Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати в порядку спадкування право власності на 31/200 частину квартири [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, Першою київською державною нотаріальною конторою 22 лютого 2010 року, зареєстроване в реєстрі №7-155. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] року помер її батько - [PERSON], який був власником 62/200 частини квартири [ADDRESS]. До його смерті вона постійно проживала у вказаній квартирі разом з батьком та відповідачем. Розмов, щодо оформлення спадщини відповідач всіляко уникав. 19 грудня 2013 року вона звернулась до приватного нотаріуса для відкриття спадкової справи та оформлення свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, де було встановлено, що 21.10.2009 року Першою київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON], а 21 лютого 2010 року на ім'я відповідача видане Свідоцтво про право на спадщину на 62/200 частини квартири [ADDRESS], чим порушено її право на спадщину за законом після смерті батька. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповіщав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Третя особа Перша Київська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явилась, направила до суду листа про розгляд справи у відсутність представника Першої Київської держаної нотаріальної контори, просить ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є рідними братом та сестрою, та дітьми [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER], виданим 10.03.1983 р. Радянським відділом РАГСу м. Києва та серії [NUMBER] виданим 22.06.1975 р. Радянським відділом РАГСу м. Києва [INFO] року [PERSON] помер, копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видана Відділом реєстрації смерті у м. Києві 04.05.2007 р. міститься в справі. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 62/200 частин квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 21.01.1999 року виданим Радянською районною державною адміністрацією згідно розпорядження № 20567 21.10.2009 року відповідач звернувся до Першої Київської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті батька [PERSON], а саме 62/200 частин квартири [ADDRESS], при цьому зазначив на те, що інших спадкоємців, передбачених законом, пережившої дружини, а також малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає. 19 грудня 2013 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] з проханням відкрити спадщину щодо майна батька [PERSON], проте відповідно до довідки № 70/01-16 від 30.12.2013 р. нотаріусом їй було повідомлено, що спадкову справу щодо його майна вже було заведено 21.10.2009 р. Першою Київською державною нотаріальною конторою. 22.02.2010 року Першою Київською державною нотаріальною конторою [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за № 7-155. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 62/200 частин квартири [ADDRESS]. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України унормовано, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У відповідності до ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, судом встановлено, що на час відкриття спадщини щодо майна померлого [PERSON] спадкоємцями першої черги були його діти - [PERSON] та [PERSON], які за законом мали право на спадкування по 31/200 частин квартри [ADDRESS]. [PERSON], будучи зареєстрованою та проживаючою у спірній квартирі, права на спадкування майна після смерті [PERSON] не мала, оскільки шлюб між ними розірваний відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 13.06.1976 року Радянським відділом РАГСу м. Києва. Відповідно до довідки Форми № 3 виданої ТОВ «Київжитлосвіт» від 07.12.2013 р. № 86, [PERSON] зареєстрована та постійно проживає у спірній квартирі з 19 травня 1998 року, а тому є такою, що прийняла спадщину у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 67 ЗУ «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Статтею 1301 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", яка має рекомендаційний характер, зазначено, що іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Таким чином, видачею Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ім'я [PERSON] порушено право на спадщину [PERSON]. За таких обставин, на підставі вищевикладеного, з урахуванням норм чинного законодавства, того, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, того, що [PERSON] фактично прийняла спадщину, суд приходить до висновку про визнання частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, Першою київською державною нотаріальною конторою 22 лютого 2010 року, зареєстроване в реєстрі №7-155, а саме: на 31/200 частину квартири [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на 31/200 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] року.

Outcome: partial