Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Український страховий стандарт» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири поверхом вище № 17 , в якій вона фактично не проживає. Зазначила, що 19.02.2019 року сталося повне залиття її квартири гарячою водою внаслідок прориву труби в квартирі вище, а саме №17. Згідно акту №67 від 11.02.2019 року , складеного КП «Жилкомсервіс» було зафіксовано факт залиття її квартири та встановлено, що прорив стався в квартирі поверхом вище, а саме №17. Відповідно до акту в її квартирі були залиті дві житлові кімнати, кухня, коридор, вбиральня, стелі, стіни та підлога. Внаслідок залиття квартири, в ній стало неможливо мешкати зважаючи на сирість та те, що повністю пошкоджена електропроводка. Після залиття квартири вона одразу ж звернулась до відповідача про відшкодування завданої шкоди та отримала негативну відповідь з рекомендацією з даного приводу звертатись до страхової компанії, яка повинна відшкодувати шкоду. Відповідно до висновку експерта, розмір майнової шкоди, заподіяної власнику внаслідок залиття квартири [ADDRESS] станом на березень 2019 року з урахуванням ПДВ складає 82 363,00 грн. Вказала, що вартість проведення експертної оцінки відповідно до рахунку на оплату №25 від 18.02.2019 року склала 3516,00 грн. Також, у зв`язку з вищевказаними подіями у неї значно погіршилось здоров`я, вона проходила лікування та оцінила моральну шкоду, яка їй була завдана у розмірі 10 000 грн., а також просила суд стягнути з відповідача витрати на лікування в розмірі 1504,01 грн. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Золотарьової Л.І. від 10 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.08.2019 року заяву представника [PERSON] задоволено частково, а саме вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження нерухомого майна, а саме 1/2 частки квартири [ADDRESS] . 13.04.2020 року відповідно до повторного протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями на підставі звільнення з посади відповідно до п.2.3.50 Положено про АСДС винятково, у разі коли суддя у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи (рішення Вищої ради правосуддя №924/0/15-20 від 09.04.200 року «Про звільнення [PERSON] з посади судді у відставку» зазначена цивільна справа розподілена в провадження судді Якуші Н.В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року було замінено сторону позивача у справі на правонаступника [PERSON] . ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] - адвокат Новаков А.І., який діє на підставі ордеру, у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] була неодноразово викликана до суду, надіслала до суду повторну заяву про відкладення слухання справи у зв`язку з перебуванням її за кордоном та неможливістю прибути до суду, відзив до суду не надала, з письмових пояснень останньої вбачається, що їй відомо про залиття, яке мало місце 09.02.2019 року, факт події та необхідність відшкодування шкоди вона визнала і пропонувала позивачу добровільно компенсувати шкоду у розмірі 40000 грн. через укладений між нею та третьою особою договір страхування. Зазначила, що їй стало відомо, що позивач померла, хто є спадкоємцями вона не знає. Також наголосила, що на теперішній час у неї є інформація, що квартиру позивача продали у тому стані, в якому вона залишилась після залиття, а тому вважала, що позивач ніяких витрат не понесла і компенсація збитків ж безпідставною. Також вказувала, що вимоги правонаступника про стягнення моральної шкоди є безпідставними, тому просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Розглядаючи клопотання відповідача про відкладення суд зазначив наступне. В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України). Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року №87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин. Розгляд справи неодноразово відкладався, проте сторони мали змогу викласти свої пояснення та заперечення у письмовому вигляді. Наразі карантинні заходи є послабленими, з 12 травня 2020 року дозволена робота адвокатських офісів, а з 01 червня 2020 року Україна перейшла на 3 етап карантинних послаблень. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.44 ЦПК України). Обов`язковою явка сторін у судове засідання не визнавалась. Відповідач мала змогу протягом розгляду справи скористатися професійною правничою допомогою чи послугами представника за довіреністю для представництва своїх інтересів у суді. Матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду. Тому, враховуючи строки розгляду справи та те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, процесуальних клопотань матеріали справи не містять, суд дослідив докази, які були своєчасно долучені сторонами. Приймаючи рішення про ухвалення рішення, суд також зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов`язана поведінки відповідача, спираючись на справу «Писатюк проти України», в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що «розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника». Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Український страховий стандарт» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Згідно позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була власником та зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до акту №67 про залиття, аварії, що трапилась на системі центрального опалення від 11.02.2019 року, складеного КП «Жилкомсервіс» вбачається, що 09 лютого 2019 року в буд. [ADDRESS] трапилась аварія на системі центрального опалення. В квартирі №15 , власником якої є [PERSON] в 2 житлових кімнатах, кухні, ванній, туалеті, коридорі залиті стелі, стіни, підлога, особисті речі. Причиною залиття стала аварія на системі центрального опалення в кв. 17 , КП «ХТМ» було замінено ділянку труби ф 15 мм підводки к радіатору. (а.с.6). Відповідно до висновку експертного дослідження від 14.03.2019 року №3, складеного судовим експертом ХНДЕКЦ [PERSON] розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику в результаті залиття квартири [ADDRESS] , що згідно з наданими вихідними даними мало місце 09.02.2019 року, станом на березень 2019 року з урахуванням ПДВ складає 82 363,00 грн. (а.с.11-22). Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2320 від 09.03.2019 року вбачається, що [PERSON] вбачається, що остання перебуває на «Д» обліку в поліклініці за місцем мешкання. Останнє погіршення стану пов`язано зі стресом від подій 09.02.2019 року. Діагноз - загострення хронічного обструктивного захворювання (а.с.45). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.09.2019 року [PERSON] померла [INFO] , про що зроблений актовий запис №13108 (а.с.109). Відповідно до заповіту від 08.07.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської нотаріальної контори Цукановою О.В., зареєстрованого в реєстрі №1-709, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с.145). Також, відповідно до спадкового договору від 17.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Троян Я.М. зареєстрованого в реєстрі за № 3267 вбачається, що [PERSON] передала у власність, а [PERSON] зобов`язалась прийняти у власність квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира складається з 2 житлових кімнат, загальною площею 45,1 кв.м. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.03. 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Троян Я.М. зареєстрованого в реєстрі за № 188 вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] є [PERSON] (а.с.152). Як вбачається з матеріалів справи, власником квартири [ADDRESS] після прийняття спадщини була [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією спадкового договору від 17.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Троян Я.М. зареєстрованого в реєстрі за № 3267 та витягом за Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.149-151). Згідно отриманої судом інформації, станом на 13.07.2020 року за договором купівлі-продажу від 10.03.2020 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.189). V. Норми права, що підлягають застосуванню. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. Частиною 1 ст. 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З наведеного убачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (право-попередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1218, 1219 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. VІ. Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи. Зі справи вбачається, що відповідач належними та допустимими доказами як причину залиття так і свою вину у цьому не спростувала. Позивач, в свою чергу, довела наявність шкоди та її розмір, який відповідачем не спростовано. Так, причетність до залиття квартири позивача підтверджується відповідним актом про залиття від 11.02.2019 року. Зазначений акт є належним доказом, оскільки його складання передбачено відповідними нормами, а саме пунктом 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 встановлено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого наведена у додатку № 4 до вказаних Правил. Згідно додатку № 4 вказаних правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) має містити відомості: про дату та місце його складання; склад комісії; адресу, за якою трапилось залиття; описуються подія та наслідки події (що залито, обсяги робіт, ушкодження); причина залиття; висновки та рекомендації комісії; відомості про особу, яка заподіяла шкоду; підписи членів комісії. В акті про залиття обов`язково описується що трапилося і які наслідки (що залите, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено, чітко зазначається причини залиття (несанкціоноване втручання мешканців квартири у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.). З огляду на вказане, акт від 11.02.2019 року підписаний всіма членами комісії, в акті зазначено причину залиття квартири позивача, а саме передчасний вихід з ладу трубопроводів у квартирі №17 , яка належить відповідачу, а тому вина відповідача доведена в повному обсязі, а підстави вважати зазначений акт недостовірним, відсутні. Крім того, розмір матеріальної шкоди також є доведеним належним доказом, а саме встановлений висновком експертного дослідження від 14.03.2019 року №3, складеного судовим експертом ХНДЕКЦ Башкіровим Г.Б. Клопотань про призначення повторної експертизи з приводу того, що попередній висновок експерта про встановлення вартості матеріального збитку суперечить матеріалам справи, відповідач не заявляв. Посилання відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування шкоди позивачу, яка є спадкоємцем [PERSON] , через те, що остання не понесла жодних витрат по відновленню квартири після залиття та в подальшому її відчужила, є безпідставним, оскільки матеріальна шкода, яка заявлена у позові, є втратами, яких [PERSON] зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна за час її життя, тому [PERSON] , як спадкоємець, має право на відшкодування цих втрат. Враховуючи зазначене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню завдана матеріальна шкода у сумі 82363,00 грн. та витрат на проведення експертного дослідження для визначення розміру матеріальної шкоди у сумі 3545,10 грн., які підтверджуються документально. При цьому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири, оскільки суд погоджується із запереченнями відповідача в тій частині, що зазначені правовідносини в даному випадку не допускають правонаступництва. Також суд приходить до висновку, що немає підстав для задоволення вимог [PERSON] про стягнення на її користь оплату на лікування, які понесла [PERSON] , оскільки ці витрати не є збитками в розумінні ст.. 1230 ЦК України. V. Судові витрати. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовом та з заявою про забезпечення позову, яка була судом частково задоволена, пропорційно до задоволених судом вимог (88,19%).

Outcome: partial