Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивачка за допомогою засобів поштового зв`язку 19.12.2019 звернулась до суду із вказаним позовом, згідно з уточненою позовною заявою просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей - сина [PERSON] [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у сумі по 2 218,00 гривень на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. За змістом позову, сторони з 12.09.2009 перебувають у шлюбі, мають двох спільних дітей: сина [PERSON] [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини між сторонами у справі припинені з 07.11.2019, сторони мешкають окремо. Діти мешкають з позивачкою, перебувають на її утриманні. Як вказує позивачка, у листопаді 2019 року відповідач надав їй кошти на утримання дітей у сумі 1 500,00 гривень, належним чином своїх обов`язків по утриманню дітей не виконує. Інших дітей та осіб, які знаходяться на утриманні, відповідач не має, працевлаштований сторожем в Запорізькій регіональній державній лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, має інші доходи. Стан здоров`я [PERSON] дозволяє йому працювати. Позивачка вказує також, що має постійний дохід у розмірі 6 170,00 гривень на місяць, без урахування обов`язкових платежів. З підстав, передбачених ст. 150, 155, 180, 181, 191 СК України, позивачка просить задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою судді від 10.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення судового розгляду по суті без повідомлення (виклику) сторін (учасників справи). Відповідач скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 278 ЦПК України, подав до матеріалів справи відзив на позовну заяву, згідно з яким вважає позовні вимоги необґрунтованими, просить задовольнити позов частково, стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання кожного з дітей в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення кожним з дітей повноліття. За змістом відзиву, враховуючи рівень щомісячного доходу [PERSON] , в разі стягнення мінімального рекомендованого розміру аліментів на кожного з дітей, кошти, що залишаться для задоволення його власних потреб, становитимуть менше, ніж мінімальний прожитковий мінімум. Враховуючи положення ст. 48 Конституції України, а саме, його право на достатній життєвий рівень для себе, рівність обов`язків батьків щодо забезпечення потреб дитини, їх виховання та розвитку, відповідач вважає визначений ним у відзиві розмір аліментів достатнім та обґрунтованим. Наголошує, що позивачкою не доведено, що він не надає коштів на утримання дітей. Інших заяв по суті справи та зустрічної позовної заяви подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Як передбачено ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі таких встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що сторони з 12.09.2009 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 12.09.2009. На даний час в провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває цивільна справа №336/7985/19, пр.2/336/4106/19, предметом позову у якій є розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Рішення суду по суті спору на час розгляду цієї справи не ухвалено. Сторони мають двоє спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , копії свідоцтв про народження яких містяться у справі. Діти мешкають із матір`ю. Ці обставини визнаються сторонами у справі та за змістом ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до даних з копії довідки про доходи №13 від 16.12.2019, виданої [PERSON] , вона працює в Запорізькій регіональній державній лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, займає посаду санітара (ветеринарна медицина). Сума нарахованої їй заробітної плати в період з червня 2019 року по листопад 2019 року становить згідно з довідкою 37 076,28 гривень, відповідно, середньомісячний заробіток позивачки дорівнює 6179,38 гривень. Згідно з копією довідки про доходи №6 від 07.04.2020, виданої [PERSON] , він працює в Запорізькій регіональній державній лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, займає посаду сторожа. Сума нарахованої заробітної плати в період з жовтня 2019 року по березень 2020 року становить згідно з цією довідкою 38 298,72 гривень, тобто середньомісячний заробіток відповідача становить 6383,12 гривень. Сума щомісячних витрат відповідача належними та допустимими доказами не підтверджена. Інших утриманців він не має, є працездатним. Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Ч.1, 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч. 2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розглядаючи справу, суд враховує відповідно до ч.1 ст. 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, як передбачено ч. 2. ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За нормою ч.3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За змістом ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч.2 ст. 70, ч.1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів 50 відсотків. Порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Крім того, згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 N3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Суду не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання сім`ї позивачки. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум, необхідний для задоволення щомісячних витрат спільних дітей сторін підлягає захисту та має бути достатнім. Суд враховує й право відповідача на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, передбачене ст. 48 Конституції України. На час пред`явлення позову, законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років становив 2 218,00 гривень. Із врахуванням встановлених обставин, суд вважає за доцільне щомісячно стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання кожного з їх спільних дітей у твердій грошовій сумі, що відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину, тобто, із розрахунку 1109,00 гривень (2 218,00 гривень /2), яка щорічно підлягає індексації відповідно до закону, з 19.12.2019 до досягнення кожним з дітей повноліття. Суд зауважує, що докази сплати аліментів за період з 19.12.2019 відповідач вправі надати під час виконання рішення суду для їх подальшого врахування державним виконавцем в разі його примусового виконання в межах виконавчого провадження. Таким чином, позовна заява підлягає частковому задоволенню, у задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 384,20 гривень, від сплати яких позивачка була звільнена при пред`явленні позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial