Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що вона та відповідач мають від шлюбу спільну дитину [PERSON], [INFO] Відповідно до рішення Дружківського суду Донецької області від 21.07.2011 року з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1 000,00 грн. щомісяця. Як вбачається із розрахунку від 14.12.2014 року, здійсненого ВДВС Дружківського МУЮ, на виконанні в якому знаходиться рішення суду, за відповідачем лічиться заборгованість зі сплати аліментів в сумі 14 840,98 грн. У зв'язку з цим, відповідач станом на 01.03.2014 року зобов'язаний сплатити позивачу пеню у розмірі 103 170,32 грн. Просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну виплату аліментів на дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 103 170,32 грн. Під час розгляду справи позивач неодноразово збільшувала позовні вимоги (а.с.18,32). В останній заяві про збільшення вимог позивач просить стягнути з відповідача пеню станом на 06.05.2014р в суми 112 008,67 грн. (а.с.32). Позивач в судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Пояснила, що відповідач мав змогу виконувати рішення суду, але безпричинно не платив. У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань, у відповідача виникла прострочена заборгованість зі сплати аліментів, у зв'язку з чим була нарахована пеня, яка підлягає стягненню з відповідача. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що дійсно у відповідача за 2012 рік була заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла у зв'язку із тяжким матеріальним становищем та сімейними обставинами. Позивач не врахувала, що відповідач має на своєму утриманні ще одного сина від першого шлюбу- [PERSON], [INFO], і на підставі виконавчого листа № 2-1632, виданого Дружківським міським судом 22.09.2009, відповідач сплачує аліменти на старшого сина на користь [PERSON] в розмірі 1/ 4 частини усіх своїх доходів. Заборгованість зі сплати аліментів на утримання старшого сина у відповідача не має. Крім того у відповідача у квітні 2014 року народився ще один син, якого відповідач утримує та виховує. За період з вересня 2011 року по грудень 2013 року відповідач добровільно, за відсутності будь-яких рішень, сплатив позивачу майже 60 000,00 грн. матеріальної допомоги на лікування сина [PERSON]. Зазначена сума у чотири рази перевищує суму заборгованості зі сплати аліментів за 2012 рік. Станом на березень 2014 року заборгованість по аліментам була відповідачем погашена, що підтверджується відповідною довідкою ВДВС Дружківського МУЮ. Крім матеріальної допомоги відповідача на лікування дитини, яка відображена у квитанціях та розписках, відповідач через родичів та знайомих передавав позивачу готівкою у період з 2011 року по 2013 року ще матеріальну допомогу у сумі 20 000 грн., але позивач відмовилась написати йому розписки. Також за період з вересня 2011 року по грудень 2012 року позивач отримувала відповідну матеріальну допомогу на дитину інваліда від держави щомісяця в розмірі від 800 до 900 грн. У період сумісного проживання відповідач та позивач придбали низку об'єктів нерухомості, які в теперішній час, згідно поданої позовної заяви позивач хоче розділити і виділити собі не 1 /2 частину, а 2/3 частини нажитого нерухомого майна подружжя. Однак, нерухоме майно було придбано подружжям за рахунок банківських кредитів і позик у фізичних осіб. Кредитні договори і розписки за позиками оформлював на себе [PERSON] і в теперішній час заборгованість по кредитам банків і позик складає близько 1 000 000 грн. Позивач не бере на себе половину кредитних зобов'язань і всю матеріальну відповідальність по погашенню кредитної заборгованості і всю матеріальну відповідальність з погашення кредитів та позик прийняв на себе відповідач. Відповідно до податкової декларації за 2012 рік відповідач мав валовий доход від підприємницької діяльності в розмірі 108 000,00 грн. Відрахування до різних фондів- єдиний податок, єдиний соціальний внесок, оренда землі, послуги банку, витрати на електроенергію склали загалом 71 762,62 грн. Таким чином чистий доход відповідача склав 36 тис. за 2012 рік, при цьому щомісячний доход складав 3000 грн. Витрати за 2011 та 2013 роки склали 18640,00 грн. та 69 954,67 грн. відповідно. Відповідач визнає, що повинен сплачувати аліменти, а пеню - ні. Вважають, що з урахуванням скрутного матеріального і сімейного становища відповідача необхідно відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення неустойки (пені) по аліментам на дитину. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 194 (а.с.6). Відповідно до виконавчого листа від 07.09.2011 року, виданого Дружківським міським судом, з відповідача стягнуто на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно до його повноліття, починаючи з 21.07.2011 року (а.с.2). Суд встановив, що 20.03.2012 року позивач звернулась до ВДВС Дружківського МУЮ із заявою про прийняття зазначеного виконавчого листа на виконання (а.с.38). 21.03.2012 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом (а.с. 39). Згідно розрахунку державного виконавця ВДВС Дружківського міського управління юстиції від 14.02.2014року відповідач мав заборгованість по аліментам за період з 21.07.2011 року по 14.02.2014 року в розмірі 14840,98 грн. (а.с. 8). Згідно розрахунку від 20.03.2014 року станом на 01.03.2014 року заборгованість зі сплати аліментів за відповідачем відсутня (а.с. 20). Виходячи з заборгованості, яка була станом на 14.02.2014 року позивачем нарахована неустойка за прострочення сплати аліментів у період з 21.07 2011 року по 06.05.2014 року у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що складає 112 008,67 грн. (а.с.33). Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно положень Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 22 постанови від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї соби. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не погоджується з доводами представника позивача, що пеня винна нараховуватися на заборгованість по аліментам за період з 21 липня 2011 року по 01 листопада 2012 року в розмірі 14 840,90 грн. Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Тобто нарахування пені має бути відбуватися на суму заборгованості, яка виникла з моменту здійснення примусового виконання виконавчого листа,- з березня 2012 року. Таким чином суд вважає, що підстави для нарахування неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 21 липня 2011 року по 20 березня 2012року відсутні. Із розрахунку заборгованості від 23.03.2014 року вбачається, що відповідач почав сплачувати поточні нарахування по аліментам на користь позивача з жовтня 2012 року, сплативши аліменти за жовтень не в повному обсязі- 992,50 грн., і в подальшому сплачував аліменти в межах нарахованих сум для погашення поточної заборгованості (а.с. 20). Розмір заборгованості по аліментам, на яку має бути нарахована пеня, складає- за період з 21.03.2012 року до 01.11.2012 року 7007,50 грн. (а.с.20.) Суд вважає, що відповідачем не доведено в судовому засіданні, що заборгованість по аліментам виникла не з його вини. Судом встановлено, що 17.03.2014року відповідачем перераховано позивачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по аліментам 15261,40грн (а.с.40). Таким чином розмір пені станом на 16.03.2014 року на заборгованість по аліментам, яка виникла у період з березня 2012 року по жовтень 2012 року включно, складає 43687,57грн з наступного розрахунку: період нарахованих розмір неспла % кількість сума та несплачених аліментів чених аліментів пені прострочених днів пені, грн березень 2012року 1000грн 1% 01.04.2012р - 16.03.2014р 715днів 7150 квітень 2012р 1000 грн 1% 01.05.2012-16.03.2014 685днів 6850 травень 2012р 1000грн 01.06.2012р-16.03.2014р 654дн 6540 червень 2012р 1000грн 1% 01.07.2012р-16.03.2014р. 624дн 6240 липень 2012р 1000грн 1% 01.08.2012р - 16.03.2014р 593дн 5930 серпень 2012р 1000грн 1% 01.09.2012р -16.03.2014р 562дн 5620 вересень 2012р 1000грн 1% 01.10.2012р - 16.03.2014р 532дн 5320 жовтень 2012р 7,50грн 1% 01.11.2012р-16.03.2014р 501дн 37,57 Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Суд встановив, що відповідач має сина [PERSON], [INFO], на утримання якого рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 22.09.2008 року з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 %прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь [PERSON] (а.с. 44-45, 80). Судом також встановлено, що [INFO] у відповідача народився син [PERSON] (а.с. 79), якого він також зобов'язаний утримувати. Суд встановив, що відповідач має невиконані кредитні зобов'язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 1 432 846,46 грн. та 26 423,39 дол. США (а.с.120-126). Суд встановив, що в період несплати аліментів, з березня 2012 року по жовтень 2012 року, за який нарахована пеня, згідно розписки відповідач сплатив позивачу 21.05.2012 року 20 000 грн. на лікування сина [PERSON] (а.с. 72). З урахуванням цих встановлених обставин, також з урахуванням розміру заборгованості 7007,50грн, який є значно меншим, ніж розмір пені 43687грн, матеріального становища відповідача, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки, відповідно до ч.2 ст. 196 СК України, що не суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності та стягнути з нього пеню на користь позивача в розмірі 10 000 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь державного бюджету м.Дружківка судові витрати по судовому збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial