Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 09.10.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області позивач зареєструвала шлюб із відповідачем - [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №576. Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON], дата народження - [INFO] Дитина проживає разом з позивачем і перебуває на повному її утриманні. Позивач зазначає, що проживала з відповідачем однією сім'єю до червня 2011 року за адресою [ADDRESS] в квартирі, що належить матері позивача на праві приватної власності. Сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Зараз кожен з подружжя живе своїм життям та своїми інтересами, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Чоловік проживає окремо від позивача та дитини. Відповідач не бере участі у веденні домашнього господарства, регулярно не надає позивачу матеріальну (грошову) допомогу для утримання дитини. За наявною позивачу інформацією відповідач не має стабільного доходу, працює неофіційно та отримує нерегулярний і мінливий дохід. Аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає. Натомість спільна з відповідачем дитина регулярно відвідує секцію по дзюдо, займається з репетитором з англійської мови, усе це погребує значних коштів і сама позивачка не здатна в повній мірі цього забезпечити. Позивач зазначає, що працює в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Закарпатській області на посаді головного спеціаліста відділу оцінки майна на мінімальній зарплаті, утримувати дитину самостійно дуже важко. На підставі наведеного позивач просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 09 жовтня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий и №576; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у твердій грошовій формі у розмірі 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і досягнення дитиною повноліття, а в разі продовження ним навчання - до досягнення віку 23 років. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, на адресу суду надійшла заява від позивач про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надійшла заява від відповідача в якій останній просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає частково, у зв'язку з чим надав заперечення на позовну заяву. Згідно заперечення відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу між сторонами, натомість вважає, що суму яку просить стягувати з нього позивач на утримання спільного сина є необґрунтованою, а тому вважає за необхідним стягувати з нього аліменти в розмірі 643,00 грн. зважаючи на те, що відповідно до законодавства України прожитковий мінімум на дитину відповідно віку сягає 1286,00 грн., а також те, що така покладається на обох батьків. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 09.10.2004 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №576, свідоцтво про одруження серії [NUMBER]. Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області - [INFO] народився [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №1414 від 07.12.2005 року, серія [NUMBER], батьком записаний [PERSON] Згідно копії довідки про склад сім`ї № 7/14 від 22.01.2014 року, виданої ЖБК «Молодіжний», спільна з відповідачем дитина проживає разом з позивачем - [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. У відповідності зі ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 12 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2014 - 30.06.2014 р. становить 1286 грн. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Окрім цього беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, з урахуванням положень ч.1 ст. 199 СК України, оцінюючи надані докази, суд вважає, що з [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання спільного сина [PERSON], [INFO] н. у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 643, 00 грн. на щомісячно, починаючи з 27.01.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття, тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. .

Outcome: partial