Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення витрат на утримання та збереження спільного майна, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить позивачу та відповідачам у рівних частках. В 2003 році відповідачі були зняті з реєстрації по вказаній квартирі, та виїхали в невідомому напрямку. Також з 2003 року перестали брати участь у витратах на утримання та збереження їхньої спільної квартири. В зв'язку з цим усі комунальні витрати (опалення та гаряче водопостачання, утримання прибудинкової території) покладені на нього. На час звернення з відповідним позовом до суду, відповідачі, як співвласники об'єкта нерухомості, заборгували позивачу за період з січня 2009 року по липень 2014 року частину сплачених ним коштів на утримання спільного майна, загалом у розмірі 4769,08 грн., які підлягають стягненню на підставі ст. 360 ЦК України, та судовий збір в сумі 243,60 грн. Представник позивача [PERSON] під час розгляду справу позов підтримала в повному об'ємі, однак в останнє судове засідання не з'явилася та подала письмову заяву з проханням слухати справу у її відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Крім того письмовою заявою просить також стягнути з відповідачів судові витрати пов'язанні публікацією в газеті оголошення про виклик їх у судове засідання. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином через оголошення в газеті "Урядовий кур'єр" відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.05.2000 р. вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності в рівних долях [PERSON] (відповідач), [PERSON].(позивач), [PERSON].(відповідач). Відповідно до довідки КП «Житлосервіс» від 11.07.2014 року, у квартирі [ADDRESS], зареєстрований один [PERSON] Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов'язує. Тягар утримання майна відповідно до вимог ст. 322 ЦК України несе власник майна, яке йому належить. Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України, власники квартири зобов'язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Пунктом 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року N 5 Про внесення змін до постанови КМУ від 8 жовтня 1992 р. N 572, встановлено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг та інше. Стаття 360 ЦК України встановлює обов'язок співвласника відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Як вбачається із розрахунку КП «Житлосервіс» та КП «Ізяславтепломережа» від 31.07.2014 року, позивачем в період з січня 2009 року по липень 2014 року сплачено за спожиту теплову енергію (опалення та гаряче водопостачання) в розмірі 5 416,21 грн., та за утримання прибудинкової території в розмірі 1734,40 грн., що в загальній сумі складає 7150,61 грн. Таким чином суд приходить до висновку, що на користь позивача з [PERSON] та [PERSON], відповідно до їх часток (по 1/3 у кожного) понесених позивачем сум витрат на утримання та збереження спільного майна - квартири, слід стягнути по 2 383,54 грн. з кожного (5416,21 + 1734,40 = 7150,61 грн., 7150,61 / 3 = 2383,54). Як вбачається із розрахунку позивача, останній визначив загальну суму сплачених ним коштів за комунальні послуги - 7153,61 грн., що суперечить дійсному розрахунку - 7150,61 грн., що в подальшому слугувало невірному розрахунку витрат на всіх співвласників. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 4769,08 грн., і задоволено на суму 4767,08 грн., тобто на 99,96 % (4767,08:4769,08х100). Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі по 121,75 грн. (243,60 х 99,96% : 100 = 243,50, 243,50 / 2 = 121,75). Крім того, з відповідачів підлягають стягненню витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, в розмірі 420 гривень, який підтверджується квитанцією Приватбанку про оплату згідно рахунку-фактури № 8556 від 28.10.2014 року, тобто по 210 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial