Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Згідно з поданим позовом позивач заявлену в ньому вимогу про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики в розмірі 11 600,00 дол. США обґрунтовує тим, що 23.10.2018 р. сторонами в даній справі було укладено договір позики грошових коштів, оформлений у вигляді розписки, відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 11 600 дол. США, втім, в добровільному порядку відповідач не виконує обов`язок по поверненню грошових коштів, які він зобов`язався повернути до 05.03.2019 р., уникає зустрічей та ігнорує телефонні дзвінки. В окремо наданій суду заяві позивач просила суд про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду. Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, встановлено, що 23.10.2018 між сторонами в даній справі був укладений договір позики, про що була складена відповідачем розписка, згідно з яким позивач передала у власність відповідачу грошову суму, еквівалентну 11 600 дол. США на комерційні цілі, яку відповідач зобов`язався повернути до 05.03.2019 р., що підтверджується відповідною розпискою, втім, грошове зобов`язання в обумовлений учасниками договору строк не виконано. Правовідносини між учасниками справи виникли із договору позики. Дослідив докази, суд дійшов до наступного висновку. Згідно зі змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; на виконання ч. 1 ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); за ч. 1 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За розгляду справи позивач, на переконання суду, довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України, та, розглядаючи цивільну справу, судом відповідно до закону були встановлені факти та відповідні правовідносини. Як було встановлено судом, факт отримання відповідачем за цим позовом грошових коштів в розмірі, еквівалентному 11 600 дол. США, від позикодавця підтверджуються власноруч складеною відповідачем розпискою, в якій відповідач підтвердив отримання грошових коштів та строк їх повернення (до 05.03.2019). Таким чином, беручи до уваги те, що відповідач порушив зобов`язання за договором позики, допустивши його невиконання, правові наслідки порушення зобов`язання договором обумовлені не були, вочевидь порушення права власності позивача з боку відповідача, тому для суду вбачаються правові підстави для поновлення порушених прав позивача в обраний останнім спосіб, а саме для присудження стягнення грошової суми із особи, яка допустила порушення виконання боргового зобов`язання за договором позики. Разом з тим, суд не погоджується із слушністю доводів позивача щодо того, що грошові кошти були отримані відповідачем в розмірі 11 600,00 дол. США: відповідно до наданого позивачем письмового доказу позивач передала у власність позивачу грошову суму, еквіваленту 11 600,00 дол. США, у зв`язку з чим позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Оскільки за судового розгляду не було встановлено, що валютою грошового зобов`язання є долар США, тому з урахуванням офіційного курсу валют станом на 23.10.2018 (2 808,0405) на користь позивача з відповідача підлягає присудженню до стягнення грошова сума в розмірі 325 732, 698 грн., яка еквівалентна 11 600,00 дол. США. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки, Конвенція та практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права на виконання ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" поняття «власність» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тлумачиться дуже широко, адже воно охоплює цілу низку інтересів економічного характеру та, згідно з рішеннями Суду визнавалося таким, що підпадає під захист статті 1 Першого протоколу рухоме і нерухоме майно, матеріальні та нематеріальні блага, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням арбітражу, право на пенсію, право землевласника на оренду плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатися професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Отже, зважаючи на наведене, у тому числі на широкий зміст статті 1 Першого протоколу, порушене право власності позивача підлягає захисту та поновленню у зазначеній в цьому рішенні спосіб. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч.ч. 1, 6 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: partial