Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач 28.10.2013 року звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 1995 року. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Сім'я розпалося, розлучені з 03 червня 2009 року. Син [PERSON] проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач надає матеріальну допомогу, але незначну та нерегулярно. Відповідач за станом здоров'я та віком є працездатною особою, має постійне місце роботи та регулярний заробіток, інших дітей або ж непрацездатних батьків на утриманні не має і як батько дитини зобов'язаний надавати їй регулярну матеріальну допомогу на утримання та виховання сина. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO], починаючи з дня подачі заяви до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує повністю та просила їх задовольнити, додала, що якщо відповідач має намір сплачувати в твердій грошовій сумі аліменти, то вона буде згодна хоча б на 400 грн. Відповідач у відкрите судове засідання не з'явився, але до його початку надав заяву в які позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 250 грн. Просить справу розглянути без його участі. Коли був присутнім в судовому засіданні відповідач пояснював, що він до 2011 року надавав допомогу в розмірі 300-500 грн. в місяць, крім того в нього є ще одна неповнолітня дитина, на підтвердження чого надав копію свідоцтва про народження, на даний час не працює, не може сплачувати аліменти в такому розмірі, згоден на 20% аліментів. Інших утриманців не має. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. З копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками дитини: [PERSON], [INFO]. (а.с.2). У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. З довідки, що на а.с.7 матеріалів справи виданої квартальним комітетом №26 м. Синельникове від 28.10.2013 р., вбачається, що [PERSON], [INFO] дійсно проживає за адресою [ADDRESS], і її неповнолітній син [PERSON], [INFO], знаходиться на повному її утриманні. В матеріалах справи є копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] серія [NUMBER] від 24 липня 2013 року з якого вбачається, що батьком дитини зазначено відповідача [PERSON] (а.с. 29). Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що неповнолітній син [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст..186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України . На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Частиною першою статті 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, у разі виникнення якої одержувач має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у відповідача ще однієї неповнолітньої дитини [PERSON], відсутність у платника на утриманні непрацездатних батьків, стан здоров'я дитини та платника аліментів, той факт, що відповідач не працює та має не регулярний заробіток. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючі обставини перелічені у ст.182 СК України, а також ті обставини, що відповідач має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, а також те, що відповідач не працює та має нерегулярний мінливий дохід, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн., починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 28.10.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial