Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , в інтересах якої діє представник - адвокат Маланчук Михайло Ілліч, місцезнаходження: вул. Шевченка, 77 м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області, звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , які проживають по [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , та просить визнати за нею право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітами. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] , [INFO] , голова колгоспного двору, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , внука [PERSON] , [INFO] , внука [PERSON] , [INFO] (час до якого існували колгоспні двори) проживали в житловому будинку по [ADDRESS] ( [ADDRESS] , перейменована на [ADDRESS] , про що стверджується випискою з по господарської книги та довідкою виданою Далешовецького старостинського округу № 388 від 22.10.2021. Всі були членами колишнього колгоспного двору. У власності двору був житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Головою двору був [PERSON] . Кожному із членів двору належала частка в майні двору і вони були рівними. Належні частки з майна не виділялись і ніхто свою частку не втрачав. [INFO] у віці 69 років помер батько позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть, складеним виконавчим комітетом Далешівської сільської ради - [NUMBER] від 24.09.2002. На час смерті [PERSON] , з ним проживали і були зареєстровані в [ADDRESS] - його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онучка [PERSON] , онучка [PERSON] . [INFO] у віці 72 роки померла мати позивача - [PERSON] . На час смерті [PERSON] з нею у вказаному житловому будинку в [ADDRESS] проживали і були зареєстровані: дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онучка [PERSON] , онучка [PERSON] , що стверджується довідкою Далешовецького старостинського округу №2 від 20.10.2021 №381. Батьки позивача - [PERSON] і [PERSON] заповітами №52 від 18.09.2002, та №17 від 25.03.2005 усе своє майно де б воно не було із чого б воно не складалося, і на що вони за законом матимуть право - заповіли [PERSON] . Після смерті спадкодавців, в позивача відкрилася спадщина на належне їм майно і виникло право на спадкування. Спадковим майном залишився житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , вартість майна становить в сумі 108000 грн., що підтверджується Звітом про вартість житлового будинку з надвірними спорудами. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в заставі або під арештом не перебував і не перебуває, побудований у встановленому законом порядку. В дворі самовільно збудованих будівель не має. Спору за вказане вище майно теж немає. Інших претендентів на майно в спадкодавців не має. Оформити спадкування позивач не може, так як на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами відсутні правовстановлюючі документи, Постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Капріян С.В. від 13.10.2021 р. №1261/02-31 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом із-за відсутності документа, що посвідчує право власності спадкодавця на вище згаданий житловий будинок. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Маланчук Михайло Ілліч подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Позов просить задовільнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали до суду заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутності. Зазначили, що вони як спадкоємці після смерті [PERSON] в [PERSON] не заперечують, щоб позивач [PERSON] стала власником житлового будинку по [ADDRESS] . Позовні вимоги вважають обгрунтованими, визнають їх в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті). Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 не зареєстровано, що стверджується копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 9936 від 28.09.2021. Вулиця і номер житлового будинку, який успадковує позивач [PERSON] , 1958 року народження, помінялися: колишня - [ADDRESS] ; теперішня - [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 380, виданою 20.10.2021 Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 280119077 від 20.10.2021 слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно по господарських книг, за господарством по [ADDRESS] , закріплена земельна ділянка в кількості 1,57 га, в тому числі: для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель - 0,22 га; для ведення особистого селянського господарства - 1,35 га, що вбачається із довідки № 379, виданої 20.10.2021 Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка втратила чинність 30 грудня 2004 року, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватнихжитлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною другою статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок споруджено в 1965 році, господарські будівлі та споруди - в 1970, 1975 та 1990 роках. Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО "Придністров`я" на підставі договору № 550 від 15.10.2021, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] станом на 18.10.2021 становить - 108000 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Отже, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору. З по господарських книг Далешовецького старостинського округу № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області господарства (двір колгоспний) в [ADDRESS] , були зареєстровані: - 1970-1973 роки, 1974-1976 роки, 1977-1979 роки, 1980-1982 роки: [PERSON] , 1933 р.н., голова колгоспного двору; [PERSON] , 1933 р.н., дружина; [PERSON] , 1958 р.н., дочка; [PERSON] , 1963 р.н., дочка; - 1983-1985 роки, 1986-1990 роки, 1991 рік: [PERSON] , 1933 р.н., голова колгоспного двору; [PERSON] , 1933 р.н., дружина; [PERSON] , 1958 р.н., дочка; [PERSON] , 1960 р.н., зять; [PERSON] , 1983 р.н., онучка; [PERSON] , 1984 р.н., онучка. Згідно копій витягів з погосподарських книг за 1986-1990 роки, 1991-1995 роки (особовий рахунок № [NUMBER] , № [NUMBER] ), виданих Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, суспільна група господарства - колгосп., голова господарства - [PERSON] , 1933 р.н., члени господарства: [PERSON] , 1933 р.н., дружина; [PERSON] , 1958 р.н., дочка; [PERSON] , 1960 р.н., зять; [PERSON] , 1983 р.н., внучка; [PERSON] , 1984 р.н., внучка. Станом на 15.04.1991 в житловому будинку, який розташований по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] , голова колгоспного двору, [PERSON] , [INFO] , дружина, [PERSON] , [INFO] , дочка, [PERSON] , [INFO] , зять, [PERSON] , [INFO] , онучка, [PERSON] , [INFO] , онучка, що стверджується довідкою № 388, виданою 22.10.2021 Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Про те, що [PERSON] , [INFO] після державної реєстрації шлюбу 19 квітня 2007 року з [PERSON] , [INFO] , присвоєно прізвище « [PERSON] » (актовий запис № 2 від 19.04.2007) доводиться копією свідоцтва про шлюб (повторно) серії [NUMBER] , виданого 06.08.2018. [PERSON] , [INFO] після реєстрації шлюбу 05.11.2009 з [PERSON] , [INFO] (актовий запис № 8 від 05.11.2009) присвоєно прізвище « [PERSON] », що стверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 05.11.2009. Судом встановлено, що колишнім членам колгоспного двору[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належало по 1/6 частині житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. За заповітом, посвідченим 18.09.2002 секретарем виконкому Далешівської сільської ради, зареєстрованим в книзі запису нотаріальних дій під № 52, [PERSON] , житель села Колінки Городенківського району Івано-Франківської області на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і на що він за законом матиме право заповів своїй дочці [PERSON] . Заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за № 46149266 (номер в реєстрі нотаріальних дій 52), що доводиться копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 18008689 від 30.12.2008. [PERSON] помер [INFO] у віці 69 років в с. Колінки Городенківського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть 24.09.2002 зроблено запис за № 43, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 24.09.2002. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. (ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На час смерті [PERSON] , 1933 р.н., який помер [INFO] (а/з 43 від 24.09.2002), разом із ним по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] , дружина, [PERSON] , [INFO] , дочка, [PERSON] , [INFO] , зять, [PERSON] , [INFO] , онучка, [PERSON] , [INFO] , онучка, що стверджується довідкою № 382, виданою 20.10.2021 Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Те, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] стверджується копіями: свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 19.11.1958, свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 22.04.1982. Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку (ст. 535 ЦК УРСР). Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом [PERSON] є його дочка [PERSON] (позивач), яка прийняла спадщину після його смерті, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступила в управління та володіння спадковим майном. Дружина [PERSON] - [PERSON] , якій належить обов`язкова частка у спадщині, прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступила в управління та володіння спадковим майном. Із копії спадкової справи № 352/2021, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що за заявою [PERSON] (позивач) заведена спадкова справа після смерті [PERSON] (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі № 68301662). До складу спадщини [PERSON] входить 1/6 частина житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1261/02-31 від 13.10.2021 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] . Причиною відмови є те, що спадкоємець не надала документ, що посвідчує право власності спадкодавця на вищевказаний житловий будинок. За заповітом, посвідченим 25.03.2005 секретарем виконкому Далешівської сільської ради, зареєстрованим в реєстратурі за № 17, [PERSON] , [INFO] , жителька села Колінки Городенківського району Івано-Франківської області на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і на що він за законом матиме право заповіла [PERSON] . Заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за № 46149253 (номер в реєстрі нотаріальних дій 17), що доводиться копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 18008675 від 30.12.2008. [PERSON] померла [INFO] у віці 72 років в с. Колінки Городенківського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації смертей 26.05.2006 зроблено актовий запис за № 25, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 26.05.2006. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядуваннязаяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. На час смерті [PERSON] , 1933 р.н., яка померла [INFO] (а/з 25 від 26.05.2006), разом із нею по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] , дочка, [PERSON] , [INFO] , зять, [PERSON] , [INFO] , онучка, [PERSON] , [INFO] , онучка, що стверджується довідкою № 381, виданою 20.10.2021 Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом [PERSON] є її дочка [PERSON] (позивач), яка прийняла спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживала разом із нею на час відкриття спадщини. Із копії спадкової справи № 351/2021, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що за заявою [PERSON] (позивач) заведена спадкова справа після смерті [PERSON] (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі № 68301597). До складу спадщини [PERSON] входить 1/6 частина житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору та частка даного житлового господарства (обов`язкова частка), успадкована нею після смерті чоловіка [PERSON] , однак не оформлено документи про спадкування. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Згідно п.2 ч.1 ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є відмова власника від права власності. Згідно ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. З матеріалів справи вбачається, що спадковий житловий будинок по [ADDRESS] належав до колгоспного двору, головою якого був [PERSON] ; станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Кожному із них належала частка в спадковому житловому будинку. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. Копіями спадкових справ, наданих суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою стверджується, що після смерті [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняла спадкоємець за заповітом [PERSON] (позивач). Позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після смерті батьків, через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавців на спадковий житловий будинок, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як колишні члени колгоспного двору, подали до суду заяви про визнання позовних вимог, в яких вказали, що не заперечують, щоб позивач [PERSON] стала власником житлового будинку по [ADDRESS] . З наведеного слідує, що даний позов підлягає до часткового задоволення, а саме за позивачем слід визнати право власності на Ѕ (1/6 - належить позивачу як колишньому члену колгоспного двору, 2/6 - успадкована після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] ) частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині позову слід відмовити у зв`язку з тим, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які теж є членами колгоспного двору, на даний час можуть на власний розсуд розпоряджатися своїм майном та їх право не порушується та ніким не оспорюється чи не визнається, тому у них немає перешкод в оформленні права власності на належне їй майно. Крім того, подані відповідачами заяви про визнання позовних вимог, суд не розцінює, як відмову від належної їм частини житлового будинку у передбаченому Законом порядку. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 529, 534, 535, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1274-1275, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: partial