Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Теплицька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що по [ADDRESS] , в порядку спадкування після матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Із врахуванням заяви про зміну підстав позову, останній обгрунтований тим, що вказаний будинок віднесений до суспільної групи «колгоспний двір», у якому станом на 15 квітня 1991 року проживали його мати [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] [PERSON] почав проживати з відповідачем [PERSON] , яка за заповітом успадкувала житловий будинок, надвірні будівлі, присадибну земельну ділянку, що розташовані по [ADDRESS] . Однак, позивач вважає, що в даному будинку є його частка, як спадкоємця за законом після смерті його матері, оскільки саме вона разом із [PERSON] будували вказаний будинок зі статусом «колгоспний двір», була зареєстрована у ньому і проживала там до дня смерті [INFO] . У зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на даний будинок та відмовою відповідача надати йому технічний паспорт на такий, позивач позбавлений у встановленому порядку прийняти та оформити спадщину. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву [PERSON] просить у задоволенні позовних вимог останнього відмовити, оскільки житловий будинок, що по [ADDRESS] , належав [PERSON] ще до шлюбу з [PERSON] та набутий ним в порядку дарування від матері [PERSON] у 1979 році. Посилаючись на норми ст. ст. 22, 24 КпШС УРСР, ст. ст. 57, 60, 69 СК України, відповідач стверджує, що спірний будинок не належить до спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а тому позивач не може претендувати на 1/2 частину у ньому. У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Ляховська О.Т. в інтересах [PERSON] вказує, що відповідно до виписки з погосподарської книги № 8 за 1983-1985 роки будинок, що по [ADDRESS] , побудований у 1981 році, тому подарувати його у 1979 році [PERSON] своєму сину [PERSON] не могла. На території вказаного господарства [PERSON] мала свій старий будинок, а з 1982 по 1988 роки [PERSON] разом із [PERSON] будували новий будинок з господарськими будівлями. 15 квітня 1986 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, а в 1989 році [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на жилий будинок, який є колгоспним двором. Головою колгоспного двору є [PERSON] . На момент припинення колгоспного двору його членами були [PERSON] та [PERSON] , а тому станом на 15.04.1991 року матері позивача [PERSON] належало право власності на 1/2 частки у колгоспному дворі. В запереченнях на відповідь на відзив відповідач [PERSON] , не заперечуючи того факту, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , вказує, що він не може претендувати на 1/2 частину будинку по [ADDRESS] , оскільки на момент смерті [PERSON] . [INFO] [PERSON] прийняв спадщину після своєї дружини належним чином, так як він проживав разом з нею і заяву про відмову від спадщини не писав. Позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з червня 1982 року. Що ж стосується будівництва даного будинку у 1982 році, то даний факт спростовується випискою з погосподарської книги за 1979 рік, де присутній запис про наявність у вказаному дворі двох будинків - 1957 та 1979 років. І саме на житловий будинок 1979 року побудови було укладено договір дарування. В силу положень ст. ст. 22, 24 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР вбачається, що спірний житловий будинок належав [PERSON] ще до шлюбу з [PERSON] та набутий ним в порядку дарування, тому є особистою власністю [PERSON] . Ухвалою судді від 20 квітня 2021 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Третій особі встановлено п`ятиденний строк з дня отримання позову або відзиву для подання пояснень на підтримку або заперечення проти позову. Ухвалою суду від 08 червня 2021 року прийнято заяву позивача про зміну підстав позову. Ухвалою суду від 08 червня 2021 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Ляховської О.Т. про витребування доказів. З Теплицької державної нотаріальної контори витребувано спадкові справи: після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідача [PERSON] зобов`язано надати суду оригінал технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , для огляду в суді. Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті на 31.08.2021 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - авокат Ляховська О.Т. позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві із зміненими підставами позову та у відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Панченко Д.І. в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву і в запереченнях на відповідь на відзив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Теплицька державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилась, на адресу суду надіслала клопотання про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з позивачем перебуває в родинних відносинах. Приблизно з 1981 по 1983 роки [PERSON] та [PERSON] будували житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Її чоловік [PERSON] від початку будівництва і до кінця допомагав [PERSON] та [PERSON] здійснювати будівництво будинку, гаража та хліва, а вони в свою чергу допомагали їхній сім`ї, оскільки вони також на той час будувались. [PERSON] у 1981 році вже проживала із [PERSON] , доглядала його незрячу матір. Під час будівництва будинку вони проживали у старому будинку матері, що також на території цього домогосподарства. А по закінченню будівництва, перейшли у новий дім. Свідок [PERSON] показав, що допомагав [PERSON] та [PERSON] здійснювати підсобні роботи під час будівництва ними будинку по [ADDRESS] . Коли саме розпочалось та закінчилось будівництво відповісти не зміг, але вказав, що у 1982 році будівельні роботи [PERSON] та [PERSON] здійснювались спільно. Підмурок і короб будинку були зроблені до того, як [PERSON] стала проживати з [PERSON] . А усі інші будівельні роботи здійснювались вже за час її проживання на вказаному господарстві та з її допомогою. Свідок [PERSON] суду показав, що будинок по [ADDRESS] був побудований [PERSON] до його спільного проживання з [PERSON] . Остання прийшла вже у готовий збудований будинок. На рівні чуток володіє інформацією, що будинок [PERSON] будував з першою дружиною [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що під час будівництва будинку по [ADDRESS] матері позивача [PERSON] на території вказаного домогосподарства не було. Вона разом із матір`ю допомагали закінчувати будинок. [PERSON] почала проживати з [PERSON] приблизно з 1982-1983 року. Нею вже спільно із [PERSON] будувався гараж. Свідок [PERSON] показала, що будинок по [ADDRESS] [PERSON] будував сам зі своєю матір`ю [PERSON] . Мати позивача почала проживати з [PERSON] , коли будинок ще не був повністю завершений, підлоги у ньому ще не було. Гараж та погріб вони з [PERSON] вже будували спільно. На підставі письмових доказів судом встановлено, що позивачем по справі є [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). [PERSON] 15 квітня 1986 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №3 від 15 квітня 1986 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с. 12). [PERSON] померла [INFO] в с. Залужжя Теплицького (Гайсинського) району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №4 від 04 квітня 2012 року (а.с. 10). [PERSON] помер [INFO] в с. Залужжя Теплицького (Гайсинського) району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 5 від 18 серпня 2020 року (а.с. 9). Складеним заповітом усе спадкове майно після своєї смерті [PERSON] заповів [PERSON] (а.с. 36), яка згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 09.12.2017 року по день смерті останнього (а.с. 35). Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25 квітня 1989 року, виданого виконавчим комітетом Залузької сільської Ради народних депутатів Теплицького району, будинок, що по [ADDRESS] мав статус колгоспного двору, у якому на дату видачі свідоцтва проживали [PERSON] (голова колгоспного двору) та [PERSON] (дружина) (а.с. 65-67). Цим же документом роком збудування жилого будинку вказано 1981 рік, роком збудування сараю вказано 1983 рік (а.с. 66). Однак, згідно довідки № 135 від 11.05.2021 року, виданої виконкомом Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, житловий будинок за адресою [ADDRESS] , згідно записів у погосподарській книзі №1 зв 1977-1979 роки виконкому Залузької сільської ради Теплицького району Вінницької області, побудований у 1979 році (а.с. 57). У відповідності до довідки № 146 від 26.05.2021 року, виданої виконавчим комітетом Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, громадянку [PERSON] згідно із записами погосподарської книги № 8 за 1983-1985 роки вписана в двір [ADDRESS] . Залужжя згідно рішення виконавчого комітету сільської ради від 29.07.1983 року (а.с. 69). Відповідно до розпорядження Залузької сільської ради № 31 від 30.11.2015 року Про реалізацію Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» назву [ADDRESS] (а.с. 43). Приписами ст.ст.120, 123 ЦК Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Із врахуванням викладеного [PERSON] станом на 15 квітня 1991 року не втратила права на даний будинок, її частка є рівною з часткою [PERSON] - по 1/2. Спадщина [PERSON] , яка померла [INFO] , була прийнята її чоловіком [PERSON] , шляхом фактичного вступу у її володіння та користування, оскільки останній проживав разом із спадкодавцем на час відкриття її спадщини, при цьому згідно спадкової справи №440/12 до майна померлої [INFO] [PERSON] , дослідженої в судовому засіданні, відсутня заява чоловіка спадкодавця [PERSON] про відмову від обов`язкової частки у спадщині своєї дружини. Крім того, в матеріалах вказаної спадкової справи наявна заява позивача [PERSON] , подана нотаріусу 02 жовтня 2012 року, про прийняття спадщини своєї матері, однак рішення з приводу даної заяви в матеріалах спадкової справи відсутнє. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 квітня 2021 року заявнику [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки документи, що підтверджують право власності на житловий будинок нотаріусу надані не були (а.с. 13). Спадщина [PERSON] , який помер [INFO] , прийнята його дружиною [PERSON] , як єдиним спадкоємцем за заповітом, при цьому згідно матеріалів спадкової справи № 209/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , відповідачем [PERSON] подано нотаріусу заяву про прийняття спадщини свого чоловіка. Суд приймає до уваги наявний у матеріалах справи договір дарування від 21 серпня 1979 року, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] жилий будинок, що знаходиться в с. Залужжя Теплицького району (а.с. 41), однак встановити, що даним договором подаровано саме спірний будинок, що по [ADDRESS] , суду не видається за можливе, оскільки в даному договорі точної адреси подарованого будинку не зазначено, показання свідків з приводу дати забудови спірного будинку є суперечливими, що унеможливлює встановлення даного факту. Вказане спростовує твердження відповідача та її представника про те, що спірний житловий будинок належав [PERSON] ще до шлюбу з [PERSON] та набутий ним в порядку дарування, тому є особистою власністю [PERSON] . Натомість матеріалами справи підтверджується той факт, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Це підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 25 квітня 1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Топлицької районної Ради народних депутатів №128 від 16 липня 1987 року (а.с. 42). Оскільки на час видачі вище вказаного свідоцтва [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, остання вписана в двір згідно рішення виконкому Залузької сільської ради від 29.07.1983 року (а.с. а.с. 68, 69), то суд вважає встановленим факт її членства у колгоспному дворі, який розташований в [ADDRESS] , та права власності на 1/2 частки майна, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування. Так, відповідно до п.6 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 р. не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ч.1 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (ст. 123 ч.2 ЦК УРСР). Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови N 3 від 2 березня 1973 р. "Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього" роз`яснив, що розмір частки колишнього члена колгоспного двору у спільному майні, яке належало колгоспному двору і збереглося після його перетворення в господарство робітників або службовців, встановлюється відповідно до ст. 123 Цивільного кодексу ( 1540-06 ). Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх його членів (в тому числі непрацездатних і неповнолітніх), які не втратили право на частку в майні двору на час припинення останнього. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 року, коли був введений в дію ЗУ «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 р. [PERSON] належало право власності на 1/2 частку майна у колгоспному дворі, як його члену, що не втратила право на частку в його майні. Згідно вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що спадкоємцями після смерті [PERSON] на час відкриття спадщини були чоловік [PERSON] та діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] , як член колгоспного двору, не втратила право на належну їй 1/2 частки вказаного будинку, яка входить до складу її спадщини, цивільна правоздатність спадкодавця, як фізичної особи, відповідно до ст.25 ЦК України, припинилась у момент її смерті, відсутність правовстановлюючих документів на дану частку перешкоджає позивачу оформити прийняту спадщину після своєї матері, що є підставою для часткового задоволення позову, шляхом визнання за позивачем [PERSON] права власності на вказаний будинок в розмірі 1/4 частки в порядку спадкування після матері [PERSON] . Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial