Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем під час якого у них народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу на підставі заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.05.2011 року діти залишились проживати разом з нею та заочним рішенням того ж суду від 15.09.2011 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їх спільних дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на кожного з дітей щомісячно до досягнення ними повноліття. Вказувала на те, що з моменту визначення розміру аліментів в сумі 1000 грн. на кожного з дітей та станом на теперішній час матеріальне ставище відповідача покращилось, оскільки він постійно проживає в Італії, де здійснює підприємницьку діяльність по ремонту кузовних автомобілів як приватний підприємець, протягом останнього року продав автомобіль марки Ауді 2010 року випуску, інших дітей чи не працездатних батьків на своєму утриманні не має, а тому вважає. що він має змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі. Крім того, рішення суду про стягнення аліментів в сумі 1000 грн. на кожного з дітей щомісяця відповідач належним чином не виконує та платежі ним здійснюються нерегулярно та суми платежів відповідач визначає на власний розсуд. Також, зазначала, що з моменту прийняття судового рішення у вересні 2011 року та станом на теперішній час змінилась економічна ситуація у країні, відбувався значний ріст цін на продукти харчування, одяг, ліки, у зв'язку з чим збільшилися витрати на утримання дітей. Крім того, старша донька навчається в Одеському юридичному коледжі на платній основі та обоє дітей відвідують репетиторські заняття, потребують оздоровлення, відвідують басейн та мають проблеми зі спиною, зокрема у них обох діагностовано сколіоз 1-го ступеню. Вважає наведені обставин підтвердженням погіршення її майнового становища та самостійно забезпечити усі потереби дітей вона немає змоги, оскільки додатково несе втрати по сплаті комунальних платежів, а відповідач фактично участі в матеріальному забезпечення дітей не несе. На вказану позовну заяву представником відповідача подано відзив в якому остання вказувала на те, що матеріальне становище відповідача є скрутним, оскільки з метою відкриття нового підприємства в Італії йому довелось закрити діяльність попереднього за яким рахується заборгованість в сумі 31280 євро, продаж автомобіля був вимушеним заходом, оскільки існувала потреба в обігових коштів, а вартість транспортного засобу марки Ауді 2010 року випуску за кордоном не доцільно прирівнювати до актуальних цін в Україні. Вважає, що на даний час відповідач знаходиться у важкому матеріальному становищі, оскільки має значну суму заборгованості, крім того він має бажання створити своє особисте життя та налагодити бізнес за кордоном, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів. Вказувала, що твердження позивача про те, що відповідач не приймає участі у виховані та матеріальному забезпеченні дітей не відповідають дійсності, оскільки діти приїжджали до нього в гості в Італію та при можливості він надавав їм допомогу. Також, вважає, що витрати на розвиток здібностей дітей т а навчання на платній основі є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, а тому включення їх до розрахунку твердої грошової суми аліментів є безпідставним. Просила відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, при цьому просила визнати не допустимими докази, які подані представником відповідача щодо майнового стану [PERSON], вважаючи їх не належно посвідченими. Відповідач в судове засідання не з'явився, в його інтересах діяла представник, яка позов не визнала з підстав зазначених у відзиві, при цьому вказала, що у відповідача існують боргові зобов'язання за кордоном та його майновий стан в порівняні з тим, який був на час визначення аліментів, не покращився, у зв'язку з чим у нього навіть виникла заборгованість по сплаті аліментів та він допомагає дітям матеріально з певною періодичністю. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі заочного рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11.05.2018 року (а/с 7). Під час вказаного шлюбу у сторін народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження, де їх батьками зазначені позивач та відповідач (а/с 18-23). Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15.09.2011 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення кожним із дітей повноліття. На підставі вказаного судового рішення судом було видано виконавчий лист (а/с 8, 9). Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що судом було проведено заочний розгляд на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач не в повній мірі виконував рішення суду про стягнення аліментів, сплачував аліменти періодично та дана обставина визнана учасниками процесу в судовому засіданні, крім того з копії постанови головного державного виконавця Кам'янець-Подільського РВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області вбачається, що станом на 01.04.2018 року розмір заборгованості відповідача становить 69235,7 грн., у зв'язку з чим державним виконавцем прийняте рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом (а/с 137). З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, розмір аліментів визначений судовим рішенням не вважається незмінним. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. З системного аналізу положень ст. 192 СК України вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З матеріалів справи вбачається, що позивач працює в ТзОВ «КарпатиАвтоцентр» тз 25.01.2010 року та за період з 01.04.2017 року по 31.03.2018 року її дохід складає 47793,75 грн., при цьому з копії її трудової книжки вбачається, що за період з 13.09.2006 року по 25.01.2010 року вона офіційно працевлаштована не була (а/с 25, 28-29). Вирішуючи даний спір по суті, суд також враховує, що на позивачці лежать усі повсякденні обов'язки та відповідальність по утриманню та вихованню дітей, сплати комунальних послуг, з моменту винесення заочного рішення суду від 15.09.2011 року змінився розмір як мінімального заробітку так і прожитковий мінімум для дітей, при цьому донька [PERSON] з 15.08.2016 року навчається в Національному університеті «Одеська юридична академія» на підставі індивідуального договору про підготовку фахівця від 15.08.2016 року та вартість навчання становить 9720 грн. за кожний рік навчання, згідно виписок з медичної картки [PERSON] та [PERSON], осатнні мають проблеми з хребтом, [PERSON] навчався в НЦ «Ботеон» у період з вересня 2016 року по травень 2017 року, вартість навчання - 5762 грн., також діти отримували платне стоматологічне лікування у 2016, 2017 роках в клініці «Еліт Дент». Наведені обставини є безумовним підтвердженням погіршення майнового стану позивача як одержувача аліментів в порівняні з тим, яке було у неї на момент визначення розміру аліментів (а/с 59,78,79, 81-92 ) Оскільки нормами СК України, зокрема положеннями ст. 182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та на теперішній час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи об'єктивні обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, які підлягали стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі заочного рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15.09.2011 року. При цьому, судом також враховуються стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, зокрема за наслідками розгляду справи встановлено, що останній постійно проживає в Італії, де орендує житло та веде підприємницьку діяльність та дані обставини визнанні учасниками процесу в судовому засіданні, також представником позивача долучено до матеріалів справи документи іноземною мовою з письмовим перекладом здійсненим бюро перекладів «Центр», відповідно до яких відповідач одружився 05.05.2018 року, орендує житло, а також визнає борг перед [PERSON] та [PERSON]. Разом з тим, документ, отриманий в іноземній державі може визнаватись письмовим доказом у суді, якщо не спростовується його автентичність і він легалізований в установленому порядку, а тому для визнання документа, отриманого в іноземній державі, як письмового доказу вимагається наявність сукупності двох обставин, зокрема справжність цього документу не спростовується та документ легалізовано в установленому порядку. В судовому засіданні позивач поставила під сумнів достовірність даних, які містяться в поданих представником позивача копіях документів, а їх переклад здійснений бюро перекладів «Центр» не був посвідчений нотаріально, а тому суд не приймає дані докази з точки зору їх належності та допустимості. Крім того, при винесенні заочного рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15.09.2011 року, суд керувався наявними в матеріалах справи доказами, а відповідач не подавав доказів свого майнового стану, проте останній є особою працездатного віку, займається підприємницькою діяльністю на території іноземної держави (що не спростовано в судовому засіданні належними та допустимими доказами), у справі відсутні відомості щодо наявності у нього на утримання інших дітей чи непрацездатних батьків, а тому суд приходить до висновку, що його майновий стан в порівняні з станом на 15.09.2011 року змінився та останній повинен сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж визначено рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15.09.2011 року. Таким чином, враховуючи обставини справи, однаковий обов'язок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття буде відповідати інтересам дітей та не порушуватиме прав відповідача. За змістом ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з даним позовом позивач була звільнена від сплати судового збору, а відповідач не відноситься до категорії осіб, які звільненні від сплати судового збору, оскільки від сплати судового збору звільняються інваліди першої та другої групи. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, крім того рішення про зміну розміру аліментів не входить до переліку тих, що підлягають негайному виконанню відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, а тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial