Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

І. Короткий виклад обставин справи: Громадянка [PERSON] (надалі Позивачка) звернулась в суд із позовними вимогами до [PERSON] (надалі Відповідач) про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а у випадку передбаченому ст.199 Сімейного кодексу України, - до досягнення двадцяти трьох років. В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що з 28.09.2017 року перебуває у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Стверджує, що за час подружнього життя, у них з відповідачем народилася одна дитина син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Зазначає, що відповідач [PERSON] , ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, однак інших осіб на утриманні немає, працездатний, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. ІІ. Позиція учасників процесу: Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Кубара М.М. (ордер серії ЛВ №180775) в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Тиндик Р.В. (ордер серії ВС №1018982) в судовому засіданні позов визнали частково з підстав викладених у відзиві на позовну заяву; відповідач зазначив, що згідний сплачувати аліменти у розмірі 2100 гривень, що становить мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину до 6 років. ІІІ. Процесуальні дії у справі: 21.09.2021 року постановлено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначено розгляд даної цивільної справи. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. ІV. Обставини справи, встановлені судом: Позивачка з Відповідачем по справі перебуває в шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області 28.09.2017 року за актовим записом №14. Сторони у справі мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини, долученої до матеріалів справи. З`ясовано також, що на даний час позивачка разом з малолітньою дитиною зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області за № 1213 від 22.07.2021 року. Позивачка здійснює постійний моніторинг стану здоров`я дитини з огляду на його хворобу та перенесену операцію (діагноз: D-транспозиція великих артерій з інтактною міжшлуночковою перегородкою. Рестриктивне овальне вікно. Відкрита артеріальна протока. СН ІІ А ст.), що підтверджується виписками з історії хвороби дитини [PERSON] за №2399. В той же час, згідно Довідки про доходи №171 від 20.10.2021 року, позивачка працевлаштована, працює у Львівській установі виконання покарань (№19) та займає посаду молодшого інспектора 2 категорії, загальна сума доходу за період з 01.04.2021 року по 30.09.2021 року становить 70\~912,84 грн. Позивачка знаходиться на обліку в Яворівському управлінні соціального захисту населення та отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю, яка за період з квітня 2021 року по вересень 2021 року склала 10869,00 грн., що підтверджується довідкою Яворівського управління соціального захисту населення від 29.10.2021 року за №2222. Позивачка має задовільний стан здоров`я, інших дітей на утриманні не має, однак її доходів не вистачає для належного утримання сина, оскільки несе витрати пов`язані з організацією належного рівня побутових умов дитині, а також витрати на освітньо-виховний розвиток та лікування сина. Відповідач добровільно не надає кошти на утримання дитини, не піклується про її матеріальне забезпечення. Разом з тим, відповідач [PERSON] , є працездатним, має можливість працювати та отримувати дохід. Згідно довідки №420 від 25.10.2021 року, виданою Мостиською районною філією Львівського обласного центру зайнятості населення, відповідач [PERSON] , на обліку в числі безробітних не рахується і допомоги по безробіттю не отримує. Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №1 від 02.07.2021 року «Про розгляд заяви гр. [PERSON] » визначено [PERSON] , періодичні побачення як спосіб участі у спілкуванні та вихованні з його малолітнім сином [PERSON] , [INFO] в наступні дні: кожен понеділок, середа протягом доби, враховуючи час сну малолітньої дитини; другу та четверту суботу та неділю місяця протягом доби, враховуючи час сну малолітньої дитини. Згоди щодо утримання дитини між батьками в добровільному порядку не досягнуто. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: свідоцтвом про шлюб сторін серії [NUMBER] , копією свідоцтва про народження дитини [PERSON] серії [NUMBER] ; довідкою про склад сім`ї №1213 від 22.07.2021 року; виписками з історії хвороби дитини [PERSON] за №2399; довідкою про доходи [PERSON] №171 від 20.10.2021 року; довідкою про отримання державної соціальної допомоги, виданою Яворівським управлінням соціального захисту населення від 29.10.2021 року за №2222; довідкою №420 від 25.10.2021 року, виданою Мостиською районною філією Львівського обласного центру зайнятості населення; копією Рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №1 від 02.07.2021 року «Про розгляд заяви гр. [PERSON] »; копіями паспортів сторін та іншими матеріалами справи. V. Застосоване судом законодавство: - відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); - жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89). Міжнародне законодавство регламентує, що: Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Сімейним кодексом України встановлено, що: Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Змістом ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Національне законодавство регламентує, що: Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. VІ. Висновки суду: Судом враховано матеріальне становище сторін, стан здоров`я дитини, ту обставину, що малолітня дитина сторін проживає разом з позивачкою [PERSON] , остання несе витрати по утриманню сина, забезпечує його лікуванням в разі потреби, займається його вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а відповідач [PERSON] ухиляється від утримання дитини. Окрім цього, судом враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати її нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позивачка в свою чергу, має довести, що матеріальний стан відповідача є достатнім, оскільки зазначає про його можливість сплачувати аліменти у розмірі 5 000 грн. Всупереч вказаному, суду не надані належні, допустимі та достатні докази, що відповідач є працевлаштованим та має можливість сплачувати аліменти у розмірі, в якому просить позивачка. Також суд вважає за необхідне зазначити, що заявлений Позивачкою розмір аліментів, які на її суб`єктивну думку підлягає стягненню з Відповідача, а саме: 5\~000 гривень, зумовлено тим, що на дитину витрачаються додаткові кошти, оскільки син має незадовільний стан здоров`я, то суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої та другої ст.185СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. При цьому, позивачка у разі наявності обставин, які викликають необхідність понесення додаткових витрат на дитину, не позбавлена права звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат необхідних та/або понесених нею в зв`язку з лікуванням дитини. Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. При вирішенні питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, враховується, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц. Беручи до уваги усі наведені обставини, працездатність відповідача, стан здоров`я та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку,

Outcome: partial