Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він працював з 01.12.1983 по 19.04.1991 та з 01.08.1997 по 12.09.1997 слюсарем черговим та з ремонту устаткування на руднику ВАТ «ІнГЗК»; з 12.09.1997 по 05.03.1999 слюсарем черговим та з ремонту устаткування ОВД ДФ ВАТ «ІнГЗК»; з 01.10.2002 по 25.03.2010 слюсарем черговим та з ремонту устаткування ЦПКР ВАТ «ІнГЗК». У період роботи виконував важку працю, перебував в умовах пилу, показники яких перевищували гранично допустимі розміри та концентрації через недосконалість робочих місць. \~ \~ \~ \~У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримав хронічні професійні захворювання. \~ \~ \~ \~Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 10.01.2012, протокол № 80 позивачу встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова L5-S1 зліва з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта та больовим синдромом; хронічний бронхіт. Легенева недостатність першого ступеню. Причинами виникнення професійного захворювання є робота впродовж 16 років 6 місяців в умовах важкої праці та впродовж 9 років 4 місяців в умовах пилу. Позивач 28.03.2012 пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 25%, з яких 20 % по радикулопатії та 5 % по хронічному бронхіту, з 26.03.2012 безстроково. \~ \~ \~ \~У зв`язку з професійним захворюванням порушено нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає Позивачу душевного болю та страждань. У зв`язку із чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 104325 грн. Представник ПРАТ «ІНГЗК» надав відзив на позов. Вважають позовні вимоги необґрунтованими. В обґрунтування заперечення зазначають, що гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці», а саме: забезпечення спеціальним одягом, спеціальним взуття та іншими засобами індивідуального захисту, мийними засобами, безоплатно молоком або рівноцінними харчовими продуктами. У ПРАТ «ІНГЗК» діє система управління охороною праці, яка покликана забезпечувати нормальні умови праці, знижувати вплив шкідливих виробничих факторів на організм працівників та попереджати виникнення професійних захворювань у працівників ПРАТ «ІНГЗК». Щороку відповідач впроваджує нові методи і засоби, які б сприяли покращенню умов праці своїх працівників, та витрачає на охорону праці чималі кошти, що закріплено у колективних договорах між дирекцією та трудовим колективом ПРАТ «ІНГЗК». Зазначають, що виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах, не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 Закону України «Про охорону праці». Позивач у період роботи не лише знав про шкідливі умови, але і свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але ставив за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Крім того, позивач мав право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1, підприємство надає необхідні при виконанні робіт засоби індивідуального захисту, додаткові оплачувані відпустки та путівки до санаторно-курортних закладів з десятивідсотковою оплатою від загальної вартості путівки. Зазначає, що зниження професійної працездатності не може позбавити позивача можливості реалізації своїх повсякденних звичок та бажань. Позивачем не доведена наявність моральної шкоди та її розмір. До того ж, позивач є застрахованою особою, а ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове соціальне страхування" встановлено перелік щомісячних страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди, що здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. З 01.12.1983 по 19.04.1991 працював у відповідача слюсарем черговим та з ремонту гірничого устаткування в кар`єрі на руднику; з 01.08.1997 по 12.09.1997 на дробильній фабриці слюсарем черговим та з ремонту устаткування основної виробничої дільниці; з 12.09.1997 по 05.03.1999 на руднику слюсарем черговим та з ремонту устаткування, зайнятий в кар`єрі повний робочий день; з 01.10.2002 по 25.03.2010 слюсарем черговим та з ремонту устаткування ЦПКР; 25.03.2010 звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 50-61). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 10.01.2012, протокол № 80 встановлено професійне захворювання [PERSON] : радикулопатія попереково-крижова L5-S1 зліва з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта та больовим синдромом; хронічний бронхіт. Легенева недостатність першого ступеню (а.с. 16-17). Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання № 4 від 10.02.2012 проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання [PERSON] , а саме: радикулопатія попереково-крижова L5-S1 зліва з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта та больовим синдромом; хронічний бронхіт. Легенева недостатність першого ступеню. Зазначений діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 10.01.2012. Відповідно до пункту 16 акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 01.12.1983 по 19.04.1991 та з 01.08.1997 по 12.09.1997 слюсарем черговим та з ремонту устаткування на руднику ВАТ «ІнГЗК», з 12.09.1997 по 05.03.1999 слюсарем черговим та з ремонту устаткування ОВД ДФ ВАТ «ІнГЗК», з 01.10.2002 по 25.03.2010 слюсарем черговим та з ремонту устаткування ЦПКР ВАТ «ІнГЗК», виконував важку працю, перебував в умовах пилу, показники яких перевищували ГДР та ГДК через недосконалість робочих місць. Згідно з п. 17 акту причиною професійного захворювання визнано роботу впродовж 16 років 6 місяців в умовах важкої праці та впродовж 9 років 4 місяців в умовах пилу (а.с. 12-15). При первинному огляді МСЕК 28.03.2012 [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25%, з яких 20 % по радикулопатії та 5 % по хронічному бронхіту, з 26.03.2012 безстроково у зв`язку професійним захворюванням. Група інвалідності не визначена (а. с. 11). [PERSON] з приводу професійних захворювань проходив лікування в медичних закладах з 27.12.2011 по 11.01.2012, з 22.10.2012 по 09.11.2012, з 11.12.2012 по 22.12.2012, з 10.09.2013 по 27.09.2013, з 28.10.2013 по 07.11.2013, з 04.08.2014 по 22.08.2014, з 09.10.2014 по 18.10.2014, з 23.12.2014 по 03.01.2015, з 16.02.2015 по 03.03.2015, з 10.11.2015 по 27.11.2015, з 25.07.2016 по 15.08.2016, з 07.07.2017 по 21.07.2017, з 21.11.2017 по 04.12.2017, з 04.04.2018 по 17.04.2018. 03.07.2017 проходив спіральну комп`ютерну томографію (а.с. 18-49). Внаслідок професійних захворювань позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. \~ \~ \~ \~ Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідачів у її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідачів з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці та настанням у позивача негативних наслідків стійкої втрати професійної працездатності: 25 % безстроково, без визнання його особою з інвалідністю. Суд не може погодитися із запереченнями представника ПРАТ «ІНГЗК», що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійних захворювань позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства у заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. При цьому суд зазначає, що позивачем та його представником не доведено, що моральна шкода завдана, серед іншого внаслідок втрати працездатності саме у відносно молодому віці, через що він відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні. Також суд враховує вину підприємства в отриманні позивачем професійних захворювань, тривалість роботи позивача на підприємстві, наявність шкідливих умов праці. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 35000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial