Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

У березні 2015 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компаня «Гарант-Авто» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що з 02.06.2014 року працювала в Публічному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». 31.01.2015 її було звільнено з посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору. При цьому, відповідач в порушення ст. 116 КЗпП України не виплатив позивачу всіх сум, що належать їй в день звільнення. Таким чином, позивач вважає, що ПАТ «УСК «Гарант-Авто» порушило її трудові права, та просить задовольнити позов. Позивач у судове засідання не з`явилась. 05.06.2015 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява, в якій остання просила розглянути справу за її відсутності в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке було вручено 05.05.2015р. Зі згоди позивача суд визнав за можливе проведення заочного розгляду справи, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів про права та обов'язки сторін. Суд, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що з 02.06.2014р. по 31.01.2015р. позивач працювала в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на посаді фахівця відділу клієнтської підтримки управління врегулювання страхових подій та контролю виплат (а.с. 13-14). Наказом Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» від 26.01.2015 року № 48-кго позивача було звільнено з роботи 31.01.2015 року за власним бажанням внаслідок відмови від продовження роботи у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору, ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.6). Відповідно до ст. 44 КЗпП України у разі звільнення внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. З п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" вбачається, що при припиненні трудового договору вихідна допомога виплачується у випадках і розмірі, передбачених як ст. 44 КЗпП України, так і іншими нормативними актами. Якщо ж трудовий договір розривається на вимогу працівника внаслідок порушення роботодавцем законодавства про охорону праці, вихідна допомога стягується на його користь у розмірі тримісячного середнього заробітку, коли колективним договором не передбачено більшого її розміру. Отже, оскільки позивач була звільнена згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням внаслідок відмови від продовження роботи у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору, то, з урахуванням вимог ст. 44 КЗпП України, їй повинна виплачуватись вихідна допомога в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до довідки відповідача про середню заробітну плату (дохід) № 199 від 02.02.2015р., середньоденна заробітна плата становить 125,79 грн. (а. с. 12). Позивач в позові розрахувала суму вихідної допомоги за три місяці та просила стягнути її в розмірі 11321,10 грн., але даний розрахунок є невірним, оскільки позивач в порушення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, вираховує тримісячний середній заробіток з врахуванням кількості календарних днів, замість врахування кількості робочих днів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку, яка становить 7 924, 77 грн. (125,79 грн. * 63 робочих днів за 3 місяці (20 робочих днів за листопад 2014р., 23 робочих днів за грудень 2014р., 20 робочих днів за січень 2015 року)). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, як вбачається з довідки відповідача від 02.02.2015 року за вих. № 198, станом на 02 лютого 2015 року, заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем становить 11012,16 грн. (а.с.11). Отже, у порушення вимог зазначених правових норм відповідач не провів остаточного розрахунку з позивачем в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок в день звільнення, то відповідно до умов ст. 116, 117 КЗпП України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 11012,16 грн., а також середній заробіток з 01 лютого 2015 року по 05 червня 2015 року, (125 грн. 79 коп. (середньоденна заробітна плата) * 84 (робочих днів), що становить суму коштів у розмірі 10566 грн. 36 коп. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині присудження позивачу виплати заробітної плати за один місяць, а саме в сумі 3965,17 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 295,03 грн. Керюучись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 86, 88, 169, 209, 212-215, 224-226, 367 ЦПК України, суд -

Outcome: partial