Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

В травні 2015 р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Укрконверс» про стягнення інфляційних втрат, пені та моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 24.10.2013 року по 01.05.2014 рік в результаті не виплати нарахованої заробітної плати сформувалась заборгованість в розмірі 54632,85 грн. На стягнення даної заборгованості Шевченківським районним судом було видано судовий наказ. Також за період з 01.05.2014 року по 30.11.2014 рік зараховано, але не виплачено заробітну плату в розмірі 54825,36 грн., про що також було видано судовий наказ. Також [PERSON] зазначив, що в 2014 році його декілька разів було направлено у відрядження на загальну суму 2 672,33 грн., які відповідач досі не сплатив на його користь. На сьогоднішній день Відповідач повторно не виконує свої зобов'язання, в результаті чого позивач просить стягнути на свою користь кошти за період з 01.05.2014 року по 20.05.2015 рік у розмірі 360 730,35 грн., які складаються з: пені в розмірі 1,5% від суми боргу за несвоєчасну виплату заробітної плати та видатків на відрядження за кожен ден прострочення у розмірі - 294 874,10 грн.; суми боргу несплачених видатків на відрядження у розмірі - 2672,33 грн.; компенсації з урахуванням індексу інфляції від суми боргу по заробітній платі та видаткам на відрядження 43 183,92 грн.; моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності. У письмових поясненнях зазначив, що ДП «Укрконверс» з 2013 року знаходиться в стані повного відновлення господарської діяльності, у зв'язку з чим у період з 2013 року по 2015 р. господарська діяльність на підприємстві не проводилась в результаті чого фінансові ресурси у підприємства за даний період відсутні. Здійснення подальших виплат позивачу по заробітній платні гарантується проводити належним чином. Вважають вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. Просили у позові відмовити повністю. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що наказом № 16к від 24.10.2013 року позивач [PERSON] був прийнятий на роботу до ДП «Укрконверс» на посаду заступника директора з 24 жовтня 2013 року. (а.с.8) Так, 24 жовтня 2013 року між ДП «Укрконверс» та [PERSON] укладено Контракт, на підставі якого виникають трудові відносини між працівником та підприємством, установою, організацією та громадянином, які з боку останнього реалізуються роботодавцем. (а.с.14-17). З довідки № 30/04-15 від 30.04.2015р. вбачається, що заборгованість за відрядження станом на 30.04.2015р. позивача [PERSON] складає 2672,33 грн. (а.с.13). 18 грудня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з відповідача ДП «Укрконверс» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 54632,85 грн., яка позивачу не виплачена. (а.с. 19). 28 квітня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з відповідача ДП «Укрконверс» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 54825,36 грн., яка позивачу не виплачена. (а.с. 20). Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" визначено структуру оплати праці, до якої відноситься основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Відповідно до п. 18 Контракту від 24.10.2013р., роботодавець прострочив виконання грошового зобовязанння та іншого зобов'язання на вимогу працівника зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, та три проценти річних від суми простроченого боргу, а також пеню в розмірі 1,5% від суми несвоєчасного виконаного грошового та іншого зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. З врахуванням наявної заборгованості з виплати заробітної плати в сумі - 54 632,85 грн., що не виплачена станом на даний час, позивач має право на відшкодування коштів пені в розмірі 1,5 % за кожен день прострочення строків виплати заробітної плати у цій сумі, а саме за період з 01.03.2015 року по 20.05.2015 року, тобто за 81 день в сумі - 66 378 грн. 91 коп., а також за прострочення строків виплати заробітної плати в сумі - 54825,36 грн. за період з 01.06.2014 року по 20.05.2015 року, а саме за 347 днів в сумі - 215 734 грн. 82 коп.; за прострочення строків виплати коштів на відрядження з суми - 2672,33 грн. за період з 01.05.2014 року по 20.05.2015 року в сумі - 15 432 грн. 70 коп. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України визначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. При цьому, ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Оскільки судом встановлено порушення з боку відповідача прав позивача на оплату заробітної плати, суд перевіривши наданий представником позивача розрахунок на відповідність Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Сума компенсації працівникам здійснюється відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. При розрахунку використовується статистична інформація Державного комітету статистики України, опублікована на сайті www.ukrstat.gov.ua. та зазначена у наступному розрахунку: Компенсація із суми - 54 632,85 грн. за період з 01.03.2015 року по 20.05.2015 року за 81 день: а) березень, квітень: 54 632,85 грн. - сума заробітної плати до виплати. 54 632,85 ? (1,108?1,140х100-100%) = 14 373,90 грн.; Компенсація із суми заробітної плати, яка не була виплачена за період з 01 червня 2014 року по 20.05.2015 року, а саме з - 54 825, 36 грн. та із суми за прострочення строків виплати коштів на відрядження з суми - 2672,33 грн., які розраховано за кожний із місяців окремо із суми зарплати та відряджень за кожний місяць за перевіреними судом підрахунками позивача згідно вищенаведеної формули і загалом становить - 43 183, 92 грн. за зарплату та 1627,44 грн. коштів за відрядження. Отже, компенсація втрати частини заробітної плати та коштів на відрядження у зв'язку з порушенням термінів її виплати становить - 14 373,90 грн. + 27 182,37 грн. + 1627,44 грн. = 43 183,71 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Разом з цим, судом не беруться до уваги зауваження відповідача щодо неможливості сплати відповідних сум у зв'язку з відсутністю фінансових ресурсів, адже така причина не може бути підставою для звільнення від обов'язку сплати сум, належних працівникові. Як вбачається з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Нормами ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач зазначає, що відповідач своїми діями завдав позивачеві моральної шкоди, яка полягає у втраті нормальних життєвих зв'язків та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, яку останній оцінює в 20 000 грн. Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не мотивовано розмір моральної шкоди, що просить стягнути з відповідача на свою користь, не надано достатніх доказів про те, що позивач зазнав втрат немайнового характеру, а також те, що дії відповідача вимагали від нього додаткових зусиль для організації його життя, втрати нормальних життєвих зв'язків, а тому не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині заборгованість за прострочення строків виплати заробітної плати в розмірі - 54 632 грн. 85 коп. за період з 01.03.2015 року по 20.05.2015 року, що складається з грошової компенсації у вигляді інфляційних втрат в сумі - 14 373 грн. 90 коп. та пеню в розмірі 1,5 % річних в сумі - 66 378 грн. 91 коп.; за прострочення строків виплати коштів на відрядження в сумі - 2672 грн. 33 коп. за період з 01.05.2014 року по 20.05.2015 року, що складається з грошової компенсації у вигляді інфляційних втрат в сумі - 1627 грн. 44 коп. та пеню в розмірі 1,5 % річних в сумі - 15 432 грн. 70 коп.; заборгованість за прострочення строків виплати заробітної плати в розмірі - 54 825 грн. 36 коп. за період з 01.06.2014 року по 20.05.2015 року, що складається з грошової компенсації у вигляді інфляційних втрат в сумі - 27 182 грн. 58 коп. та пеню в розмірі 1,5 % річних в сумі - 215 734 грн. 82 коп., а всього в розмірі - 340 730 (триста сорок тисяч сімсот тридцять) гривень 35 коп. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial