Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивачка звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про стягнення з [PERSON], на користь сина [PERSON] , [INFO], який продовжує навчання у розмірі ? частини з усіх видів доходів відповідача, щомісячно але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на період навчання, починаючи з 01 вересня 2014 року та до закінчення дитиною навчання, а саме до 30 червня 2017 року. Та стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті адвокатських послуг у розмірі 150 грн.. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у неї з відповідачем по справі [PERSON], є спільна дитина, син - [PERSON], [INFO]. На даний час, син мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. До досягнення повноліття сина, [PERSON], відповідач по справі сплачував аліменти на його утримання. Після досягнення сином повноліття відповідач сплату аліментів припинив. На даний час, їх син, [PERSON], навчається у Державному навчальному закладі «Мелітопольський будівельний центр професійно - технічної освіти». Навчання закінчується 30 червня 2017 року. У зв'язку з тим, що син навчається на денній формі навчання, він не має можливості десь працювати. Йому потрібні грошові кошти на оплату навчання, придбання підручників, проїзд, харчування та інші витрати на навчання. Враховуючи те, що син навчається на стаціонарній формі навчання у навчальному закладі, та не має ніякого джерела доходів, а знаходиться на утриманні своєї матері, він потребує матеріальної допомоги. В судовому засіданні позивачка по справі [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, наполягали на задоволенні позовних вимог, та просили суду задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні відповідач по справі [PERSON] позов не визнав у повному обсязі, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], та пояснив, що він до досягнення повноліття сина, [PERSON], сплачував аліменти на його утримання. На даний час, він не має змоги сплачувати аліменти на користь сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, у зв'язку з хитким матеріальним становищем, та невеликою зарплатнею про що надав довідку про доходи з місця своєї роботи. Він має іншу сім'ю, трьох дітей які знаходиться на його утриманні, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та дитину дружини [PERSON], [INFO], про що долучив до матеріалів справи довідку з місця проживання та про склад сім'ї. Дані обставини, не дають змоги визнати позов, та надавати сину матеріальну допомогу на час навчання. Суд, вислухавши сторін по справі, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну дитину, сина - [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини, (а.с.5) Відповідно до довідки директора ДНЗ «Мелітопольський будівельний центр професійно-технічної освіти», [PERSON], від 02.09.2016 року за № 914, [PERSON], [INFO], навчається у ДНЗ «Мелітопольський будівельний центр професійно-технічної освіти» та є студентом 3-го курсу денної форми навчання, термін навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року, про що свідчить копія довідки (а.с.7). Позивачка по справі вважає що їх син [PERSON], [INFO], потребує допомоги від відповідача, йому потрібні грошові кошти на оплату навчання, придбання підручників, проїзд, харчування та інші витрати на навчання. Відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров'я, аліменти на користь інших осіб не сплачує, тому має реальну можливість надавати допомогу синові, який продовжує навчання . Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15.05.2006 року №520 обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO] мешкає разом з матір'ю, яка не має можливості самостійно надавати допомогу дитині, яка продовжує навчання. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов'язку щодо утримання дитини обох батьків, можливість повнолітньої дитини отримувати стипендію за місцем навчання, також те, що відповідач по справі має на своєму у триманні трьох неповнолітніх дітей, хитке матеріальне становище, та невелику зарплатню, тому суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є дещо завищений. За таких обставин, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Пунктом 2 частини 3 статті 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., який набрав чинності 01.01.2012р., встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Визначення окремим процесуальним діям наведеним у вищевказаному Закону за які відшкодовуються витрати на правову допомогу у цивільному процесі надав пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу своїй Постанові № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Так, відповідно до пункту 48 вказаної Постанови пленуму ВССУ, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено у пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Виходячи з аналізу змісту ст. ст. 84, 88 ЦПК України судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката становлять 150 гривень, що підтверджується квитанцією про оплату послуг адвоката. Правовою підставою для покладення витрат на послуги адвоката на відповідача, у разі задоволення позовних вимог є ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у якій зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивачка звільнена від сплати судового збору та витрат, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial