Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором про надання кредиту № 155АІ10131011001 від 11.10.2013 року, у сумі 241214,84 гривні. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 3618,22 грн.. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 11.10.2013 року з відповідачем [PERSON] був укладений договір кредиту № 155АІ10131011001 згідно якого остання отримала у позивача кредит у розмірі 206430,00 гривень, шляхом видачі готівкою через касу банку з процентною ставкою 14,80 % на перші три роки користуванням кредитом, тобто строком до 10.10.2016 року. На кожний наступний річний період відсоткова ставка за кредитом встановлюється в порядку визначеному в п. 2.7 Кредитного договору. Кредит надавався відповідачці для придбання автомобіля. Відповідач відповідно до вимог п. 1.1.1 Кредитного договору зобовязався щомісячно частково сплачувати кредит. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 11.10.2013 року між банком та [PERSON] було укладено Договір поруки № 155АІ10131011001/ПОРУКА/1. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач у свою чергу неналежним чином виконував зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 23.10.2015 року має заборгованість по кредиту в сумі 241214,84 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом 172025,00 грн; сума заборгованості за відсотками 30967,95 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 14159,47 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 7759,51 грн., інфляційні витрати за кредитом 10147,05 грн., інфляційні витрати за відсотками 6155,86 грн, яку і просять стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Ухвалою судді від 08 квітня 2016 року відкрито провадження у справі, на підставі ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14. Позивач в судове засідання не зявився, у поданій заяві звернувся до суду з проханням розглядати справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає, проти заочного вирішення справи позивач не заперечує. Крім того, просить стягнути з відповідачів судові витрати по справі за надання оголошення у пресі за виклик відповідачів у розмірі 630,00 гривень. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи через оголошення у пресі, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідачів і за наявними у справі доказами. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 525-527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону або договору, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу. Судом встановлено, що 11 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Укрсоцбанк та [PERSON] був укладений договір кредиту № 155АІ10131011001 на купівлю транспортних засобів про надання кредиту у сумі 206430,00 гривень з процентною ставкою 14,80 % на перші три роки користуванням кредитом, тобто строком до 10.10.2016 року; на кожний наступний річний період відсоткова ставка за кредитом встановлюється в порядку визначеному в п. 2.7 Кредитного договору, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 09.10.2018 року (включно) /а.с. 4-11/. Відповідно до умов Кредитного договору, а саме п. 1.1. Кредитор надає [PERSON] грошові кошти на умовах забезпеченості, строковості, повернення, платності та цільового використання; п. 1.1.1 погашення кредиту здійснюється до 11 числа (включно) кожного місяця, починаючи з листопада 2013 року на умовах визначених договором; п. 4.1. за порушення строків сплати як кредиту так і процентів, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Крім того, 11.10.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 155АІ10131011001/ПОРУКА/1 до договору кредиту /а.с. 12-13/, відповідно до якого [PERSON] зобовязався відповідати перед позивачем по зобовязанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору у повному обсязі. Вищезазначені договори були підписані сторонами. Позивач виконав свої зобов'язання за договором, надавши кредит у сумі 206430,00 гривень, що підтверджується копією меморіального ордеру № 7156 від 11.10.2013 року /а.с. 14/, в свою чергу відповідачка [PERSON] неналежним чином виконувала умови цього договору. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем та викладених в позові обставин, сума заборгованості станом на 23.10.2015 року складає 241214,84 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом 172025,00 грн; сума заборгованості за відсотками 30967,95 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 14159,47 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 7759,51 грн., інфляційні витрати за кредитом 10147,05 грн., інфляційні витрати за відсотками 6155,86 грн, яку позивач просить солідарно стягнути з відповідачів на користь ПАТ "Укрсоцбанк". Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Доказів належного виконання зобовязань по сплаті кредиту відповідачами надано не було. Крім того, згідно зі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, суд вважає, що з відповідачів має бути солідарно стягнута сума заборгованості по кредиту за договором кредиту № 155АІ10131011001 від 11.10.2013 року, а саме: 172025,00 грн. сума заборгованості за кредитом; 30967,95 грн. сума заборгованості за відсотками. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів на користь позивача пені за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 14159,47 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 7759,51 грн, суд враховує те, що статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями громадянам, які зареєстровані та постійно проживають в зоні проведення антитерористичної операції з 14 квітня 2014 року. Як вбачається з позовних вимог позивача та наданого розрахунку /а.с. 21-22/ позивач просить стягнути з відповідачів сум пені, нарахованих: в період з 23.10.2014 року до 22.10.2015 року. Враховуючи положення Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», та наданий позивачем розрахунок, суд вважає необхідним відмовити позивачу в стягненні з відповідачів пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення відсотків, які нараховані банком після 14 квітня 2014 року. Згідно до вимог \~ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р., за змістом ст.552, ч.2 ст.625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушенням боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. Суд визнає правильним наданий позивачем розрахунок індексу інфляції, а тому вважає необхідним стягнути з відповідачів інфляційні витрати за кредитом 10147,05 грн., інфляційні витрати за відсотками 6155,86 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 3289 грн. 43 коп. в рівних частках з кожного по 1644, 71 грн; та 572 грн. 75 коп. витрат на виклик відповідачів через оголошення у пресі в рівних частках з кожного по 286,38 грн.

Outcome: partial