Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати незаконним наказ №54-к від 19.06.2017 р. про своє звільнення, поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 5000 грн., посилаючись на те, що його звільнення було незаконним. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав усні та письмові заперечення. У судовому засіданні досліджені докази:копія трудової книжки; копія проекту наказу від 19.06.2017 р.; копія наказу №54-к від 19.06.2017 р.; копія довідки про доходи; копія рішення комісії по трудових спорах; письмові заперечення на позовну заяву; копія пояснювальної записки; копія витягу з наказу №55-к від 20.06.2017 р.; копія наказу №42 від 01.09.2017 р.; довідки про доходи та розрахункові листки позивача. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши докази у справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що з 01 лютого 2002 р. позивач був прийнятий на роботу до Донбаського гірничо-металургійного інституту. У зв'язку з утворенням Донбаського технічного університету на базі Донбаського гірничо-металургійного інституту 01.11.2004 р. переведений на посаду викладача кафедри. 09 грудня 2016 р. позивач був переведений на посаду виконуючого обов'язки проректора з навчальної роботи відповідно до наказу №102-к від 09.12.2016 р. Наказом № 54-к від 19.06.2017 р. позивач був звільнений з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання обов'язків (а.с.10). Наказом №55-к від 20 червня 2017 р. позивач був прийнятий на посаду доцента гірничо-металургійного факультету(а.с.24). Наказом №42 від 01 вересня 2017 р. наказ №54-к від 19 червня 2017 р. про звільнення позивача був скасований, позивач поновлений на посаді в.о. проректора з навчальної роботи, головному бухгалтеру доручено провести перерахунок заробітної плати позивача (а.с.28). Оскільки на час розгляду справи судом позивач поновлений на роботі на посаді, з якої він був звільнений, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Разом з цим, суд вважає необхідним надати правову оцінку правомірності звільнення позивача, т.я. ці обставини мають значення для розгляду заявлених позивачем вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, На підставі ст.40 п.3 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно з п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.92. у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3.. ст.40... КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. У наказі №54-к від 19 червня 2017 р. взагалі відсутнє посилання на конкретні факти і обставини порушення позивачем своїх трудових обов'язків та посилання на раніше застосовані до нього дисциплінарні стягнення, тому позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності із суттєвим порушенням законодавства про працю, вказаний наказ є незаконним, і позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно ст.235 ч.2 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У п.32 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ роз'яснено, що «Оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час». Відповідно до абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). З довідки про середньоденний заробіток позивача вбачається, що він складає 633,3 грн. (а.с.30), середньомісячне число робочих днів у квітні-травні 2017 р. склало (20+20)/2=20. Час вимушеного прогулу з 20 червня 2017 р. по 01 вересня 2017 р. включно складає 2 місяці 10 днів, тобто заробітна плата за час затримки розрахунку визначається за два повні місяці - з розрахунку 40 днів, і пропорційно кількості за неповний місяць у вигляді 1/3, тобто 20/3=7 днів (з математичним округленням). Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 633,3х47 днів=29765,1 грн.. За період з 20 червня по 31 серпня 2017 р. включно позивачу була виплачена заробітна плата в розмірі 9886, 9 грн., яка повинна бути врахована згідно наведених роз'яснень постанови Пленуму ВСУ, тобто розмір середнього заробітку за час прогулу який підлягає сплаті складає 19878, 2 грн.. Разом з тим, згідно довідки відповідача позивачу на підставі наказу про поновлення на роботі був проведений перерахунок, та донарахований середній заробіток, розмір якого складає 22829,16 грн., що більше ніж розмір середнього заробітку згідно розрахунку суду. Тому позов в цій частині задоволенню не підлягає, у зв'язку із добровільною виплатою відповідачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також, відповідно до ст.237-1 КЗпП Українина на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 2500 грн.. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідачем самостійно відновлено порушені права позивача, а саме - він поновлений на роботі, виплачений средній заробіток за час вимушеного прогулу. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1280 грн на користь позивача, оскільки поновлення його порушених прав сталося після відкриття провадження. На рахунок ДСА з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. за задоволені позовні вимоги про визнання наказу про звільнення позивача незаконним. Витрати на правову допомогу стягненню не підлягають, оскільки така допомога за змістом ст.56 ЦПК України надається тільки фізичною особою, тоді як документи на її оплату та договір складені позивачем з юридичною особою.. Окрім того, судом не виносилася передбачена ст.56 ЦПК України ухвала про допуск до участі у справі особи, що надає правовому допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial