Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, в якій зазначає, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв'язку з чим підписала заяву б/н від 18.09.2006 року згідно якої отримала кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір про надання послуг. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.07.2017 року має заборгованість 65973 грн. 26 коп., яка складається з тілу кредиту в сумі 7983 грн. 21 коп., нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 51322 грн. 28 коп., нарахованої пені в сумі 3050 грн. 00коп., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 3117 грн. 77 коп. (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором в сумі 65973 грн. 26 коп., судовий збір. В жовтні\~2017\~р.\~[PERSON]\~звернулась до\~суду з\~зустрічною позовною\~заявою до\~ПАТ КБ\~«Приватбанк»,\~в якій\~зазначила,\~що дійсно укладала договір кредитування з ПАТ КБ «Приватбанк» за \~№ZPKDSE00000967 від 11.03.2005 року, зобовязання по якому виконувала \~і претензії з боку фінансової установи щодо цього кредитного договору не висунуті. Оскільки вона будь-яких інших договорів з ПАТ КБ Приватбанк не укладала, вважає, що на доданих до первинного позову документах неналежної якості стоїть підпис не [PERSON], з боку фінансової установи вбачається махінації з документами, які [PERSON] були наданні під час підписання \~договору кредитування з ПАТ КБ «Приватбанк» за \~№ZPKDSE00000967 від 11.03.2005 року, тому просила визнати договір, який нібито укладений між нею та \~ПАТ КБ «Приватбанк» \~\~без номеру від 18.09.2006 року недійсним. Ухвалою суду від 08.09.2017 р. відкрито провадження по справі та призначно попереднє судове засідання. Ухвалою суду від 18.09.2017 р. справу призначено до судового розгляду. 11.10.2017 р. судом винесена ухвала про обєднання зустрічної позовної заяви [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору в одне провадження з первісним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 07.12.2017 р. у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу. 18.12.2017 р. матеріали справи направлено до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для проведення судово-почеркознавчої експертизи. 23.02.2018 р. справа повернута до суду для вирішення клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи. Ухвалою суду від 26.02.2018 р. поновлено провадження у справі, продовжено судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 05.04.2018 р. судом повторно матеріали справи направлено до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для проведення судово-почеркознавчої експертизи разом із експериментальними зразками підпису [PERSON] 15.06.2018 р. експертною установою повернута на адресу суду цивільна справа разом з порівняльним матеріалом без виконання у звязку з несплатою розрахунку вартості висновку судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 18.06.2018 р. провадження у справі поновлено. В судове засідання представник позивача не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судове засідання не зявились, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 18.09.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, за яким остання отримала кредитну картку з встановленим на ній кредитним лімітом 0.00. З Анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 18.09.2006 року вбачається, що позичальник надав свою згоду на те, що ця заява разом з Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт на платіжну картку встановлюється за рішенням банку, клієнт надає право банку у будь-який момент змінювати кредитний ліміт. У відповідності до п 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором Відповідно до п.2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг, за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок кредиту. В разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки у розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Згідно з п.2.1.1.12.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, за користування Кредитом і овердрафтом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13. Пунктом 2.1.1.12.11 Умов та правил встановлено, що процентна ставка по кредиту на місяць, наступний за звітним, вказується банком в щомісячній виписці по картрахунку за звітний місяць. Згідно із п. 2.1.1.12.6.1 договору при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених Тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів. За ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором станом на 31.07.2011 року з якого вбачається, що відповідач має заборгованість за договором в загальній сумі 65973 грн. 26 коп., яка складається з тілу кредиту в сумі 7983 грн. 21 коп., нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 51322 грн. 28 коп., нарахованої пені в сумі 3050 грн. 00коп., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 3117 грн. 77 коп. (процентна складова). Як зазначає відповідач, вона не заперечує факт отримання картки Приватбанку, але заперечує факт отримання грошей за цією карткою або будь-якого іншого її використання для розрахунків, тобто заперечує факт отримання кредиту, як і факт погашення кредиту, оскільки його, як зазначає позивач, вона не отримувала. Умовами та Правилами надання банківських послуг ( а.с.11-25) визначено: 1.1.1.10. Банківський рахунок клієнта - це поточний рахунок, який автоматично відкривається кожному клієнту Приватбанка, якай пройшов процедуру ідентифікації. 1.1.1.55. Кредитна картка - платіжна картка зі встановленим кредитним лімітом. 1.1.1.76 Платіжна картка (картка) - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду картки, ще використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника або відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків не рахунки інших\~осіб,\~отримання коштів\~готівкою у\~касах банку\~або через\~банківський автомат,\~г також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Залежно від умов, за якими відбуваються розрахунки з використанням платіжної картки, можуть використовуватися дебетова, кредитна схеми обслуговування карток. Платіжна картка є ідентифікаційним засобом та інструментом для здійснення операцій, визначених чинним законодавством та договором між банком і клієнтом. 1.1.1.100. Засоби доступу - набір засобів, що видаються/визначаються Банком для ідентифікації та автентичності Клієнта через віддалені канали обслуговування. До засобів доступу до системи Internet-banking Приват24 належать ідентифікатор (логін) користувача, постійний пароль, одноразові (динамічні) паролі. До засобів доступу до послуги MobileBankin - номер мобільного телефону та персональний номер (нік), до Контактного Центру Банку, цілодобової служби «консьєрж-сервіс» - контрольна інформація клієнта, у пристроях самообслуговування - Картка і ПІН та/або одноразовий (динамічний) пароль. 1.1.1.122. PIN-код персональний ідентифікаційний номер (ПІН) код, відомий тільки власнику картки, необхідний для його ідентифікації під час здійснення операцій з використанням платіжної картки. Обов'язки клієнта: \~ \~ \~ \~1.1.2.1.2. \~ \~ \~ \~Не передавати картки, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати картки, стікер PayPass або нанесені на них дані у цілях, що не передбачені Договором або суперечать чинному законодавству. 1.1.2.1.13.1. У випадку заперечення власником картки операцій, здійснених з використанням карток, стікера PayPass або інформації, нанесеної на картці, власник картки повинен протягом тридцяти днів з моменту утримання грошових коштів з рахунка звернутися в Банк і заявити про операції, що оскаржуються і про причини заперечування, подати письмову заяву ( у разі якщо вирішення питання передбачає таку необхідність). 1.1.2.1.14. У випадку якщо держателю картки відомі факти про незаконне використання картки, держатель картки зобов'язаний у триденний термін після усної заяви про втрату картки, стікера PayPass, ПІНа надати в Банк детальний виклад обставин втрати картки, стікера PayPass, ПІНа і відомі факти про їх незаконне використання. 1.1.2.1.21. Негайно повідомляти Банк шляхом дзвінків до Коллцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, шо стата відома клієнту-, про втрату/викрадення картки, стікера PayPass, SIM-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками ( а також за рахунками 3-х осіб). Вимоги безпеки: 2.1.1.9.5. Держатель зобов'язується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію... Відповідальність сторін: \~ \~ \~ \~2.1.1.7.3. \~ \~ \~ \~У разі якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесеними на карті даними. Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів у межах України, відповідальності суб'єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно з п.1.27 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахзшків на рахунки інших осіб, тримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ ..коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Постановою НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» було затверджено Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням (далі Положення). Відповідно до пункту 2 розділу III Положення визначено, що залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням електронних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми. Кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії. Згідно із пунктом 8 видача за електронними платіжними засобами готівки через банківські автомати самообслуговування (далі - банкомат) у межах України здійснюється в гривнях, а через банкомати уповноважених банків-емітентів - у гривнях або у валюті рахунку, до якого емітований електронний платіжний засіб. Пунктами 2,6 розділу VI Положення визначено, що користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/аб платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначити ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем: банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з час повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронні: платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем: контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/аб використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. За загальним правилом зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно д умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від н( заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Таким, чином, суд встановив, що відповідачем були порушені умови договору, а сам пункт 2.1.1.9.5, яким встановлено обов'язок держателя картки не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати картку (і"ї реквізити), для здійснення операцій іншими особами, вживати інших заходів для запобігання втраті пошкодження, розкрадання картки; нести відповідальність за операціями, здійсненими використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів; операціями по зміні ПІНу; - в здійснювати операції з використанням реквізитів картки після її здачі до банку або після закінчення терміну її дії, а також картки, заявленої як втрачена. Згідно із\~пунктом 2.1.1.7.3.\~Умов та\~правил встановлена\~повна відповідальність\~держателя картки\~у разі\~якщо держатель\~дає згоду\~на проведення\~операцій з\~Картками або\~нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайські використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесеними на карті даними. У відповідності до вимог пункту 1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послу Приватбанком банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнт; Картки, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в СМС-повідомлені, ПІН-код] ідентифікаторі користувача, паролях системи Прват24, паролі (ніку) MobileBankin аб проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено свою невинуватість, обставини викладені у відзиві та запереченнях та в зустрічному позові не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. До договору кредиту застосовуються правила щодо позики, якщо інше н встановлено договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, яке інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання проценті встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідно до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015 № 6-2003цс 15 року цивільно-правова відповідальність - це покладення в правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають позбавленні його певних прав або в заміні "невиконання обов'язку новим, або у приєднанні д невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткові обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.З ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи правову позицію викладену у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015 року 6-2003цс15, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи умовами спірного договору, а саме п. 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору на суму від 100 грн., внаслідок чого нарахування пені відбувається відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Пунктом 2.1.1.7.6 цього ж договору передбачено застосування штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання по кожному з грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого клієнт повинен сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Пунктом 2.1.6.14 даного договору у разі виникнення прострочення зобов'язань клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів або штраф, розмір якого встановлюється в Тарифах. Всупереч умовам п. 2.1.6.14 договору позивач просить суд стягнути з відповідача одночасно пеню і штрафи за неналежне виконання зобов'язань за даним договором, що свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15. Щодо вимог про стягнення пені суд також зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України, передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року у справі №6-169цс14. У відповідності до ч. З ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами, в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). На підставі вищевикладеного, враховуючи відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафу 3 117 грн. 77 коп. (процентна складова) та в частині нарахованої пені. Отже, загальна сума заборгованості, яку належить стягнути з відповідача, становить 19516,42 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 7983,21 грн., 7983,21 грн. відсотки за користування кредитом, 3050 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина). Згідно платіжного доручення № PROM4В53LС від 14.08.2017 року позивачем при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору, тому з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України належить стягнути на користь позивача суму судового збору, що складає 1600 грн. 00 коп.

Outcome: partial