Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг в сумі 26\~213 грн., моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 04 березня 2016 року позичив [PERSON] грошову суму в розмірі 1\~000 доларів США, що еквівалентно 26\~213 грн. відповідно до курсу НБУ, строком до 18 березня 2016 року, в підтвердження чого відповідачем була написана боргова розписка. В обумовлений строк відповідач борг не повернув, почав уникати зустрічей з позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки. У звязку з виниклою ситуацією позивач почав страждати на підвищений артеріальний тиск, в нього порушився нормальний сон, виник психічний розлад. Таким чином, на думку позивача, йому була завдана моральна шкода. На теперішній час сума позики не повернута відповідачем, тому позивач змушений був звернутися до суду. В судове засідання позивач не зявився, від нього та його представника адвоката [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. На задоволенні позову наполягають в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги в частині стягнення суми боргу визнає в повному обсязі, вимогу щодо стягнення моральної шкоди визнає частково, у розмірі 200 грн.. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа \~має \~право в порядку, \~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~\~ Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, \~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж \~суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій \~формі, \~якщо \~його сума \~не \~менш \~як \~у \~десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. \~\~ На \~підтвердження \~укладення \~договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або \~інший \~документ, який \~посвідчує \~передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~\~ Судом встановлено, що 04.03.2016 року між сторонами по справі був укладений договір позики у формі розписки з терміном повернення 18.03.2016 року, що підтверджується копією розписки та визнається сторонами. /а.с. 6/. Розписка підписана відповідачем [PERSON], що підтверджує факт отримання ним грошей, тобто позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач в добровільному порядку суму боргу не повертає та користується коштами до теперішнього часу. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням \~встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Абзацом 3 п. 24 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», встановлено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач [PERSON] позовні вимоги стосовно стягнення суми боргу в розмірі 26\~213 грн. визнав в повному обсязі, а згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставин, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача стосовно стягнення на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 26 213 грн., є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Згідно\~ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із каліцтвом, або іншим ушкодженням здоров'я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно п. 3,4,5 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода, завдана [PERSON] внаслідок протиправних дій відповідача, полягає в завданні позивачу душевних переживань у зв»язку із неповерненням йому в обумовлений строк грошей відповідачем. Таким чином, згідно положень ст.23 ЦК України, дотримуючись вимог розумності і справедливості, беручи до уваги визнання відповідачем моральної шкоди в сумі 200 грн., враховуючи, що документальних підтверджень завданої позивачем надано не було, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача 200,00 грн. моральної шкоди. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на оплату судового збору в розмірі 551, 20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial