Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі , який було розірвано 07.10.2016р. , від шлюбу народилася спільна дитина [PERSON], [INFO], який проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та не працездатної дружини, що змусило позивачку звернутись до суду з даним позовом. У судове засіданні позивач не зявилась, попередньо надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Від представника відповідач до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просила суд призначити до стягнення аліменти у розмірі 1/6 частини від доходу відповідача, так як останній є інвалідом та значну частину коштів витрачає на своє лікування. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна \~сторона \~зобов'язана \~довести ті обставини, \~на які вона посилається як на підставу своїх \~вимог \~і \~заперечень, \~крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 07.10.2016р. (а.с.3) Від даного шлюбу у сторін народилася спільна дитина [PERSON], [INFO] (а.с.4), який проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.5). Також судом встановлено, що відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: -стан здоров'я та матеріальне становище дитини; -стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -інші обставини, що мають істотне значення. 2. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 183 СК України\~визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти \~на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд враховує рекомендації Верховного суду України, який у постанові Пленуму від 15 травня 2006 р. N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» підкреслює, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати в цілому 70 відсотків заробітної плати цієї особи (абзац 4 п. 17). Визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача суд, враховує доходи позивача, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальний стан відповідача, а також те, що відповідача не працює, є інвалідом 2 групи, отримує пенсійне забезпечення. Враховуючи вищевикладене та надані належні докази, суд вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частини усіх своїх доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відпорного віку, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти \~на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial