Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24.09.2015 року по 03.05.2018 року, від якого сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка вказувала на те, що дитина проживає з нею та повністю перебуває у неї на утриманні, коштів на утримання сина відповідач не надає, у зв'язку з чим просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі по 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 10.10.2018 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк. Відзив мотивований тим, що у відповідача на утриманні знаходиться дружина [PERSON], яка перебуває у стані вагітності і позбавлена можливості працювати та заробляти кошти, двоє малолітніх синів, що проживають з ним: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Крім того, він сплачує аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Зазначає також, що він ніде не працює, був звільнений з останнього місця роботи 10.03.2018 року, що підтверджується копією витягу із трудової книжки. Посилаючись на зазначені обставини, відповідач просить суд встановити аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/8 частини всіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивачка своїм правом подати відповідь на відзив не скористалась. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.09.2015 року, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.05.2018 року розірвано, що підтверджується відповідним рішенням. Від зазначеного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Як вбачається з матеріалів справи, малолітній Дем'ян проживає з позивачкою та повністю знаходиться у неї на утриманні, що підтверджується довідкою №792 від 02.02.2018 року, виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2014 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04.11.2014 року та до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується відповідним рішенням. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] 07.08.2018 року відповідач зареєстрував шлюб із [PERSON]. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] має ще двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Цей обов'язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При встановленні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку \\доходу\\ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вже зазначалось, відповідач стверджує, що у нього на утриманні знаходиться вагітна дружина [PERSON] та двоє малолітніх синів, що проживають з ним: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], однак доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надано. Отже, оскільки відповідач не надає позивачу грошової допомоги на утримання дитини, суд, враховуючи наявність у платника аліментів інших дітей, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05.09.2018 року до її повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 180-183 СК України,

Outcome: partial