споживач не звертався до позивача або інших контролюючих органів із претензіями про ненадання або неналежне надання позивачем комунальних послуг та обслуговування житлового будинку, зменшення їх вартості у зв'язку з цим, тощо. Таким чином, суд вважає, що претензій у відповідача з приводу виконання позивачем своїх обов'язків, їх якості, кількості тощо не виникало і такі послуги позивачем були надані у повному обсязі.

Outcome: partial