Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що у вересні 2019 року вона з метою приватизації державного житлового фонду звернулась до Центру надання адміністративних послуг з пакетом документів та заявою з питання оформлення свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , наймачем якої є на підставі рішення Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 26 червня 2019 року № 27. Листом Управління міського майна Департаменту по роботі з активами від 17 жовтня 2019 року їй відмовлено у передачі у власність такого житла з підстав ненадання документу, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 1 січня 1993 року по 7 лютого 1995 року. Вважає відмову неправомірною. Так 24 вересня 2005 року між позивачкою та [PERSON] було укладено шлюб, а 2 листопада 2017 року виконкомом Маріупольської міської ради її чоловікові видано ордер на зайняття квартири [ADDRESS] разом із нею та їх доньками. 25 листопада 2017 року вона зареєструвала своє місця проживання у такій квартирі. 26 червня 2019 року рішенням Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради її визнано наймачем вказаної квартири. За п. 18 "Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян" визначено вичерпний перелік документів, які особа, що має намір здійснити приватизацію, повинна надати органу приватизації, серед якого визначено «документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду». В розумінні п. 20 такого Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка, видана органом приватизації за попереднім місцем проживання після 1992 року, щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. Зазначала, що у період з 1 січня 1993 року по 7 лютого 1995 року вона була малолітньою дитиною, тому мешкала разом зі своїми батьками. Так у період з 7 жовтня 1983 року по 6 лютого 1995 року вона з батьками проживала у [ADDRESS] . Дана квартира була кооперативною та не підлягала приватизації. З 7 лютого 1995 року по 16 березня 2017 року вона із батьками, а після укладання шлюбу вже з чоловіком, мешкала у [ADDRESS] . Оскільки на сьогодні м. Донецьк є тимчасово окупованою територією, то у позивачки немає можливості звернутися до органів приватизації за попередніми місцями проживання за довідками щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. Зазначала, що відсутність інформації про невикористання нею права на приватизацію державного житлового фонду за період з 1 січня 1993 року по 7 лютого 1995 року порушує її майнові права, бо встановлення таких обставини відноситься до компетенції держави. На підставі цього просила суд встановити факт невикористання [PERSON] житлових чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 1 січня 1993 року по 7 лютого 1995 року, а також зобов`язати Управління міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради провести приватизацію квартири [ADDRESS] на позивачку за відсутності довідок, що підтверджують невикористання нею житлових чеків за спірний період. Не погоджуючись із заявленими вимогами, до суду від представника Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради надійшов письмовий відзив, де останній вказував, що повноваження щодо підготовки та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир покладено на Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради, а рішення про передачу у власність квартири приймається виконкомом Маріупольської міської ради. Листом від 17 жовтня 2019 р. позивачу роз`яснено, що свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] буде оформлено департаментом у разі надання повного пакету документів, оскільки позивачем не надано документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 1 січня 1993 року по 7 лютого 1995 року. Позивач не довів неможливості отримати відповідної довідки органів приватизації за попередніми місцями проживання, та обставини щодо проживання батьків позивачки. Зауважував, що лист Управління міського майна Департаменту по роботі з активами від 17 жовтня 2019 р. не є відмовою у приватизації квартири позивачкою, оскільки ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлює підстави відмови у приватизації житлового приміщення. Додавав, що заявлені вимоги суперечать одна одній, оскільки при наявності рішення суду про невикористання [PERSON] житлових чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 1 січня 1993 року по 7 лютого 1995 року, остання не позбавлена права звернутись до органу приватизації для оформлення свідоцтва про право власності на відповідну квартиру. Таким чином інша вимога про зобов`язання відповідача провести приватизацію відповідної квартири за відсутності довідок, які підтверджують невикористання житлових чеків, є передчасною. Тому просив заявлені вимоги щодо встановлення факту невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду залишити на розсуд суду у разі підтвердження цього факту та відмовити у задоволенні вимог про зобов`язання провести приватизацію квартири [ADDRESS] за відсутності довідок за період з 1 січня 1993 року по 7 лютого 1995 року. Ані позивачка, [PERSON] , ані її представник, адвокат Каїн Ю. В., у судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином. Від представника позивачки, адвоката Каїн Ю. В., надійшла заява з проханням задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі та розгляд справи провести за його відсутності. Представник відповідача, Балджи К. В., у судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за її відсутності з урахуванням наданого відзиву Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд за матеріалами справи встановив, що згідно із ордером на житлове приміщення серія КО № 007508, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 214 від 20 жовтня 2017 року, [PERSON] 2 листопада 2017 року виконавчим комітетом Маріупольської міської ради було надано право на вселення до квартири [ADDRESS] , разом із членами його родини: дружині - [PERSON] та двом їх донькам. Перебування [PERSON] у шлюбі із [PERSON] з 24 вересня 2005 року підтверджується свідоцтвом про укладення між ними шлюбу, актовий запис № 1400 від 24 вересня 2005 року. З 27 листопада 2017 року [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] , що підтверджується паспортом позивачки (ВК № 229977). Суд також встановив, що за п. 1.4 рішення Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 26 червня 2019 року № 27 було змінено договір найму квартири [ADDRESS] , за яким визнано наймачем такого житлового приміщення [PERSON] . У вересні 2019 року позивачка звернулась до Центру надання адміністративних послуг із заявою та пакетом документів з питання оформлення на неї свідоцтва про право власності на кв. [ADDRESS] . Натомість листом від 17 жовтня 2019 року Управління міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради було вказано, що [PERSON] не надано документа, що підтверджує невикористання нею житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 1 січня 1993 року по 7 лютого 1995 року, та роз`яснено, що свідоцтво про право власності на кв. [ADDRESS] за позивакою буде оформлено при наданні необхідних документів. Відповідно до змісту ст. 345 ЦK України фізична особа може набути право власності у разі приватизації майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом. На підставі ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон «Про приватизацію»), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. За ч. 1 ст. 4 Закону «Про приватизацію» житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону «Про приватизацію» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. За ч. 2 ст. 8 Закону «Про приватизацію» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. На підставі ч. 3 ст. 8 Закону «Про приватизацію» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. При цьому за ч. 4 ст. 8 Закону «Про приватизацію» підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації. Згідно із ч. 5 ст. 8 Закону «Про приватизацію» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 10, 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. А спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. В п. 3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10 червня 2010 року зазначено, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком. Таким чином тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого ч. 5 ст. 5 Закону «Про приватизацію». На підставі п. 1 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення), вбачається, що таке Положення визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Відповідно до\~змісту п.\~18\~Положення громадянином\~до органу\~приватизації подаються,\~зокрема:\~заява на\~приватизацію квартири;\~копії документів,\~що посвідчують\~особу та\~підтверджують громадянство\~України;\~копії довідок\~про присвоєння\~реєстраційного номера\~облікової картки\~платника податку;\~довідки про\~реєстрацію місця\~проживання громадянина,\~який подає\~заяву;\~технічний паспорт\~на квартиру; копія ордера на жиле приміщення; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації. При цьому за п. 20 Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки, видані органом приватизації за попередніми місцями проживання після 1992 року, щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території). Відповідно до п. 23 Положення орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян, наслідком чого є видача органом приватизації свідоцтва про право власності та його реєстрація у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. На підставі наведених норм та встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку що спір між сторонами виник через відсутність підтвердження позивачкою невикористання нею житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 1 січня 1993 року по 7 лютого 1995 року. Натомість, суд встановив, що за паспортом громадянина України, [PERSON] ( [NUMBER] ) вбачається, що остання була зареєстрована з 7 лютого 1995 року в [ADDRESS] . Відповідно ж до свідоцтва про народження, виданого відділом РАЦС Калінінського райвиконкому міста Донецька, актовий запис № 1552 від 3 листопада 1983 року, вбачається, що матір`ю [PERSON] є [PERSON] . За довідкою житлово-будівельного кооперативу «Мир-64» від 28 січня 2020 року також вбачається, що [PERSON] була зареєстрована та мешкала в [ADDRESS] з 7 жовтня 1983 року по 6 лютого 1995 року. Додатково вказано, що кв. [ADDRESS] є кооперативною, тому не могла бути приватизованою позивачкою. За довідкою житлово-будівельного кооперативу «Мир-75» вбачається, що по [ADDRESS] [PERSON] була зареєстрована з 7 лютого 1995 року по 16 березня 2017 року. Також вказано, що у приватизації даної квартири позивачка не приймала участі, оскільки вона є кооперативною. Суд зазначає, що за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб на теперішній час житлово-будівельний кооператив «Мир-64», ЄДРПОУ 25118116, розташований в м. Донецьку по вул. Чапаєва 6, та житлово-будівельний кооператив «Мир-75», ЄДРПОУ 23342737, розташований в м. Донецьку по пр. Партизанському 37-Б, не ліквідовані та у стані припинення не перебувають. Крім цього суд вказує, що за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що станом на 14 січня 2021 року відомості про власників кв. [ADDRESS] , а також про власників кв. [ADDRESS] відсутні. Суд вказує, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» визначено, що м. Донецьк є таким, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень. Також за Розпорядженням № 1275-р від 2 грудня 2015 року Кабінету Міністрів України, відповідно до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» місто Донецьк віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, відповідно до змісту п. 20 Положення суд дійшов висновку, що нормативно документ, який підтверджує невикористання [PERSON] житлових чеків для приватизації державного житлового фонду не визначено у даному випадку, оскільки позивачка попередньо проживала у період з 1 січня 1993 року по 7 лютого 1995 року саме на тимчасово окупованій території України, тобто в м. Донецьк. Натомість, з огляду на дослідженні матеріли справи, суд встановив факт того, що [PERSON] не використала житлові чеки для приватизації державного житлового фонду у період з 1 січня 1993 року по 7 лютого 1995 року, внаслідок чого в цій частині заявлені вимоги позивачки підлягають задоволенню судом. Суд зазначає, що спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду вирішуються судом, а належним способом захисту у разі порушення такого права є визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 12 березня 2020 року по справі № 483/731/19. Натомість, суд встановив, що через невизначеність документа, який підтверджує у даному випадку не використання житлових чеків [PERSON] , відсутність на момент звернення позивачки до органу приватизації доказів на підтвердження такого факту, наданих останньою вже суду, відсутність вмотивованої відмови відповідача у приватизації позивачкою кв. [ADDRESS] , оскільки такою не можна вважати лист роз`яснення від 17 жовтня 2019 року Управління міського майна відповідача, то вказані обставини у сукупності свідчать про передчасність вимог [PERSON] щодо зобов`язання відповідача провести приватизацію квартири [ADDRESS] на неї за відсутності довідок, що підтверджують невикористання житлових чеків у спірний період. Суд при цьому враховує, що встановивши рішенням суду факт не використання позивачкою житлових чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 1 січня 1993 року по 7 лютого 1995 року, проти чого не заперечував представник відповідача, [PERSON] не позбавлена можливості реалізувати своє право на приватизацію кв. [ADDRESS] у передбаченому законом порядку. Таким чином на підставі переліченого, а також зважаючи на те, що у судовому засіданні позивачкою не було доведено подання нею необхідного відповідно до п. 18 Положення обсягу документів до органу приватизації, не враховуючи документа на підтвердження не використання нею житлових чеків у спірний період, то позовні вимоги [PERSON] , як недоведені та передчасні, в частині зобов`язання відповідча вчинити певні дії задоволенню відповідно не підлягають.

Outcome: partial