Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Національного заповідника «Софія Київська» (Відповідач), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: генеральний директор Національного заповідника «Софія Київська» Куковальська Неля Михайлівна, про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив: 1) визнати незаконним та скасувати наказ Національного заповідника «Софія Київська» № 129-к від 22.06.2015р., яким звільнено [PERSON] з посади завідувача сектору прибиральних механізмів та автотранспорту відділу матеріально-технічного та господарського забезпечення Національного заповідника «Софія Київська»; 2) поновити з 30 червня 2015 року [PERSON] на посаді завідувача сектору прибиральних механізмів та автотранспорту відділу матеріально-технічного та господарського забезпечення Національного заповідника «Софія Київська»; 3) стягнути з Національного заповідника «Софія Київська» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7 398,00 грн. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 01.08.2012р. він в порядку переведення з Комунального підприємства «Автотранспортне підприємство виконавчого органу Київської міської ради» був прийнятий в Національний заповідник «Софія Київська» на посаду завідувача сектору прибиральних механізмів та автотранспорту відділу матеріально-технічного та господарського забезпечення. 30.06.2015р. Позивача було звільнено у зв'язку із скороченням посади згідно п.1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 129-к від 22.06.2015р Разом з тим, Позивач вважає, що його звільнення відбулось з порушенням вимог ч. 2 ст. 40 і ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. Так, 28.04.2015р. Позивач отримав письмове попередження про наступне звільнення у зв'язку із скороченням посади. Водночас, Позивачу було запропоновано посаду водія транспортних засобів матеріально-технічного відділу, на яку останній погодився, та написав відповідну заяву про переведення його на вказану посаду з 01.05.2015р. Проте, 29.04.2015р. Позивач подав ще одну заяву про відкликання попередньої заяви в частині переведення його саме з 01.05.2015р. і зазначив згоду на переведення з 29.06.2015р. Незважаючи на подані Позивачем заяви, 06.05.2015р. завідувач сектору роботи з персоналу [PERSON] надала Позивачу для ознайомлення наказ про переведення його на посаду водія з 01.05.2015р. Враховуючи, що Позивачем 29.04.2015р. подавалася заява на переведення з 29.06.2015р., останній втретє звернувся з заявою від 07.05.2015р., в якій ще раз виклав згоду на переведення на посаду водія, але з 29.06.2015р. З незрозумілих причин Позивача не перевели на посаду водія і 30.06.2015р. звільнили на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Разом з тим, Позивач зазначив, що під час отримання ним письмового попередження відповідач не надав перелік всіх вакантних посад, які були введені з 01.04.2015р., і таким чином позбавив Позивача можливості вибрати з переліку вакантних посад, що були відкриті станом на 01.04.2015р., ту посаду, яка влаштовує Позивача, виходячи з його фаху, досвіду роботи тощо, а всупереч нормам чинного законодавства Відповідач проводив набір на введені з 01.04.2015р. вакантні посади тих людей, які ніколи не працювали в Національному заповіднику «Софія Київська». Ухвалою від 12.08.2015р. за вказаним позовом відкрито провадження у вказаній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні (а.с.12). Відповідач надав суду заперечення на позовну заяву (а.с.40-50), в яких заперечив проти позову у повному обсязі з наступних підстав. Так, на виконання Листа Міністерства культури України щодо усунення порушень від 27.03.2015р. № 968/16/13-15, Відповідачем видані накази «Про затвердження та введення в дію структури Національного заповідника «Софія Київська» з 01.04.2015р.» та наказ від 10.04.2015р. № 78 «Про введення в дію штатного розпису Національного заповідника «Софія Київська» з 01 квітня 2015 року» від 17.04.2015р. № 82. 28 квітня 2015 року в присутності першого заступника генерального директора [PERSON], завідувача сектору роботи з персоналу [PERSON], провідного фахівця по роботі з персоналом сектору роботи з персоналом [PERSON], голови профспілки [PERSON] завідувача сектору прибиральних механізмів та автотранспорту відділу матеріально-технічного та господарського забезпечення [PERSON] було попереджено про те, що згідно зі штатним розписом Національного заповідника «Софія Київська» введеним в дію з 01.04.2015р., наказом Національного заповідника «Софія Київська» від 17.04.2015р. № 82, посада, яку він займає, скорочена. При цьому, 28.04.2015р. одночасно з попередженням Позивача про скорочення його посади, з метою залишення Позивача на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із скороченням, останньому було надано для ознайомлення накази «Про затвердження та введення в дію структури Національного заповідника «Софія Київська» з 01.04.2015р.№ від 10.04.2015. № 78 та «Про введення в дію штатного розпису Національного заповідника «Софія Київська» з 01 квітня 2015 року» від 17.04.2015р. № 82, а також Список вакантних посад станом на 28.04.2015р. для його переведення на іншу вакантну посаду за його згодою. Позивач ознайомився із Списком вакантних посад та у письмовому попередженні від 28.04.2015р. зазначив, що згоден на переведення на посаду водія автотранспортних засобів з 01.05.2015р., в зв'язку з чим також подав окрему заяву про переведення від 28.04.2015р. Згідно із наказом Національного заповідника «Софія Київська» від 28.04.2015р. № 69-к [PERSON] переведено з 01.05.2015р. на посаду водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу, при цьому одночасно із наказом Позивачу було повідомлено про те, що він має надати до 01.05.2015р. документи, що підтверджують право керування механічними автотранспортними засобами - посвідчення тракториста-машиніста відповідної категорії, оскільки у його функціональні обов'язки входить керування механічним транспортним засобом - трактором. Однак, замість посвідчення тракториста-машиніста відповідної категорії, 07.05.2015р. Позивач подав Відповідачу заяву про відкликання його заяви про переведення на посаду водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу від 28.04.2015р. та, натомість, просив перевести його на зазначену посаду з 29.06.2015р. На підставі вказаної заяви від 07.05.2015р., Національним заповідником «Софія Київська» видано наказ від 08.05.2015р. № 87-к «Про внесення змін до наказу від 28.04.2015р. № 69-к «Про переведення працівників Національного заповідника «Софія Київська», на підставі якого пункт 11 наказу від 28.04.2015р. № 69-к, згідно якого [PERSON] переведено на посаду водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу з 01.05.2015р., втратив чинність. З 18.05.2015р. по 03.06.2015р [PERSON] згідно його заяви про надання щорічної відпустки перебував у відпустці. У перший день виходу Позивача з відпустки - 03.06.2015р., його було ознайомлено з наказом від 08.05.2015р. № 87-к «Про внесення змін до наказу від 28.04.2015р. № 69-к «Про переведення працівників Національного заповідника «Софія Київська», одночасно з цим [PERSON] було вкотре усно повідомлено про те, що для задоволення його заяви від 07.05.2015р. про переведення на посаду водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу з 29.06.2015р йому необхідно надати до кадрової служби документи, що підтверджують право керування механічними автотранспортними засобами - посвідчення тракториста-машиніста відповідної категорії, про що також було складено Акт від 03.06.2015р. Проте, до дати звільнення Позивача - 30.06.2015р. зазначений документ - посвідчення для заміщення посади водія автотранспортних засобів технічного-господарського відділу з 29.06.2015р. [PERSON] до сектору роботи з персоналом не надав, про що було складено відповідний акт № 1 від 30.06.2015р., підписувати який Позивач відмовився, що зафіксовано в Акті № 2 від 30.06.2015р. Окрім того, жодної іншої заяви про переведення на будь-яку іншу наявну вакантну посаду, яка відповідає кваліфікації Позивача або не потребує кваліфікації із запропонованого Списку вакантних посад від [PERSON] станом на 30.06.2015р. не надходило, тобто відсутня згода Позивача на переведення на іншу вакантну посаду. Таким чином, наказ Національного заповідника «Софія Київська» від 22.06.2015р «Про звільнення [PERSON].» з 30 червня 2015 року є таким, що відповідає у відповідності до вимог частини 2 статті 40 та статтей 42, 49-2 КЗпП України та пунктів 1, 2 частини 1 статті 48 Закону України «Про зайнятість населення». Водночас, Відповідач зазначив, що Законом України «Про Державний бюджет на 2015 рік» Міністерству культури України як головному розпоряднику не передбачені кошти на виплату компенсації за вимушений прогул найманим працівникам, у тому числі і коштів найманим працівникам підпорядкованим Міністерству підприємствам, як розпорядникам нижчого рівня, а відтак, позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В судовому засіданні 30.09.2015р. до участі у справі було залучено Міністерство культури України у якості третьої особи (а.с.104). В судовому засіданні представник Позивача - [PERSON] подав суду заяву про збільшення позовних вимог в частині середнього заробітку за час вимушеного прогулу (фактично подано заяву-розрахунок в частині вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу), в якій просив стягнути з Відповідача на користь [PERSON] 26 852,00 грн. (а.с.153). Представник Позивача також надав суду письмові додаткові пояснення (а.с.122,138-140), в яких зазначив, що посада «водій автотранспортних засобів» не може включати в себе функцію керування (управління, водіння) таким транспортним засобом як трактор, оскільки для керування трактором Відповідач зобов'язаний був передбачити в штатному розписі окрему посаду «тракторист», та з тих же причин відповідач не має права вимагати від позивача посвідчення тракториста-машиніста та включати до посадової інструкції водія автотранспортних засобів вимог про водіння (керування, управління) трактором. Представник Позивача позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (фактично з розрахунком вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представники Відповідача - Гаврильченко О.П., Яроцький Я.А. в судовому засіданні надали суду письмові додаткові пояснення (а.с.154-156), в яких зазначили, що у Національного заповідника «Софія Київська» існує виробнича необхідність у використанні трактора, з метою перевезення великогабаритних вантажів, очищення території Заповідника і його прилеглих територій від опалого листя та снігу, проте, для перевезення вантажів трактор використовується зрідка, а для очищення території від опалого листя та снігу виключно в сезонні періоди, і таким чином, введення в штат посади тракториста-машиніста є недоцільним. Таким чином, з метою раціонального використання бюджетних коштів обов'язок по перевезенню великогабаритних вантажів, очищенню території Заповідника і його прилеглих територій від опалого листя та снігу за допомогою трактора було включено до посадової інструкції водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу Національного заповідника «Софія Київська», а відтак до посадової інструкції водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу Національного заповідника «Софія Київська» включено кваліфікаційну вимогу - наявність посвідчення тракториста-машиніста відповідної категорії. Представники Відповідача проти позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні. Треті особи - генеральний директор Національного заповідника «Софія Київська» Куковальська Неля Михайлівна, Міністерство культури України в судове засідання 09.11.2015р. не з'явились, свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, письмових пояснень по суті позовних вимог до суду не надали. Суд, вислухавши пояснення представника Позивача, представників Відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 серпня 2012 року [PERSON] в порядку переведення з Комунального підприємства «Автотранспортне підприємство виконавчого органу Київської міської ради» на підставі Наказу № 106-к від 31.07.2012р. прийнято до Національного заповідника «Софія Київська» на посаду завідувача сектору прибиральних механізмів та автотранспорту відділу матеріально-технічного забезпечення, що підтверджується копією трудової книжки Позивача (а.с.5-6). Наказом Національного заповідника «Софія Київська» від 22.06.2015р. № 129-к «Про звільнення [PERSON].» відповідно до п. 1 ст. 40, ст. 44, ст. 83 КЗпП України у зв'язку із зміною структури та введення в дію штатного розпису Національного заповідника «Софія Київська» з 01.04.2015р., [PERSON] - завідувача сектору прибиральних механізмів та автотранспорту відділу матеріально-технічного та господарського забезпечення звільнено 30.06.2015р. у зв'язку із скороченням посади згідно п.1 ст. 40 КЗпП України на підставі письмового попередження про скорочення посади від 28.04.2015р. (а.с.8,22). Так, відповідно до наказу Міністерства культури України від 07.04.2015р. № 193 «Про затвердження структури Національного заповідника «Софія Київська» Наказом Національного заповідника «Софія Київська» від 10.04.2015р. № 78 затверджено та введено в дію з 01 квітня 2015 року структуру Національного заповідника «Софія Київська» (а.с.98,99). Водночас, наказом Національного заповідника «Софія Київська» від 17.04.2015р. № 82 «Про введення в дію штатного розпису Національного заповідника «Софія Київська» з 01 квітня 2015 року» введено в дію штатний розпис Національного заповідника «Софія Київська» (а.с.100). Судом встановлено, що згідно Штатного розпису на 2015 рік Національного заповідника «Софія Київська», що вводиться в дію з 01.04.2015р., передбачено, зокрема, по загальному фонду 1 штатна одиниця - водій автотранспортних засобів в технічно-господарському відділі, в спеціальному фонді - 2 штатні одиниці в технічно-господарському відділі (а.с.115-121). Так, згідно наказу Національного заповідника «Софія Київська» від 24.04.2015р. № 63-к «Про переведення працівників Національного заповідника «Софія Київська» у зв'язку із затвердженням структури та введенням в дію нового штатного розпису Національного заповідника «Софія Київська» переведено з 01 травня 2015 року [PERSON] - водія автотранспортних засобів сектору прибиральних механізмів та автотранспорту відділу матеріально-технічного та господарського забезпечення, на посаду водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу, за його згодою на підставі його заяви від 22.04.2015р., [PERSON] - водія автотранспортних засобів сектору прибиральних механізмів та автотранспорту відділу матеріально-технічного та господарського забезпечення, на посаду водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу, за його згодою на підставі його заяви від 22.04.2015р. (а.с.60). 28 квітня 2015 року [PERSON] надали письмове попередження, в якому повідомили Позивача, що згідно з штатним розписом Національного заповідника «Софія Київська», введеним в дію з 01.04.2015р., посада, яку він займає скорочена і в зв'язку з чим Позивач підлягає звільненню з роботи після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання письмового повідомлення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, з дотриманням вимог чинного законодавства України, наданням пільг та компенсацій згідно з чинним законодавством, зокрема вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку (а.с.21,51). Водночас, 28 квітня 2015 року Позивачу надали для ознайомлення Список вакантних посад у Національному заповіднику «Софія Київська» станом на 28.04.2015р., з яким [PERSON] був ознайомлений, що підтверджується його підписом (а.с.23-24,52-53). У письмовому попередженні від 28.04.2015р Позивач зазначив, що з зазначеним повідомленням він ознайомлений, заперечень або претензій з предмету трудових відносин не має та згоден на переведення на посаду водія автотранспортних засобів з 01.05.2015р., в зв'язку з чим [PERSON] подав генеральному директору Національного заповідника «Софія Київська» окрему заяву від 28.04.2015р. (а.с.25,54). На підставі заяви [PERSON] від 28.04.2015р. Національним заповідником «Софія Київська» видано Наказ від 28.04.2015р. № 69-к «Про переведення працівників Національного заповідника «Софія Київська» згідно п. 11 якого у зв'язку із затвердженням структури та введенням в дію нового штатного розпису Національного заповідника «Софія Київська» [PERSON] переведено з 01 травня 2015 року на посаду водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу за його згодою, з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.27,55). Проте, 07.05.2015р. Позивач подав Відповідачу заяву (вх. № 14/01-22 від 07.05.2015р.), в якій зазначив, що 29.04.2015р. він подав заяву про переведення його на посаду водія автотранспортних засобів матеріально-технічного відділу з 29.06.2015р., на якій перший заступник генерального директора [PERSON] написав відповідну резолюцію, що не заперечує, проте, 06.05.2015р. [PERSON] подала Позивачу для ознайомлення наказ про переведення його на посаду водія транспортних засобів з 01.05.2015р. [PERSON] зазначив, що такі дії є порушенням його трудових прав, оскільки заява про перевід на посаду водія з 01.05.2015р. була написана ним без роз'яснення йому норм трудового законодавства, в зв'язку з чим Позивач в заяві від 07.05.2015р. просив скасувати наказ про переведення його на посаду водія з 01.05.2015р., як такий, що виданий на підставі відкликаної (нечинної) заяви Позивача, та повторно просив перевести його на посаду водія транспортних засобів з 29.06.2015р. (а.с.26,56). У зв'язку з надходженням заяви [PERSON] від 07.05.2015р. (вхідний реєстраційний номер 14/01-22) наказом Національного заповідника «Софія Київська» від 08.05.2015р. № 87-к «Про внесення змін до наказу від 28.04.2015р. № 69-к «Про переведення працівників Національного заповідника «Софія Київська» пункт 11 наказу від 28.04.2015р. №69-к визнано таким, що втратив чинність (а.с.28,57). Відповідач зазначив, що не заперечувалось сторонами, що з 18.05.2015р. по 03.06.2015р [PERSON] згідно його заяви про надання щорічної відпустки перебував у відпустці. В перший робочий день після щорічної відпустки - 03.06.2015р., Позивача було ознайомлено з наказом від 08.05.2015р. № 87-к «Про внесення змін до наказу від 28.04.2015р. № 69-к «Про переведення працівників Національного заповідника «Софія Київська», одночасно з цим [PERSON] було усно повідомлено про те, що для задоволення його заяви від 07.05.2015р. про переведення на посаду водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу з 29.06.2015р йому необхідно надати до кадрової служби документи, що підтверджують право керування механічними автотранспортними засобами - посвідчення тракториста-машиніста відповідної категорії, про що першим заступником генерального директора [PERSON], завідувачем сектору роботи з персоналом [PERSON], провідним фахівцем по роботі з персоналом сектору роботи з персоналом [PERSON], головою профспілки [PERSON] 03.06.2015р. складено Акт про засвідчення (підтвердження) факту ознайомлення [PERSON] з наказом від 08.05.2015р. № 87-к «Про внесення змін до наказу від 28.04.2015р. № 69-к «Про переведення працівників Національного заповідника «Софія Київська» та про усне повідомлення [PERSON] про кваліфікаційні вимоги до посади, яку він обрав для заміщення (а.с.62). Представник Національного заповідника «Софія Київська» в судовому засіданні зазначив, що на момент закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання письмового попередження станом на 30.06.2015р. [PERSON] не було надано жодного підтверджуючого документа про право керування механічним транспортним засобом (трактором), який є обов'язковим для заміщення даної посади, що прописано у посадовій інструкції, затвердженої генеральним директором Заповідника від 18.05.2015р., яка була надана [PERSON] для огляду (ознайомлення), а відтак його заява про заміщення посади з 29.06.2015р. від 07.05.2015р. вхідний № 14/01-22 не підлягає задоволенню. Окрім того, жодної іншої заяви про переведення на будь-яку іншу наявну вакантну посаду, яка відповідає кваліфікації Позивача або не потребує кваліфікації, від [PERSON] станом на 30.06.2015р. не надходило, а відтак, за таких умов, неможливо станом на 30.06.2015р. перевести [PERSON] на іншу посаду за його згодою, отже [PERSON] підлягає звільненню 30.06.2015р., що підтверджується Актом № 1 про неможливість заміщення вакантної посади водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу [PERSON] та неможливість переведення його на іншу вакантну посаду за його згодою від 30.06.2015р. (а.с.63). Відповідач зазначив, що Позивач відмовився ознайомитись під розпис із зазначеним актом № 1 від 30.06.2015р., про що першим заступником генерального директора [PERSON], завідувачем сектору роботи з персоналом [PERSON], провідним фахівцем по роботі з персоналом сектору роботи з персоналом [PERSON], головою профспілки [PERSON] 30.06.2015р складено Акт № 2 (а.с.64). Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами першою та третьою статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обов'язком роботодавця. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Аналогічної позиції дотримується Верховий Суд України у своїй постанові від 01.04.2015р. у справі № 6-40цс15. Представник Відповідача зазначив, що 03.06.2015р. Позивача було повідомлено в усному порядку про кваліфікаційні вимоги до посади, яку він обрав до заміщення - водій автотранспортних засобів технічно-господарського відділу, зокрема про необхідність надання Позивачем документів, що підтверджують право керування механічним автотранспортним засобом - посвідчення тракториста-машиніста відповідної категорії. Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306, визначено, що водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водночас, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Разом з тим, у вказаному пункті виокремлені поняття «легковий автомобіль - це автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев'яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки» та «механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт». Відповідно до п.2 Положення про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста, яке встановлює єдиний порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста на право керування тракторами, в тому числі саморобними, самохідними сільськогосподарськими, меліоративними і дорожньобудівними машинами (далі - машинами) і є обов'язковим для всіх міністерств, відомств, підприємств (об'єднань), установ, організацій та громадян України, іноземних громадян, осіб без громадянства, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.1994р. № 217, до керування машинами допускаються особи, які мають посвідчення тракториста-машиніста (надалі - посвідчення) на право керування машинами відповідних категорій. Машини, керування якими здійснюється за наявності посвідчення, залежно від їх типів і призначення поділяються на такі категорії: А1 - трактори з потужністю двигуна до 73,5 кВт; А2 - трактори з потужністю двигуна понад 73,5 кВт; B1 - самохідні зерно- і кукурудзозбиральні машини; B2 - самохідні кормозбиральні машини; B3 - самохідні машини для збирання коренеплодів, картоплі, овочів, фруктів і ягід; С - самохідні дорожньо-будівельні машини; D1 - екскаватори з об'ємом ковша до 4 куб. метрів; D2 - екскаватори з об'ємом ковша понад 4 куб. метри; E1 - навантажувачі з потужністю двигуна до 147 кВт; E2 - навантажувачі з потужністю двигуна понад 147 кВт; F1 - автогрейдери масою до 18 тонн; F2 - автогрейдери масою понад 18 тонн; G1 - бульдозери з потужністю двигуна до 73,5 кВт; G2 - бульдозери з потужністю двигуна понад 73,5 кВт; H - інші самохідні машини, які підлягають реєстрації в державній інспекції сільського господарства (п. 4 Положення про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста). Згідно п.2.14. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993р. № 58 записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій". Так, відповідно до Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого Наказом Держспоживстандарту України 28.07.2010р. № 327, який призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, Федерацією роботодавців України, всіма суб'єктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників, визначено окремо професія «водій автотранспортних засобів» (код 8322) та «тракторист» (код 8331). Водночас, згідно Випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004р. № 336, розрізняють такі розряди «трактористів» 2-й розряд - керує трактором з потужністю двигуна до 25,7 кВт (до 35 к. с.), 3-й розряд - у разі керування трактором з потужністю двигуна понад, 25,7 до 44,1 кВт (понад 35 до 60 к. с.), 4-й розряд - у разі керування трактором з потужністю двигуна понад 44,1 до 73,5 кВт (понад 60 до 100 к. с.), 5-й розряд - у разі керування трактором потужністю двигуна понад 73,5 кВт (понад 100 к. с.). Відповідно до Випуску № 69 «Автомобільний транспорт» Довідника кваліфікаційних професій працівників, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 14.02.2006р. № 136 розрізняють водіїв автотранспортних засобів наступних категорій: В - керування автомобiлями, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кг (7700 фунтiв), i кiлькiсть мiсць для сидiння, крiм сидiння водiя, - не перевищує 8; C1 - керування призначеними для перевезення вантажiв автомобiлями, дозволена максимальна маса яких становить вiд 3500 до 7500 кг (вiд 7700 до 16500 фунтiв); C - керування призначеними для перевезення вантажiв автомобiлями, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кг (16500 фунтiв); D1 - керування призначеними для перевезення пасажирiв автобусами, в яких кiлькiсть мiсць для сидiння, крiм сидiння водiя, не перевищує 16; D - керування призначеними для перевезення пасажирiв автобусами, в яких кiлькiсть мiсць для сидiння, крiм сидiння водiя, бiльше 16; категорії BE, C1E, CE, D1E, DE - керування составами транспортних засобiв з тягачем категорiї B, C1, C, D1 або D, яким водiй має право керувати, але який не належить до зазначених категорiй составiв транспортних засобiв. Так, Позивач має посвідчення водія, видане ДАІ МВС-УВС МРЭО Фастов 16.10.1996р., яке надає йому право керування категоріями транспортних засобів: В - автомобілі, дозволена максимальна вага яких не перевищує 3500 кг (7700 фунтів) і кількість сидячих місць яких, крім сидіння водія, не перевищує восьми; С - автомобілі, які призначені для перевезення вантажів і дозволена максимальна вага яких перевищує 3500 кг (7700 фунтів) (а.с.114). Згідно п.п. 3.1. Положення про технічно-господарський відділ Національного заповідника «Софія Київська», затвердженого наказом Національного заповідника «Софія Київська» від 18.05.2015р. № 121 основними завданнями Відділу є, зокрема забезпечення та організація своєчасного прибирання приміщень та території Заповідника відповідно до санітарних норм і правил, очищення території Заповідника та прилеглих територій від опалого листя та снігу, а також інших твердих побутових відходів із одночасним застосуванням механічних транспортних засобів (тракторів та інших самохідних машин та механізмів) (п.п.3.1.3.), забезпечення та організація безпечного перевезення пасажирів та вантажів по території Заповідника та за її межами за допомогою рухомого складу Заповідника (автомобілів, тракторів, а також інших самохідних машин та механізмів) (п.п.3.1.4.), забезпечення паливно-мастильними матеріалами, своєчасного обслуговування правильного використання та зберігання рухомого складу Заповідника (автомобілі, трактори, а також інші самохідні машини та механізми) тощо (а.с.131-133). Відповідно до п.п.2.6., 2.9. Посадової інструкції водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу Національного заповідника «Софія Київська», затвердженої генеральним директором Національного заповідника «Софія Київська» Куковальською Н.М. 18.05.2015р., на водія покладено наступні обов'язки, зокрема здійснювати своєчасне і якісне прибирання території від опалого листя та снігу, а також інших твердих побутових відходів за допомогою трактору, перевезення вантажів та пасажирів, утримання закріпленого за ним транспортного засобу в постійній технічній готовності; проводити щоденне технічне обслуговування закріпленого за ним транспортного засобу, утримувати трактор та автомобіль у належному стані тощо. Згідно Розділу 6 вказаної Посадової інструкції визначено, що на посаду водія призначається особа, яка має повну або базову загальну середню освіту, професійно-технічну освіту відповідного напрямку підготовки та має посвідчення на право керування автотранспортними засобами відповідної категорії та механічним транспортними засобами (посвідчення тракториста-машиніста відповідної категорії). Без вимог до стажу роботи. Разом з тим, відповідна посадова інструкції водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу Національного заповідника «Софія Київська» та положення про технічно-господарський відділ Національного заповідника «Софія Київська» були затверджені 18.05.2015р., тобто після написання Позивачем заяви про переведення - 07.05.2015р. Водночас, доказів на підтвердження того, що Позивач був ознайомлений зі змістом вказаної посадової інструкції в матеріалах справи не міститься, Відповідачем не надано та таких не здобуто в судовому засіданні. Більше того, в посадовій інструкції водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу Національного заповідника «Софія Київська» не визначено конкретної категорії посвідчення тракториста-машиніста, яку повинна мати особа, що претендує на зайняття вказаної посади. Так, судом встановлено, що Відповідач є власником трактора колісного марки ТЗ-3510-02, 2006 рік випуску, заводський № 421, двигун № [NUMBER], об'єм двигуна 1650 см. куб., маса машини 1980 кг., що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію машини серії [NUMBER] (а.с.169). Таким чином, для заміщення посади водія автотранспортного засобу, що передбачає керування вказаним трактором, у вимогах до відповідної посади Відповідач мав би зазначити конкретну категорію посвідчення тракториста-машиніста, яку повинен мати водій автотранспортного засобу для управління та керування належним Відповідачу трактору, чого останнім зроблено не було. Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази письмового повідомлення Позивача про те, що обрана ним посада - водія автотранспортних засобів, потребує заміщення особою, яка має посвідчення машиніста-тракториста. Водночас, Національним заповідником «Софія Київська» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на момент написання Позивачем заяви про переведення від 07.05.2015р. діяла Посадова інструкція водія автотранспортних засобів чи інші документи, які б визначали вимоги до особи, яка претендує на зайняття посади «водія автотранспортних засобів», зокрема кваліфікаційних вимог щодо необхідності наявності окрім посвідчення водія, також і посвідчення тракториста-машиніста відповідної категорії. Крім того, Відповідачем приймався наказ про переведення Позивача на вказану посаду з 01.05.2015р. і жодних доказів, які б вказували на те, що на той час була вимога до Позивача про наявність посвідчення тракториста матеріали справи не містять. Однак відсутність посвідчення тракториста не було перешкодою для видання Відповідачем попереднього наказу про переведення на посаду водія автотранспортних засобів з 01.05.2015р. Окрім того, Акт Відповідача № 1 про неможливість заміщення вакантної посади водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу [PERSON] та неможливість переведення його на іншу вакантну посаду за його згодою від 30.06.2015р., та Акт № 2 від 30.06.2015р. про відмову [PERSON] від ознайомлення під розпис з актом № 1 від 30.06.2015р. були складені в останній робочий день Позивача, в той час, як наказ про звільнення останнього було видано 22.06.2015р., що фактично позбавило Позивача можливості визначитися з ймовірним обрання іншої вакантної посади. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Відповідач як роботодавець мав в письмовому вигляді повідомити Позивача про вимоги, які висуваються до обраної останнім посади в порядку переведення та у разі невідповідності Позивача визначеним вимогам для зайняття посади водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу, в письмовому вигляді запропонувати [PERSON] обрати іншу вакантну посаду з наявних на підприємстві. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки Відповідачем не було завчасно доведено до відома Позивача вимог, що висуваються до посади водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу, зокрема необхідність наявності посвідчення тракториста-машиніста для виконання обов'язків за вказаною посадою, що в подальшому унеможливило можливість вибору Позивачем іншої вакантної посади, що відповідає його кваліфікаційним навичкам, суд дійшов висновку, що наказ Національного заповідника «Софія Київська» від 22.06.2015р. № 129-к «Про звільнення [PERSON].» є незаконним. Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, суд вважає необхідним поновити позивача на посаді завідувача сектору прибиральних механізмів та автотранспорту відділу матеріально-технічного та господарського забезпечення Національного заповідника «Софія Київська» з 30 червня 2015 року. Згідно з ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При визначенні розміру середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу суд виходить з положень абзаців 3, 4 п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, та в межах вимог і розрахунків, наданих представником позивача. Представником Позивача надано суду розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягнення з Відповідача, згідно якого розрахована ним середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 274,00 грн. (а.с.153). При визначенні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з 30.06.2015р. по 09.11.2015р.) суд виходить з наявних у справі доказів з урахуванням розміру позовних вимог, заявлених Позивачем, що відповідає положенням ст.ст. 11, 60 ЦПК України. Разом з тим, перевіривши розрахунок Позивача, суд приходить до висновку, що в ньому невірно зазначено кількість днів, а тому приводить наступний розрахунок: час вимушеного прогулу за період з 30.06.2015р. по 09.11.2015р. включно складає 92 робочі дні (липень - 23, серпень - 20, вересень - 22, жовтень - 21, листопад - 6). Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] за період з 30.06.2015р. по 09.11.2015р. включно (92 дні*274,00 грн.) складає 25 208,00 грн. За ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць (5 343,03 грн.) підлягає негайному виконанню. Розподіляючи судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 252,08 грн. Враховуючи вищевикладене на підставі ст.ст. 21, 40, 233, 235, 238 КЗпП України, та

Outcome: partial