Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог В березні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.11.2019 у розмірі 12976,85 грн станом на 17.03.2021, а також судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 18.11.2019. Своїм підписом відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг, на підставі якого банком відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 11000,00 грн. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 17.03.2021 має заборгованість у розмірі 12976,85 грн, з яких: 11070,12 грн заборгованість за тілом кредита, 1906,73 грн заборгованість за простроченими відсотками. ІІ. Процедура та позиції сторін 02.06.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 51). Відповідач належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі за зареєстрованим місцем проживання та у порядку ч.11 статті 128 ЦПК України викликався в судові засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався, тому в силу ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на те, що сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що представник позивача скористався своїм правом і подав заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). За положеннями частин 1, 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду Судом установлено, 18.11.2019 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій останній підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку. Умови та Правила банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. В анкеті-заяві [PERSON] дав свою згоду на те, що він зобов`язується виконувати вимоги та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. (а.с.11,12). Також, 18.11.2019 відповідачем у письмовому вигляді (інформація про умови кредитування), погоджено умови кредитування в частині нарахування відсотків на рівні 0,00001 % річних у пільговий період, який складає 30 днів, та на рівні 43,20%, 42, 00%, 37,2 % річних - поза межами пільгового періоду. Сторони також підтвердили, що повернення кредиту здійснюється шляхом внесення коштів в розмірі мінімального обов`язкового платежу, що становить 7%, від заборгованості, але не менше 100 грн, плюс комісія щомісячно (а.с.13-16). З огляду на викладене, на підставі ст.ст.633, 634, 1054, 1055 ЦК України суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем у письмовій формі укладений кредитний договір. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н, станом на 17.03.2021 (а.с.7,8). Відповідно до останнього станом на 17.03.2021 у відповідача виникла заборгованість перед банком, яка становить 12976,85 грн. та складається з: 11070,12 грн. заборгованості за тілом кредиту та 1906,73 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Як видно з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ім`я [PERSON] , станом на момент підписання інформації про умови кредитування з використанням кредитки 18.11.2019 кредитний ліміт становив 0,00 грн., однак у подальшому кредитний ліміт збільшувався та 10.03.2020 встановлено кредитний ліміт у розмірі 11000 грн. та 01.10.2020 кредитний ліміт зменшено до нуля (а.с. 10). В довідці, виданій АТ КБ "ПриватБанк", зазначено, що на виконання укладеного між сторонами кредитного договору б/н [PERSON] було видано кредитні картки із зазначенням номерів, дат відкриття та терміну дії (а.с. 9). Також позивачем долучено до позову інформацію про умови кредитування, в якому споживач [PERSON] 18.11.2019 поставив підпис про те, що він ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. У вказаній інформації містяться положення щодо реальної річної процентної ставки, порядку повернення кредиту, наслідки прострочення або невиконання зобов`язань у вигляді штрафів. Дата надання інформації: 20.11.2020, вказана інформація зберігає чинність та є актуальною до 03.12.2019. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, обґрунтовуючи право вимоги на стягнення заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємні частини спірного договору (далі - Договір). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Як вбачається зі змісту позовної заяви, банк надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договоромта в межах встановленого кредитного ліміту. Так, зі змісту довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] кредитний ліміт (тіло кредиту) найбільше становив 11000 грн. При цьому, у позовній заяві та в розрахунку заборгованості позивач визначив розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 11070,12 грн., тобто який перевищує найвищий кредитний ліміт встановлений банком. Матеріали справи не містять доказів збільшення кредитного ліміту до вказаної суми. Крім того, як видно з наданих банком розрахунків, суми внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості йшли в рахунок зарахування погашення заборгованості: за тілом кредиту, простроченим тілом кредиту, по нарахованих відсотках та по простроченим відсоткам та нарахованої пені. Отже, на підставі досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими лише у межах наданого кредитного ліміту, тобто у сумі 11000 грн. Щодо вимоги позивача про нарахування відсотків, суд зазначає, що нарахування позивачем відсотків, які підлягають стягненню, проведено з порушенням умов договору, з огляду на наступне. Судом встановлено, що при підписанні договорусторони погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує відсотки у розмірі 43,20%, 42,00%, 37,2% річних на суму залишку заборгованості, що підтверджується інформацією про умови кредитування. Із розрахунків заборгованості по кредитному договору вбачається, що починаючи банк збільшив розмір відсотків за користування кредитом до 86,40% річних. при цьому відсоткова ставка постійно змінювалась. Разом з тим, на підтвердження заявлених вимог позивач не надав суду докази, які б свідчили про те, що умови укладеного між ними кредитного договору містять умови щодо встановлення відсотків у розмірах, вказаних в розрахунках та у виписці за договором станом на 19.03.2021. Відповідно дост. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. 10 січня 2009 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Цей Закон не скасовує і не пом`якшує цивільної відповідальності особи, а отже, не має зворотної дії в часі. Таким чином, рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року, є неправомірними. Якщо ж умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинностіЗакону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9 січня 2009 року. Така Правова позиція Верховного суду України викладена урішенні від 19 грудня 2012 року у справі № 6-144цс12, у постанові Верховного Суду № 243/7367/15-ц від 30.10.2019 року, та інших. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. З огляду на викладене, наданий позивачем розрахунок заборгованості по відсотках суперечить вимогам законодавства з огляду на підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно здійснено нарахування відсотків в розмірі більшому ніж 43,20%, 42,00%, 37,2% річних в сумі 1909,73 грн., оскільки не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору. Разом з тим, зі змісту наданих позивачем розрахунків взагалі неможливо визначити формулу проведення розрахунку відсотків, а суд самостійно не наділений такими повноваженнями, а відтак в задоволенні вимоги про стягнення відсотків слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11000 грн. V.Розподіл судових витрат На підставіст. 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1925,53 грн.

Outcome: partial