Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

В січні 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог, позивач, вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.05.2009 року, відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 10700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, підписавши заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 16.12.2018 року виникла заборгованість в розмірі 110401,19 грн., з яких: 11901,35 - тіло кредиту, 16123,58 грн. - відсотки за користування кредитом, 76642,87- нарахована пеня, а також штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина), 5233,39 грн. (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Велигура М.І. в судове засідання не з`явились, відзив на позов до суду не подавали, у звьязку з чим, ухвалою суду від 27 травня 2019 року вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до Анкети-заяви б/н від 25.05.2009 року [PERSON] виявила усвідомлене бажання отримати кредитну карту "Універсальна" 55 днів пільгового періоду з встановленим кредитним лімітом в сумі 1000 грн. та базовою відсотковою ставкою 2,5 % на місяць на залишок заборгованості (а.с.5). Відповідач власним підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета - заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», з якими він ознайомився в письмовому вигляді та які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у Анкеті-заяві від 10.01.2012 року, а також підпис в правилами надання банківських послуг (а.с. 5, 14-28). Відповідно до п.2.1.1.5.5 Договору, - клієнт зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Також, відповідно до пунктів 2.1.1.5.6 та 2.1.1.5.7 відповідач зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, відповідач надав згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, що дає право позивачу у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Тобто, перед укладенням спірного договору відповідач був повідомлений з умовами надання кредитної картки, умовами кредитування та тарифами банку. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до вимог якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 599 ЦК України закріплено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, позивач належним чином виконав всі покладенні на нього обов`язки, згідно умов кредитного договору, що також не спростовано відповідачем та доказів цьому не надано. З моменту отримання відповідачем кредитної карти № 5577212909439393 25.05.2009 року кредитний ліміт по карті змінювався, а саме:05.09.2009 року збільшений до 2100 грн., 30.06.2010 року збільшений до 3300 грн., 10.08.2010 року збільшений до 4100 грн., 24.11.2010 року збільшений до 4900 грн.,24.12.2010 року збільшений до 5700 грн., 22.01.2011 року збільшений до 6700 грн., 24.02.2011 року збільшений до 8700 грн., 19.03.2011 року збільшений до 10700 грн., 11.07.2016 року збільшений до 15000 грн., 30.01.2017 року збільшений до 20300 грн., 19.07.2018 року кредитний ліміт знижений до нуля (а.с.49). Крім того, судом встановлено та підтверджено наданими позивачем доказами, що з моменту підписання відповідачкою [PERSON] кредитного договору з позивачем, на виконання його умов позивачем здійснювались неодноразові перевипуски пластикових карт, а саме: 557721290943939 25.05.2009 термін дії 03/13 5577212909438890 10.09.2009 термін дії 03/13 5457082310532747 19.07.2011 термін дії 08/15 5168755374247118 20.01.2014 термін дії 10/17 5168755112741752 10.08.2017 термін дії 08/21 5168755112741752 09.10.2017 термін дії 08/21. Як вбачається з наданої виписки з кредитного рахунку [PERSON] , остання з моменту отримання кредитної карти «Універсальна» з 25.05.2009 року по квітень 2018 року активно користувалась кредитними коштами АТ КБ «ПриватБанк», так загальні витрати відповідачки за вказаним кредитним договором з 25.05.2009 року по 16.12.2018 року, з урахуванняи нарахованих відсотків та пені за порушення строків повернення кредиту, склали 210 873,59 грн. Сплачено відповідачем коштів на повернення кредиту 110025.31 грн. (а.с.62). Таким чином, в порушення умов Договору, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Перевіривши наведені розрахунки, суд погоджується з ними і вважає, що підлягаю стягненню з відповідача на користь банку заборгованість станом на 16.12.2018 року, що утворилась за тілом кредиту в сумі 11901,35 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 16123,58 грн., а також пеня в сумі 76642,87 грн. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу (фіксованої частини) та штрафу (процентної складової). У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає також стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1921 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial