Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом 17.11.2014 року шляхом направлення поштовою кореспонденцією 12.11.2014 року, в подальшому збільшивши предявлені вимоги (т.1, а.с.79-80), просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11172602000 від 20.06.2007 року станом на 23.11.2015 року в розмірі 15\~065,69 доларів США, яка включає: заборгованість за простроченим кредитом 13\~086,46 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 1\~979,23 доларів США, а також стягнути 26\~380,65 грн. пені, з яких 9\~936,83 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 16\~443,82 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом; стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму судового збору. Предявлені вимоги мотивовано тим, що 20.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту (далі за текстом кредитний договір) № 11172602000, за умовами якого банк надав позичальникові кредит в сумі 19\~500 доларів США із зобовязанням повернути кредит в повному обсязі не пізніше 19.06.2028 року та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 12,5 % річних. Забезпеченням виконання зобовязань позичальника стала порука [PERSON] за договором № 11172602000П від 20.06.2007 року, за яким вона несе перед банком відповідальність солідарно разом з позичальником. ПАТ «УкрСиббанк» взяті на себе зобовязання виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в обумовленому розмірі, однак він свої зобовязання виконував неналежним чином, в результаті чого станом на 23.11.2015 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 15\~065,69 доларів США та нарахована пеня в розмірі 26\~380,65 грн. Направлені 14.03.2014 року на адресу [PERSON] та [PERSON] вимоги про погашення простроченої заборгованості ними не виконано, у звязку з чим реалізуючи право на дострокове стягнення заборгованості в повному обсязі, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з даним позовом. За результатами повторного автоматизованого розподілу в порядку ст.11-1 ЦПК України ухвалою суду від 22.04.2016 року матеріали справи передано в провадження судді Євтушенка О.І. (т.1, а.с.114). Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, предявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно позиції, викладеної в письмових поясненнях (т.2, а.с.1), просив суд в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» відмовити в повному обсязі. Зазначив, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, оскільки в ньому не вказано всіх здійснених ним платежів в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11172602000 від 20.06.2007 року. Так, загальна сума сплаченого ним боргу перед банком складає більш ніж 230\~000 грн., однак по незрозумілим причинам банк не хоче змінювати предявлені вимоги та просить стягнути суму заборгованості, з якою він не погоджується. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилась, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялась у встановленому законом порядку. Заяв про відкладення розгляду справи від неї на адресу суду не надходило. За даних обставин, з урахуванням позиції сторін та з метою дотримання розумного строку розгляду справи, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності сторін на підставі наявних доказів, що узгоджуватиметься з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України»\~ та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Суд, враховуючи письмові пояснення відповідача [PERSON], позицію представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» (п.1.1 Статуту, т.1, а.с.23), та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11172602000 (т.1, а.с.5-7), за умовами п.1 розділу І якого банк надав позичальникові кредит в іноземній валюті в розмірі 19\~500 доларів США на умовах його повернення не пізніше 19.06.2028 року для споживчих потреб придбання квартири [ADDRESS]. Правомірність надання банком кредиту [PERSON] в іноземній валюті підтверджується наявною в АКІБ «УкрСиббанк» генеральною ліцензією НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями № 75 від 24.12.2001 року та відповідним дозволом №85-2 від 24.12.2001 року (т.1, а.с.51-зворот, 52-53, 54-55), що узгоджується з вимогами п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року, Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року №637 та правовою позицією Верховного Суду України у справах № 6-190цс15 та 6-1680цс15. Відповідно до п.1.3-1.3.2 розділу І кредитного договору (т.1, а.с.5), за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, починаючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в 12,5% річних. Нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360», при цьому проценти нараховуються на суму кредиту, що фактично надана банком і яка ще не повернута позичальником у власність банку відповідно до умов договору. Відносно умов надання кредиту та порядку його повернення, сторонами погоджено, що позичальник зобовязаний погашати заборгованість по кредиту щомісячними платежами з 01 по 10 число включно кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані такі проценти. Остаточне погашення процентів повинне бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту (п.1.3.4 розділу І договору, т.1, а.с.5). Черговість погашення кредиту сторонами погоджена відповідно до п.1.6 розділу І кредитного договору в наступному порядку: 1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); 2) строкові комісії; 3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); 4) строкові проценти; 5) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 6) строкова сума основного боргу; 7) штрафні санкції за договором (т.1, а.с.5-зворот). Як визначено п.7.1 розділу 7 кредитного договору (т.1, а.с.6), за порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобовязань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, банк має право вимагати додатково від позичальника сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобовязання, передбаченого договором. Забезпеченням виконання [PERSON] кредитних зобовязань виступають іпотека нерухомості, розташованої за адресою: вул. Спаська 25/23, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область (п.2.1 розділу 2 кредитного договору, т.1, а.с.5-зворот) та порука [PERSON] за договором поруки № 11172602000П від 20.07.2007 року (т.1, а.с.8). За умовами п.1.1, п.п.1.3-1,4 договору, поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №11172602000 від 20.06.2007 року, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій. Відповідальність поручителя та боржника є солідарною. Строк дії договору поруки визначено до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором (п.3.1 договору поруки, т.1, а.с.8). У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). У\~ разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Як встановлено в ході судового розгляду та не спростовано відповідачем [PERSON], кредитні кошти в сумі 19 500 доларів США він отримав в повному обсязі, що суд розцінює як свідчення належного виконання позивачем взятих на себе зобов'язань перед позичальником. Протягом періоду з 03.07.2007 року по 10.10.2011 року [PERSON] зобовязання виконував сумлінно, своєчасно вносячи кошти на погашення кредиту та не допускаючи прострочки. Однак, починаючи з 11.11.2011 року всупереч умовам договору, позичальник почав допускати прострочки по сплаті кредиту, в результаті чого з 31.05.2011 року почала утворюватись заборгованість за простроченим кредитом в 40,21 доларів США, а станом на 28.02.2014 року вона складала 1354,83 долари США. Внесенням 31.03.2014 року 1\~600,39 доларів США та 24.04.2014 року 54,96 доларів США [PERSON] погасив прострочену заборгованість, проте починаючи з 01.07.2014 року вона знову виникла та станом на 23.11.2015 року складала 1324,46 доларів США, що підтверджується відповідними розрахунками (т.1, а.с.9-11, 216). Станом на 23.11.2015 року розмір заборгованості за тілом кредиту становить 13\~086, 46 доларів США (т.1, а.с.83). Протягом періоду з 27.06.2007 року по 30.10.2009 року [PERSON] також своєчасно сплачував проценти за користування кредитом, проте починаючи з 03.11.2009 року почав допускати прострочення внесення платежів, періодично то погашаючи, то допускаючи збільшення заборгованості по процентам, яка станом на 30.09.2014 року складала 837,24 долари США. Між іншим, станом на 23.11.2015 року строкову заборгованість по процентам відповідач-1 в добровільному порядку погасив в повному обсязі, що підтверджується розрахунками заборгованості (т.1, а.с.139-140, 225), внісши 23.11.2015 року платіж 200 доларів США, в результаті чого розмір поточної заборгованості склав 1779,23 доларів США. Оскільки, боржник [PERSON] почав не належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за кредитним договором, на підставі ст.1050 ЦК України ПАТ «УкрСиббанк» направило йому та поручителю [PERSON] вимоги про погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення. Вимоги за №30-11/10418, № 30-11/10419 датовано 14.03.2014 року, однак відправлено на адресу відповідачів 18.03.2014 року згідно реєстру поштових відправлень та квитанцій КМД УДППЗ «Укрпошта» (т.1, а.с.29-34). Згідно вказаних вимог, у випадку не усунення позичальником та поручителем порушень на 32-й день з дня отримання вимоги, а у випадку відсутності підтвердження її отримання з 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення (вимоги) про повернення кредиту, банк вправі вимагати дострокового виконання ними зобовязань в судовому порядку. До моменту звернення позивача до суду 12.08.2014 року, відповідачі в добровільному порядку у визначений банком строк заборгованість не погасили. Однак, згідно наданих [PERSON] квитанцій, після предявлення ПАТ «УкрСиббанк» позову до суду, в добровільному порядку він почав повертати кредит, шляхом внесення наступних платежів: 25.05.2015 року 136 доларів США, 27.07.2015 року 210 доларів США, 12.10.2015 року 215 доларів США, 23.11.2015 року 200 доларів США, 27.01.2016 року 10\~349 грн., 29.02.2016 року 6995 грн., 30.03.2016 року 8 000 грн., 29.04.2016 року 8 031 грн., 15.06.2016 року 10\~100 грн., 29.07.2016 року 10\~015 грн., 29.08.2016 року 10\~000 грн., 30.09.2016 року 10\~000 грн., 23.01.2017 року 10\~030 грн., 31.03.2017 року 10\~790,42 грн., 30.05.2017 року 10\~555,12 грн., 12.09.2017 року 900 доларів США (т.1, а.с.105-108, 123-125, 132, 182, 202, 235, 242, т.2 а.с.3). Посилання відповідача [PERSON], що ПАТ «УкрСиббанк» не здійснює зарахування внесених ним коштів суд оцінює критично, оскільки як вбачається з наданих позивачем розрахунків та виписки з банківського рахунку станом на 01.02.2017 року на виконання ухвал суду від 11.08.2016 року, 01.02.2017 року (т.1, а.с.135-171, 213-232), внесені до зазначеної дати відповідачем-1 кошти ПАТ «УкрСиббанк» зараховувало та спрямовувало в повному обсязі на погашення як поточної, так і попередньо наявної заборгованості за кредитним договором в порядку черговості, визначеної п.1.6 розділу І кредитного договору, в результаті чого станом на 23.11.2015 року розмір заборгованості змінився наступним чином: -заборгованість за тілом кредиту 13\~086,46 доларів США, з яких поточна 11\~762 доларів США, прострочена 1324,46 доларів США (т.1, а.с.136, 216) незмінно; -заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом 1779,23 доларів США, з яких строкова заборгованість 0,00, прострочена заборгованість 1\~779,23 доларів США (т.1, а.с.139-зворот-140, 225) в порівнянні із заявленою в позові в розмірі 1\~979,23 доларів США зменшилась на 200 доларів за рахунок внесених відповідачем коштів під час розгляду справи (з розрахунку: 1\~979,23 1\~779,23); -пеня: 9\~936,83 грн. за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 16\~443,82 за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, а загалом 26 380,65 грн. (в порівнянні із розрахунками станом на 11.08.2016 року, 01.02.2017 року вона не зменшилась (т.1, а.с.90-91, 229-230). Станом на 01.02.2017 року розмір заборгованості за тілом кредиту зменшився до 12\~744,06 доларів США, по процентам за користування кредитом до 163,07 грн., однак враховуючи, що зобовязання за кредитним договором продовжують тривати та в повному обсязі відповідачами не виконувались розмір пені збільшився до 17\~352,82 грн. за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 7\~593,11 грн. за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом (т.1, а.с.232). Посилання відповідача [PERSON] на те, що позивач безпідставно не змінює розмір предявлених вимог та не уточнює їх з урахуванням дійсного розміру заборгованості суд залишає поза увагою, адже відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України уточнення та зміна позивачем розміру предявлених ним вимог є правом, а не обовязком, примушувати до реалізації якого суд не вправі. Позаяк, суд вважає за необхідне зауважити, що в силу визначеного ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності суд вирішує справу виключно в межах заявлених вимог. За даних обставин суд приходить до висновку, що не дивлячись на те, що в ході судового розгляду справи знайшли підтвердження обставини часткового погашення [PERSON] заборгованості за кредитним договором та її зменшення в порівнянні із заявленою ПАТ «УкрСиббанк» в позові, однак здійснені поза межами предявлених банком кредиторських вимог, у звязку з чим суд вирішує спір та перевіряє обґрунтованість таких вимог станом на 23.11.2015 року. Позаяк, ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 23.11.2015 року не позбавляє відповідачів права на звернення до ПАТ «УкрСиббанк» та органів чи осіб, які здійснюватимуть примусове виконання судового рішення в порядку Закону України «Про виконавче провадження» на стадії виконання судового рішення для врахування внесених ними сум в добровільному порядку. Аналізом дійсних обставин справи, розрахунків заборгованості в сукупності з іншими доказами суд приходить до висновку про обґрунтованість заборгованості за тілом кредиту в сумі 13\~086,46 доларів США, за пенею 26\~380,65 грн., та по простроченим процентам за користування кредитом - 1\~779,23 доларів США, з урахуванням її зменшення банком на 200 доларів США із сплачених [PERSON] коштів. Згідно зі ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч.1,3 ст.533 ЦК України). Відповідно до розяснень, викладених у п.14\~ постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст.533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банка-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 10.02.2016 року у справі № 6-1680цс15. Враховуючи наявність як у АКІБ «УкрСиббанк», так і його правонаступника ПАТ «УкрСиббанк», генеральної ліцензії НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями, правомірність надання позичальнику [PERSON] кредиту в іноземній валюті в розмірі 19 500 доларів США, обумовленість кредитним договором виконання ним своїх зобовязань шляхом здійснення плати за кредитом платежами як в доларах США, так і в грошовій одиниці України з подальшою конвертацією в долари США при зарахуванні (що також явно видно з розрахунків та виписок), тому суд приходить до висновку про законність предявлення позивачем вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором саме в іноземній валюті, в якій його надано, в частині стягнення боргу по тілу кредиту та відсоткам, які по своїй суті є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима, а також нарахування пені в національній валюті, що також узгоджується з вимогами ч.2 ст.533 ЦК України, правовими висновками Верховного суду України, викладеними в постанові від 16.09.2015 року у справі № 6-190цс15 та п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року \~«Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Перевіряючи обґрунтованість предявлення позивачем вимог про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] та поручителя [PERSON] як співвідповідачів у звязку з неналежним виконанням зобовязань боржником, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Забезпечення виконання зобовязання здійснюється шляхом встановлен\-ня спеціальних способів, які стимулюють боржника до належної поведінки, га\-рантують виконання ним основного зобов'язання з урахуванням інтересів кредитора. Порядок забезпечення виконання зобовязання у вигляді поруки врегульовано нормами ст. 554, ст. 559 ЦК України. Згідно ч.1\~ст.554 ЦК України, яка кореспондується з положеннями п.1.4 договору поруки (т.1 а.с.8), у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, не предявить вимоги до поручителя. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом\~шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст. 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті ч.4 ст.559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців (або протягом строку, встановленого у договорі поруки) від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Предявлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобовязання та зумовлює перебіг позовної давності. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має\~враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Саме такі правові позиції висловлені в постановах Верховного Суду України від\~\~ від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14,\~від 15 вересня 2016 року у справі №6-223цс16,\~від 09 листопада 2016 року у справі №6-2251/цс16. Як вбачається з матеріалів справи, договір поруки\~№ 11172602000П від 20.06.2007 року не містить конкретного строку дії поруки. Натомість, у пункті 3.1 цього договору зазначено, що договір поруки діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором (т.1, а.с.8). Оскільки, з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, суд приходить до висновку, що порука припиняється після спливу 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений строком повного погашення кредиту - 19.06.2028 року (т.1, а.с.5). Предявивши 18.03.2014 року вимогу про погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту та по процентам за користування ним, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України не змінив строк виконання основного зобовязання, однак визначив строк предявлення вимоги до попередніх щомісячних платежів до поручителя, про стягнення яких він предявив вимогу 12.08.2014 року, тобто з пропуском визначеного ч.4 ст.559 ЦК України строку, у звязку з чим вимоги про стягнення з поручителя заборгованості за період до 12.05.2014 року задоволенню не підлягають. За даних підстав суд приходить до переконання про можливість солідарного стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] та позичальника [PERSON] виключно в межах 6-місячного терміну, що передує даті звернення до суду із позовом, тобто з 12.05.2014 року по 12.11.2014 року (згідно штампу поштового відділення на конверті, т.1, а.с.35) в загальному розмірі 892,88 доларів США, яка включає: 395,90 доларів США заборгованість за тілом кредиту (прострочена сума), 496,98 доларів США заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, та заборгованість по пені 620,84 грн., з наступного розрахунку: 1)тіло кредиту: прострочена заборгованість 395,90 доларів США (395,90 - 0), поточна заборгованість 0 доларів США (т.1, а.с.136); 2)прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом (в межах заявлених вимог, в які не включена поточна заборгованість по процентам): 496,98 доларів США (633,24 136,76) (т.1, а.с.139); 3)пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 133,30 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 487,54 грн. (в межах наданого розрахунку, т.1, а.с.16-17, 90-91). Інша частина заборгованості за кредитним договором, заявлена позивачем, підлягає стягненню лише з [PERSON] станом на 23.11.2015 року за виключенням заборгованості за період з 12.05.2014 року по 12.11.2014 року, стягнутої солідарно з нього та поручителя, що відповідно складає 13972,81 доларів США з розрахунку: заборгованість за тілом кредиту 12\~690,56 доларів США (з розрахунку: 13\~086,46 395,90); заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом 1282,25 доларів США (з розрахунку: 1779,23 496,98); а також пеню в розмірі 25 759,81 грн., з яких: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 9803,53 грн. (з розрахунку: 9936,83 - 133,30), пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 15 956,28 грн. (16\~443,82 - 487,54). Відповідно до розяснень, викладених у п.14\~ постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Необхідності у визначенні еквіваленту стягнутої заборгованості в валюті в доларах США у співвідношенні до національної валюти України гривні суд не вбачає, оскільки виконання зобовязань умовами договору обумовлене в іноземній валюті, а тому й стягнення боргу в цій же валюті з урахуванням наявності у банку генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не суперечитиме чинному законодавству України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує вимоги ст.88 ЦПК України та п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», у випадку предявлення позову, ціна якого визначається в іноземній валюті, одночасно ціну позову необхідно визначати і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову в національній валюті визначається розмір судового збору. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти саме на день сплати, а не на день подання позову. Як слідує з платіжного доручення № [NUMBER] від 07.11.2014 року (т.1, а.с.1), за подання до суду ПАТ «УкрСиббанк» позову до [PERSON] сплачено судовий збір 07.11.2014 року в розмірі 1809,72 грн., однак фактично позов предявлено 12.11.2014 року згідно штампу відділення поштового звязку на конверті (т.1, а.с.35), у звязку з чим необхідно було сплатити судовий збір в сумі 2021,79 грн. в розмірі 1% від ціни позову 13\~971,63 доларів США в еквіваленті до національної валюти України станом на момент його сплати 07.11.2014 року (1 долар США = 14,470660 грн., т.2 а.с.4), що складає 202\~178,71 грн. (недоплачено судовий збір в сумі 212,07 грн. з розрахунку: 2021,90 1809,72); Крім того, 24.11.2015 року позивач збільшив предявлені вимоги на 1979,23 доларів США та 26\~380,65 грн., що становить 74\~008,07 грн. (згідно курсу долару США станом на 24.11.2015 року 24,063619 грн., т.2, а.с.5), однак судовий збір в розмірі 740,01 грн. позивач не доплатив. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог компенсації підлягає судовий збір в розмірі 1786,20 грн. пропорційно частині задоволених вимог 98,7 %, а саме, з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» - в розмірі 1748,69 грн., а з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» - 37,51 грн. Крім того, оскільки позивачем не в повному обсязі було сплачено судовий збір, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» в дохід держави 9,62 грн. судового збору пропорційно частині відхилених вимог, а з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в дохід держави 715,05 грн. та 15,34 грн. судового збору відповідно.

Outcome: partial