Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 25 листопада 1995 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. На даний час шлюб розірвано. За час шлюбу ними, як подружжям, було набуто майно: будинок [ADDRESS], яке вони добровільно не поділили. Тому, з урахуванням уточненої позовної заяви просить поділити майно набуте за час шлюбу з відповідачем, визнавши за нею: право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] з надвірними спорудами( навіс, сарай, сарай,літня кухня, льох, сарай, колонка, ворота, огорожа, гараж) , а також визнати за нею право користування ? частини земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] та визнавши за відповідачем: право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS]. Також просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по справі: судовий збір у сумі 814 грн. та правову допомогу розмірі 15 150грн. 04 коп. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник, у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили позов залишити без розгляду, оскільки позивачем не надано доказів в обґрунтування своїх вимог, а сам будинок є самочинним будівництвом, а тому не підлягає поділу. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 1995 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей (а.с.5, 7,8) 14 травня 2012 року шлюб між сторонами розірвано(а.с.6). Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, що беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі виникає спір. Докази не можуть грунтуватися на припущеннях. З реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що 14.09.2007 року виконкомом Лебедівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області видано свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] на ім»я [PERSON].(а.с.12) Згідно реєстру прав власності на нерухоме майно та технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], житлова площа будинку складає 54,6 кв.м., а загальна 116,1 кв.м. та складається з : А1-житловий будинок, 2а тамбур, 3а веранда, 4а-навіс, 5Б-сарай,6В-сарай, 7Г-літня кухня,8Д-льох,9Е-сарай,10К-колонка, 11№1-ворота,12№2-огорожа, 13ж-гараж. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Виходячи з вищевикладеного суд прийшов до висновку, що житловий будинок [ADDRESS] з надвірними спорудами( навіс, сарай, сарай,літня кухня, льох, сарай, колонка, ворота, огорожа, гараж) є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст.. 63 Сімейного кодексу України: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поділу спільного майна подружжя шляхом визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] по ? частині житлового будинок [ADDRESS] з надвірними спорудами( 4а-навіс, 5Б-сарай,6В-сарай, 7Г-літня кухня,8Д-льох,9Е-сарай,10К-колонка, 11№1-ворота,12№2-огорожа, 13ж-гараж.) Посилання відповідача, що спірний будинок є самочинним будівництвом є безпідставним та спростовується матеріалами справи. Що ж стосується вимоги позивача про визнання за нею права користування ? частини земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS], то суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки матеріали справи не містять правоустановлюючих документів на спірну земельну ділянку. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Отже, вимога позивача про стягнення на її користь з відповідача понесені нею документально підтверджені судові витрати у розмірі 814 грн. 40 коп. за розгляд судом вимог про поділ житлового будинку підлягає задоволенню, оскільки позов в цій частині задоволено. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат понесених на правову допомогу у розмірі 15150,00 грн., то ця вимога підлагає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 03.01.2014 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] була укладена угода про надання юридичних послуг. З 03.01.2014 року проведений час адвокатом [PERSON] у судових засіданнях сумарно складає 4 години 35 хвилин, що підтверджується журналами судових засідань, й підготовка уточненої позовної заяви, але суд критично ставиться до часу зазначеного у розрахунку для її підготовки, й вважає його завищеним, а тому , з урахуванням категорії справи та наявної уточненої позовної заяви- 35 хв.- достатньо для вчинення такої окремої процесуальної дії. Стосовно ознайомлення адвоката з матеріалами справи, то ця процесуальна дія адвокатом не виконувалася, в матеріалах справи відсутні будь які докази, які б свідчили про його ознайомлення з матеріалами справи. Крім того, участь адвоката в іншій адміністративній справі не є підставою для стягнення наданої правової допомоги поза межами розгляду даної цивільної справи. Статтею 1. ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так, мінімальна заробітна плата на 2014 рік встановлена у розмірі 1218 грн. 40 % від мінімальної заробітної плати становить - 487 грн. 20 коп. Загальний час витрачений адвокатом на правову допомогу у даній справі становить 5 годин (4 год. 35 хв. - у судових засіданнях + 35 хв. складання уточненої позовної заяви) , а тому сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивач в рахунок витрат, пов»язаних з правовою допомогою, становить 2,436 гривень ( 5 год. х 487 грн.20коп.).

Outcome: partial