Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], третя особа яка\~не\~заявляє\~самостійних\~вимог\~щодо\~предмета\~спору:\~ Ужгородський\~міський\~відділ\~Головного\~управління\~ Державної\~ міграційної\~ служби\~ України\~ в\~ Закарпатській\~області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі договору дарування від 16.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 634 їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Окрім неї за даною адресою зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який за твердженням позивача вже понад рік за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає , а відтак його реєстрація носить формальний характер. З посиланням на викладене, а також на те, що шлюб між нею та відповідачем по справі розірвано, вони не проживають однією сімєю, відповідач [PERSON] в даній квартирі не проживає, але залишається зареєстрованим за вказаною адресою, що змушує її нести додаткові витрати по оплаті житлово комунальних послуг, перешкоджає їй в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а також з посиланням на норми ст. 41 Конституції України, ст.ст. 71,72,177 Житлового кодексу України, ст.ст.317-322,391, 405 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач уточнивши в ході судового розгляду справи позовні вимоги остаточно просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою №13 в будинку №1 по вул. Гарайди в м. Ужгороді, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку проживання у вказаній квартирі. Позивач [PERSON] в судовому засідані уточнені позовні вимоги підтримала. Пояснила суду, що вона є власником вказаної квартири, шлюб між нею та відповідачем розірвано, відповідач [PERSON] фактично проживає у квартирі за іншою адресою з листопада 2013 року, що підтверджується позовною заявою про розірвання шлюбу від 22.11.2013 року з якою звернувся до суду [PERSON] і в якій зазначив адресу фактичного місця проживання: [INFO]. Оскільки\~за\~даною\~адресою\~відповідач\~не\~проживає\~протягом\~тривалого\~часу\~,\~виникає\~необхідність\~ сплачувати\~ надмірну \~суму\~ комунальних\~послуг,\~також\~ можуть виникнути\~проблемні\~аспекти у\~разі\~ відчуження \~ (продажу,\~обміну\~тощо)\~ даної\~квартири\~ третім\~особам, тому просила суд уточнені позовні вимоги задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надіслав, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Третя\~особа,\~яка\~не\~заявляє\~самостійних\~вимог\~щодо\~предмета\~спору:\~Ужгородський\~МВ\~ГУ\~ ДМС\~України\~в\~Закарпатській\~області в судове засідання не з'явилися, надіслали на адресу суду заяву у якій просять розглянути справу без їх участі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 16.10.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 634 /а.с.8-9/. Згідно з даними витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.10.2013 року за №10967548, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності./а.с.10-11/ Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.04.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. /а.с. 12/ Згідно з даними актів обстеження та встановлення факту не проживання особи у [INFO], від 17.03.2015 року за №49 та 08.07.2015 року за №56 затверджених головою ОСББ «Гарайди-1», зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS], але фактично останній не проживає за адресою реєстрації більше одного року, що підтверджується поясненнями сусідів [PERSON] та [PERSON]І./а.с.30,49/ Позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не проживає, але залишається зареєстрованим за вказаною адресою, що змушує її нести додаткові витрати по оплаті житлово комунальних послуг, дана обставина перешкоджає їй в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі . Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, \~користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається \~своїм майном на власний розсуд. Згідно \~ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За\~ст.\~379\~ЦК\~України\~житлом\~ фізичної\~особи\~є \~житловий\~ будинок,\~ квартира,\~інше\~ приміщення,\~призначені\~та\~придатні\~для\~постійного\~проживання\~в\~них. \~При\~цьому,\~ ст.\~382\~ЦК\~ України\~визначає\~житло\~об'єктом\~права\~власності. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право члена сімї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач\~поселився\~на\~спірну\~житлову\~площу\~як\~член\~сім`ї\~позивачки,але\~понад один рік не\~проживає\~в\~даній квартирі \~,а\~мешкає\~за\~іншою\~адресою. Відповідно до норм ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач не проживає у спірній квартирі понад один рік , а отже на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України втратив право на користування цим житлом. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у звязку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Орган реєстрації,

Outcome: partial