Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси з позовом звернувся [PERSON] та після уточненя свої позовних вмоги просив стягнути з [PERSON] на свою користь набуті без достатньої правової підстави грошові кошти у розімір 1750,0 доларів США, суму процентів за користування чужими коштами без достатньої правової підстави в розмірі 4992,83 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,0 грн.; стягнути з [PERSON] на свою користь набуті без достатньої правової підстави грошові кошти у розімір 30900,0 грн. та 6625,0 доларів США, суму процентів за користування чужими коштами без достатньої правової підстави в розмірі 24701,27 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,0 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати на розгляд справи, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. 18 березня 2011 року між [PERSON] та ПП «Енко» в особі генерального директора [PERSON] було укладено Договір про надання інформаційних (консультаційних) послуг. Предметом договору була підготовка, подача, отримання документів на земельну ділянку (державного акту) по [ADDRESS] та присвоєння кадастрового номеру. У відповідності до умов договору, ПП «Енко», в особі генерального директора [PERSON], зобов'язався передати [PERSON] належним чином оформленні документи на право власності на земельну ділянку, у строк не пізніше 6 місяців, а [PERSON] в свою чергу зобов'язався сплатити [PERSON], 6000,0 доларів США, відповідно з усною домовленістю. Своє зобов'язання [PERSON] виконав передавши [PERSON] 18.03.2011 р. - 1000 дол. США, 06.05.2011 р. - 1000 дол. США, 18.04.2011 р. - 700 дол. США, 06.06.2011 р. - 2000 дол. США, 02.09.2011 р. - 1300 дол. США, натомість [PERSON] зобов'язався до 18.09.2011 р. передати належним чином оформлені документи на право власності на земельну ділянку. Однак по закінченню терміну договору [PERSON] став вимагати додаткові грошові кошти мотивуючи це тим, що така послуга коштує дорожче. В подальшому [PERSON] передавав [PERSON] додаткові кошти, а сааме: 25.02.2012 р. - 3200 гривень, 01.03.2012 р. - 3500 гривень, 14.03.2012 р. - 625 дол. США, 24.04.2012 р. - 3600 гривень, 07.07.2012 р. - 2000 гривень, 26.07.2012 р. - 5000 гривень, 19.09.2013 р. - 800 гривень, а також 2400 гривень за сплату податку на землю, 2400 гривень за виготовлення документів на гаражі. Через деякий час [PERSON] повідомив [PERSON], що в подальшому виконувати взяті на себе обов'язки відповідно до умов договору № 18/3-11 від 18 березня 2011 року йому буде допомагати [PERSON], на якого в подальшому була зроблена нотаріальна довіреність від імені сина [PERSON] - [PERSON], та [PERSON] йому було передано кошти у розмірі 1750 доларів США, що підтверджується розпискою від 11.04.2012 р. 24.04.2012 [PERSON] письмово гарантував [PERSON] передачу документів на право власності земельної ділянки по [ADDRESS] площею 15 соток до 15.05.2012, у разі розбіжностей зобов'язався повернути витрати на протязі 10 днів. Згодом [PERSON] заявив, що його знову підвели, але він продовжує роботу у зв'язку з чим йому необхідно буде продовжити договір та доплатити додаткову суму в розмірі 5000 гривень. Кошти були надані в повному обсязі, що підтверджується розпискою. Отже, [PERSON] станом на 01.01.2013 року було отримано грошових коштів на суму 6625 дол. США та 30900 гривень та 1750 дол. США - [PERSON] Своїх обов'язків та обіцянок [PERSON] та його помічник [PERSON] не виконали, у зв'язку з чим 15.01.2014 р. [PERSON] вимушений був звернутися за допомогою до юриста. За результатами вивчення матеріалів справи було встановлено, що відповідно до відомостей з офіційного сайту Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» Приватне підприємство «ЕНКО» 15.12.2009 р. припинило свою діяльність. Отже, [PERSON] не мав права діяти від імені юридичної особи, яка вже припинила свою діяльність. У зв'язку з чим Договір про надання інформаційних (консультаційних) послуг від 18 березня 2011 року № 18/3-11 укладений між [PERSON] та ПП «Енко» є нікчемним. У зв'язку з тим, що діяльність ПП «Енко» була припинена 15.12.2009 р. [PERSON], як колишній генеральний директор ПП «Енко», не мав повноважень укладати від імені підприємства договір № 18/3-11 від 18.03.2011 р. та отримувати кошти за виконання зазначеного договору. Також отримувати кошти за надання послуг не мав права і [PERSON] Отже, кошти отримані [PERSON] та [PERSON] від [PERSON] є безпідставним, та їх повернення регулюється згідно чинного законодавства. Згідно вимог ст. 536 ЦК України відповідно до розрахунків: загальна сума процентів за користування чужими коштами без достатньої правової підстави в розмірі 6625,0 доларів США в межах річного строку позовної давності складає 18901,39 грн. та підлягає стягненню з [PERSON]; загальна сума процентів за користування чужими коштами без достатньої правової підстави в розмірі 30900,0 грн. в межах річного строку позовної давності складає 5799,88 грн. та підлягає стягненню з [PERSON] Тобто, загальна сума за користування чужими коштами без достатньої правової підстави, що підлягає стягненню з [PERSON] складає 24701,27 грн. Загальна сума процентів за користування чужими коштами без достатньої правової підстави в розмірі 1750,0 доларів США в межах річного строку позовної давності складає 4992,83 грн. та підлягає стягненню з [PERSON] У зв'язку із вищезазначеними обставинами відповідачі заподіяли позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у загальній сумі 20000,0 грн. Позивач надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Крім того подана заява про винесення окремої ухвали щодо злочинних дій відповідачів відповідно до ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову із наступних підстав. Судом встановлено, що 18 березня 2011 року між [PERSON] та ПП «Енко» в особі генерального директора [PERSON] було укладено Договір про надання інформаційних (консультаційних) послуг № 18/3-11. Предметом договору була підготовка, подача, отримання документів на земельну ділянку (державного акту) по [ADDRESS] та присвоєння кадастрового номеру. У відповідності до умов договору про надання інформаційних (консультаційних) послуг № 18/3-11 від 18 березня 2011 року, ПП «Енко», в особі генерального директора [PERSON], зобов'язався передати [PERSON] належним чином оформленні документи на право власності на земельну ділянку, у строк не пізніше 6 місяців, а останній в свою чергу зобов'язався сплатити [PERSON], 6000,0 доларів США, відповідно з усною домовленістю. Своє зобов'язання [PERSON] виконав у повному обсязі, а саме: передавши [PERSON] 18 березня 2011 року - 1000,0 доларів США, 06 травня 2011 року - 1000,0 доларів США, 18 квітня 2011 року - 700,0 доларів США, 06 червня 2011 року - 2000,0 доларів США, 02 вересня 2011 року - 1300,0 доларів США, натомість [PERSON] зобов'язався до 18 вересня 2011 року передати належним чином оформлені документи на право власності на земельну ділянку. Однак по закінченню терміну договору [PERSON] став вимагати додаткові грошові кошти мотивуючи це тим, що така послуга коштує дорожче. В подальшому [PERSON] передавав [PERSON] додаткові кошти, а саме: 25 лютого 2012 року - 3200,0 гривень, 01 березня 2012 року - 3500,0 гривень, 14 березня 2012 року - 625,0 доларів США, 24 квітня 2012 року - 3600,0 гривень, 07 липня 2012 року - 2000,0 гривень, 26 липня 2012 року - 5000,0 гривень, 19 вересня 2013 року - 800,0 гривень, а також 2400,0 гривень за сплату податку на землю, 2400,0 гривень за виготовлення документів на гаражі. Через деякий час [PERSON] повідомив [PERSON], що в подальшому виконувати взяті на себе обов'язки відповідно до умов договору № 18/3-11 від 18 березня 2011 року йому буде допомагати [PERSON], на якого в подальшому була зроблена нотаріальна довіреність від імені сина [PERSON] - [PERSON], та [PERSON] йому було передано кошти у розмірі 1750,0 доларів США, що підтверджується розпискою від 11 квітня 2012 року. 24 квітня 2012 [PERSON] письмово гарантував [PERSON] передачу документів на право власності земельної ділянки по [ADDRESS] площею 15 соток до 15 травня 2012, у разі розбіжностей зобов'язався повернути витрати на протязі 10 днів. Згодом [PERSON] заявив, що його знову підвели, але він продовжує роботу у зв'язку з чим йому необхідно буде продовжити договір та доплатити додаткову суму в розмірі 5000,0 гривень, які були йому надані, що підтверджується розпискою. Отже, [PERSON] станом на 01 січня 2013 року було отримано грошових коштів на суму 6625,0 доларів США та 30900,0 гривень та 1750,0 доларів США - [PERSON] Своїх обов'язків та обіцянок [PERSON] та його помічник [PERSON] не виконали, у зв'язку з чим 15 січня 2014 року [PERSON] вимушений був звернутися за допомогою до юриста. За результатами вивчення матеріалів справи було встановлено, що відповідно до відомостей з офіційного сайту Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» Приватне підприємство «ЕНКО» 15 грудня 2009 року припинило свою діяльність. Отже, [PERSON] не мав права діяти від імені юридичної особи, яка вже припинила свою діяльність. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно із змісту ст. 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Ч. 2 зазначеної статті встановлює, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. На підставі того, що діяльність ПП «Енко» була припинена 15 грудня 2009 року [PERSON] як колишній генеральний директор ПП «Енко» не мав повноважень укладати від імені підприємства договір № 18/3-11 від 18 березня 2011 року та отримувати кошти за виконання зазначеного договору. Також отримувати кошти за надання послуг не мав права і [PERSON] Отже, кошти отримані [PERSON] та [PERSON] від [PERSON] є безпідставним. Згідно зі ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 ЦК України). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. При цьому, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У випадку, коли договором та законом за користування чужими грошовими коштами на період прострочення виконання грошового зобов'язання розмір процентів не встановлений, відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України за аналогією повинна застосовуватись ч. 1 ст. 1048 ЦК України, згідно з якою, якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У відповідністю зі ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Отже, сума процентів за користування чужими коштами без достатньої правової підстави повинна розраховуватись з дня безпідставного отримання даних грошових коштів у відповідності з розміром облікової ставки, на час користування грошовими коштами в межах строку позовної давності. Формулою для проведення даних дій є: Облікова ставка НБУ х (К-сть днів : К-сть днів у році) х Сума безпідставно одержаних грошей. При цьому, у відповідності зі ст. 5 ЦК України, при розрахунку використовується діюча на період прострочення Облікова ставка НБУ. Так, на момент передачі грошової суми діяла Постанова Правління Національного Банку України від 07 липня 2010 року № 320, якою облікову ставку було встановлено в розмірі 7,75 річних. З 23 березня 2012 року Постановою Правління Національного Банку України від від 21 березня 2012 року № 102 облікову ставку було встановлено в розмірі 7,5 % річних. Оскільки Конституцією України, Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Законом України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України», національна валюта України є єдиним законним способом платежу на території України, яка приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань розрахунок процентів за користування чужими коштами без достатньої правової підстави повинен розраховуватись в гривні. Для розрахунку береться курс НБУ на день проведення розрахунку встановлений у розмірі 1520,0110 гривні за 100,0 доларів США. Відповідно до розрахунків: - загальна сума процентів за користування чужими коштами без достатньої правової підстави в розмірі 6625,0 доларів США в межах річного строку позовної давності складає 18901,39 грн. та підлягає стягненню з [PERSON]; - загальна сума процентів за користування чужими коштами без достатньої правової підстави в розмірі 30900,0 грн. в межах річного строку позовної давності складає 5799,88 грн. та підлягає стягненню з [PERSON] Таким чином, загальна сума за користування чужими коштами без достатньої правової підстави, що підлягає стягненню з [PERSON] складає 24701,27 грн. Загальна сума процентів за користування чужими коштами без достатньої правової підстави в розмірі 1750,0 доларів США в межах річного строку позовної давності складає 4992,83 грн. та підлягає стягненню з [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вина відповідачів у спричинені майнової шкоди позивачу доведена. Згідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організаціях діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем вказано, що заподіяна йому моральна шкода, яка полягає у постійних моральних страждань, які завдали йому винними діями відповідачі, постійні переживання за долю грошей, які позивач витратив на оплату послуг відповідачам, у зв'язку із цим виникли сварки з дружиною, щодо використання спільних коштів подружжя, які призводили до непорозумінь з колегами по роботі, зміну первинного укладу життя, необхідності отримання юридичних консультацій та грошових витрат, а також необхідності витрачати свій особистий час, що негативно вплинуло на стан здоров'я. Суд виходить з того, що розмір моральної шкоди має бути визначений з врахуванням вимог розумності, виваженості, справедливості, має бути співмірним з заподіяною шкодою і достатнім для відновлення морального становища позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в сумі 10000,0 грн. та з [PERSON] - 10000,0 грн. За викладених обставин суд вважає за необхідне визнати позов частково обґрунтованим та стягнути з стягнути з [PERSON] на користь позивача набуті без достатньої правової підстави грошові кошти у розімір 1750,0 доларів США, суму процентів за користування чужими коштами без достатньої правової підстави в розмірі 4992,83 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,0 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача набуті без достатньої правової підстави грошові кошти у розмірі 30900,0 грн. та 6625,0 доларів США, суму процентів за користування чужими коштами без достатньої правової підстави в розмірі 24701,27 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,0 грн., а також стягнути в рівних частках з [PERSON], [PERSON] на позивача суму судового збору у розмірі 972,22 гривень. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Суд не вбачає, що при ухваленні цього заочного рішення є достатні підстави для ухвалення окремої ухвали щодо [PERSON] та [PERSON].

Outcome: partial