Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

В січні 2018 року до суду звернувся [PERSON] із зазначеним вище позовом. В обґрунтування позову зазначив, що в період з 15 листопада 2000року по 29 жовтня 2004 року він працював на підприємстві відповідача на посадах підземного гірничого робочого, підземного прохідника та підземного підривника.Робота проходила у шкідливих та небезпечних умовах праці. Після підприємства відповідача він працював в аналогічних умовах на підприємстві ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». Відповідно до п.16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.02.2017р. зазначено, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут в тому числі робота в період з 15.11.2000р. по 30.07.2003р. на ВАТ «Суха Балка». Вважає, що підприємство ПАТ «Суха Балка», також повинно нести відповідальність за отримане ним професійне захворювання. На даний час він переніс дві операції на хребті, має стійке погіршення стану здоровя, що змушує його постійно відвідувати лікувальні заклади, систематично проходити курси амбулаторного лікування. Отримані професійні захворювання обмежують його також у побуті, зокрема за станом здоровя він не має можливості виконувати більшість домашньої роботи, повязані навіть з незначним фізичним навантаженням. Внаслідок таких обмежень він відчуває себе тягарем для своїх близьких, що завдає йому додаткових моральних страждань. Внаслідок фізичного болю ніг, попереку та хребта, він обмежений у пересуванні навіть на незначні відстані, в звязку з чим майже весь час перебуває вдома. Крім того, легенева недостатність несе за собою постійну одишку при помірному навантаженні, біль та хрипи в грудях, сильний кашель з виділенням слизового, вязкого харкотиння, головні болі. Стан здоровя не покращується, а навпаки погіршується, що викликає сильні душевні переживання. Всі перераховані недуги дають йому відчуття того, що він ніколи не буде здоровою людиною, внаслідок чого він постійно перебуває в напруженому психічному стані. У звязку із зазначеним порушено звичайний для позивача спосіб життя, захворювання вимагає додаткових зусиль для організації його життя, оскільки вимушений постійно приймати медичні препарати рекомендовані лікарями, тобто порушено нормальні життєві звязки внаслідок неможливості вести активне життя. На підставі зазначеного просить суд стягнути з відповідача в рахунок компенсації моральної шкоди 61 670 гривень. В суді позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] наполягали на задоволенні позовних вимог у заявленому розмірі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Суха Балка» [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала в повному обсязі. Вважала, що позивач довгий час працював на підприємстві ПрАТ «ЦГЗК» де отримав зазначені професійні захворювання з такими тяжкими наслідками, тому зазначене підприємство повинно нести відповідальність за причинену моральну шкоду. На їх підприємстві позивач відпрацював 3 роки 11 місяців 14 днів, тільки починав свою трудову діяльність, тому вони ніяким чином не могли причинити йому моральної шкоди. Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем що підтверджено записами у трудовій книжціЩипіцин В.І., а саме: - 15.11.2000-21.03.2001 ВАТ « Суха Балка», ш.»Фрунзе», підземний гірничий робітник; - 21.03.2001-05.05.2001 та 23.10.2002 -30.07.2003 ВАТ « Суха Балка» ш.»Фрунзе» підземний прохідник. 19.01.2017р. медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Українського науково-дослідного інституту промислової медицини № 70, [PERSON] встановлені професійні захворювання: - Радикулопатія попереково - крижова (L4-S1) білатеральна на фоні антеспондилолістезу L5 (до 0,5 см), абсолютного стенозу хребтового каналу на рівні L3-L4, стан після дискектомії L5-S1 справа (31.08.2015 р), менінгорадикулоліза, дискектомії L5-S1 справа (23.11.2016р.), з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким боьовим синдромом, помірним парезом згиначів правої стопи, остеоартрозом колінних суглобів ( ПФ першого ст.); - Хронічний (пиловий) бронхіт. Легенева недостатність першого ст. По факту професійного захворювання на останньому місці роботи [PERSON], ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» 27 лютого 2017 року було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, де вказано, що [PERSON] має загальний стаж роботи 35 років 11 місяців з них 12 років 8 місяців робота в умовах впливу шкідливих факторів. Відповідно до п.16 Акту розслідування причин виникненняпрофесійного захворювання, згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 19.01.2017р. №70 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут роботи з 15.11.2000р. по 30.07.2003р. на ВАТ «Суха Балка» шахта «Фрунзе». За висновком МСЕК від 18.04.2017р. серії 12 ААА №044792 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності 35% (з них 25% - радикулопатії та 10% - хр.бронхіт) з 18.04.2017р. з переоглядом 01.04.2018р.. За висновком повторного МСЕК від 22.03.2018р. серії 12 ААА №050051 позивачу підтвердженовтрата професійної працездатності 35% (з них 25% - радикулопатії та 10% - хр.бронхіт) з 01.05.2018р. до 01.05.2020р. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «забезпечення лікарськими засобами, ВМП». Відповідно до\~Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває періодичний біль в попереково-крижовому відділі хребта таобмеження об'єму рухів, відчуття затерпання і слабкість в ногах при знаходженні в вертикальному положенні тулуба (стоячи), посилення затерпання ніг при ході, черезщо вимущений зупинятися для відпочинку через кожні 100-150м, находивши наперед та піднімая поперемінно ноги для зняття затерпання, ломоту в ліктьових суглобах, переважно правому, судоми в литкових мязах біль та обмеження обєму рухів в колінних суглобах та підвищену мерзлякуватість кистей, важкість в ногах, задишку при помірному фізичному навантаженні, кашель сухий та із мокротинням, переважно вранці. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, проведено дві операції поясничного відділу хребта, грижа диска L5-S1справа, позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані через неможливість вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Покращення в стані здоров'я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, та операції, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Згідно акту, причиною професійного захворювання стала тривала робота [PERSON] в умовах важкої праці та підвищеної запиленості переважно фіброгенної дії.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи, що висновком лікарсько-експертної комісії Українського науково дослідного інституту промислової медицини від 19.01.2017р. №70 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут роботи [PERSON] на підприємства ВАТ «Суха Балка» та ПрАТ «ЦГЗК», суд вважає, що доводи представника відповідача, що ними не були порушені вимоги ЗУ «Про охорону праці», є безпідставними, тому як робота позивача на посадах підземного робітника та підземного прохідника на підприємстві були повязані з навантаженням, а тому початок профмаршрута [PERSON] на ПАТ «Суха Балка» є однією з підстав започаткування його професійного захворювання. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20 рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦКУ та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 1167 ЦКУ - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч.1 ст.268 ЦКУ відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці» від \~14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо работодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умовипрацівідповіднодо нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо загальної вібрації, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..». Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача. Хоча, на спростування доводів представника відповідача, матеріали справи та відповіді надані позивачем у судовому засіданні, переконливо доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку, через чітке розуміння ним відсутності перспективи одужання у майбутньому. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує розяснення наведені в п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року\~з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який становить 35%, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов'язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань повязаних з фізичним станом здоровя, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Враховуючи надані Пленумом Верховного Суду України розяснення, відповідно до яких, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (абз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму). Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоровї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках. Виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі чотирьох розмірів прожиткового мінімуму (за кожен рік роботи на підприємстві)1762,00 х 4 = 7048,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Згідност.5 Закону України «Про судовий збір»позивач звільнений від сплати судового збору. Пунктом 6 статті 141 Цивільно процесуального Кодексу України передбачено, що у разі якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial