Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, мотивуючи тим, що їй на праві власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У зазначеному будинку, окрім інших осіб, зареєстрована колишня невістка позивача - [PERSON], шлюб між якою та сином позивача був розірваний 11.10.2013 року. З часу розірвання шлюбу відповідач разом із спільними з сином позивача дітьми виїхала з будинку за адресою: [ADDRESS], їх місцезнаходження позивачу невідоме. Реєстрація відповідача та дітей у будинку створює перешкоди позивачу у реалізації останньою в повній мірі свого права власності, а також призводить до сплати надмірних витрат за комунальні послуги. Просить суд визнати [PERSON], та малолітніх [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS]; зобов'язати відділ по справам громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Суворовського ВМ ХМУ УМВС України в Херсонській області зняти зазначених осіб з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, просила розгляд справи проводити без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Заяв, клопотань на адресу суду не надсилала. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву у якій просив справу розглядати без участі третьої особи при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи у її відсутності(ст. 157,158 ЦПК України). За таких обставин, суд вважав за можливе вирішити справу у відсутності сторін на підставі наявних у ній даних та доказів та зі згоди позивача в заочному порядку, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України . Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 659546 від 02.06.2009 року, виданого Виконавчим комітетом Суворовської районної у м.Херсоні ради, [PERSON] на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS]. Згідно наявної у матеріалах справи довідки про реєстрацію місця проживання № 917 від 04.03.2015 року, виданої Суворовським РВ у м.Херсоні УДМС України в Херсонській області, у будинку [ADDRESS], окрім позивача, її чоловіка-[PERSON], синів-[PERSON]. та [PERSON], зареєстровані відповідач - [PERSON] та неповнолітні діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З долученого до позовної заяви рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 11.10.2013 року, яке набуло чинності 22.10.2013 року, вбачається, що відповідач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином позивача - [PERSON] та від вказаного шлюбу мають двох дітей. Зазначеним рішенням суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. У поданій до суду заяві від 06.03.2015 року, на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, позивач змінила викладені у позові обставини та вказала, що відповідач разом із дітьми та речами виїхала із належного позивачу будинку 09.09.2011 року. На теперішній час змінила прізвище на «Селиванова», місце теперішньої реєстрації відповідача та дітей позивачу не відоме, засоби зв'язку невідомі. Доказів про зазначене суду не надано. Посилаючись на рішення суду про розірвання шлюбу, яке набуло законної сили 22.10.2013 року та на факт не проживання відповідачки з 09.09.2011 року у будинку, належному позивачу, на підтвердження чого остання надала акт №20, складений головою квартального комітету №4 м.Херсона, позивач на підставі ст.ст. 319, 405 ЦК України, обґрунтувала свої вимоги до [PERSON], та малолітніх [PERSON], [PERSON] про визнання останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вирішуючи питання про правомірність заявлених [PERSON] вимог, суд виходив з наступного. Так, відповідно до ст.. 156 ЖК України, члени сім'ї власника квартири,(будинку) які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника квартири належать: дружина власника, їх діти, батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. При цьому припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. З огляду на наведену норму та враховуючи викладені вище обставини суд приходить до висновку, що [PERSON] на час розгляду справи та з 22.10.2013 року(часу набуття судовим рішенням про розірвання шлюбу законної сили) не є членом сім'ї власника будинку-позивача у справі [PERSON] Права власника житлового приміщення визначені ст.ст.317,383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як роз'яснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. В другому випадку при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно керуватися ст. 405 ЦК України. Враховуючи вище викладене, приймаючи до уваги, що відповідач у спірному житлі не проживає впродовж двох років після розірвання шлюбу із сином позивача, інші відомості на спростування зазначених у суду відсутні, з огляду на відсутність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем, відсутність законодавчо закріпленого права відповідачки на збереження за нею права користування спірним житлом, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] ,у зв'язку із чим позов в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житлом, підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про визнання такими, що втратили право користування житлом, що належить їй на праві власності, онук -[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], суд зауважує на тому, що вказані особи не були заявлені в якості відповідачів по даній справі, не було визначено їх процесуального статусу, в той час як позовні вимоги до вказаних осіб були пред'явлені позивачем. Крім того, суд вважає, що вимоги про визнання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], задоволенню не підлягають, ще й з тих підстав, що останні є онуками позивача та дітьми зареєстрованого за спірною адресою сина позивача - [PERSON], вселилися та зареєструвалися у спірному майні зі згоди позивача та як члени її сім'ї, в розумінні ст. 64 ЖК УРСР та у порядку ст. 29 ЦК України, а тому згідно ст.156 ЖК УРСР користуються рівними з позивачем правами користування будинком та не можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням з підстав, зазначених позивачем. Необґрунтованими є вимоги позивача до третьої особи про зобов'язання відділу по справам громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Суворовського ВМ ХМУ УМВС України в Херсонській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON], за спірною адресою, оскільки відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином наявність рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою, для зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою його реєстрації. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial