Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась 10.04.2017 року до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача Шевченківської сільської ради Кілійського району про встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно, який уточнила 05.05.2017 року та 19.10.2017 року. Позивач в обґрунтування своїх вимог в позовній заяві зазначила, що [PERSON] на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], належало право на земельну частку (пай) площею 2,9 умовних кадастрових га у колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна» с. Шевченкове Кілійського району Одеської області; [PERSON], на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], - право на земельну частку площею 2,9 умовних кадастрових га у колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна» с. Шевченкове Кілійського району Одеської області. Однак, вказані Сертифікати втрачені. [INFO] померла [PERSON]. Спадщину, яка відкрилася після [PERSON] фактично прийняв [PERSON], оскільки проживав зі спадкодавцем за однією адресою. [INFO] помер [PERSON], який за життя залишив заповіт, в якому все своє майно заповів позивачу, [PERSON]. Спадщину позивач прийняла шляхом звернення до нотаріальної контори, однак, оформити спадкове майно в нотаріальної конторі позивач не має можливості, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Шевченківська сільська рада Кілійського району Одеської області, повідомлена належним чином про дату та час розгляду справи, до суду не з'явилася, представник надав на адресу суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. На підставі письмової заяви позивача, представника відповідача суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Вивчивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно архівної довідки за вих. № С-79 від 19.01.2018 року наданої Державним архівом Одеської області встановлено, що в книзі реєстрації актових записів про народження с. Карамахмет Кілійського району Ізмаїльської області (тепер с. Шевченкове Кілійського району Одеської області) за 1941 рік є запис від [INFO] № 9. Згідно зазначеного актового запису встановлено, що [PERSON] народилась [INFO], батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки Відділу у Кілійському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 03.07.2017 року №162/108-17, в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за порядковим №15647 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] розміром 2,9 га в умовних кадастрових гектарах гр. [PERSON] по КСП «Україна» Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області. Отримання вказаного сертифікату в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) засвідчено підписом. В книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за порядковим №16930 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] розміром 2,9 га в умовних кадастрових гектарах гр. [PERSON] по КСП «Україна» Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області. Отримання вказаного сертифікату в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) засвідчено підписом. /а.с. 62/ Відповідно довідки Кілійського районного відділу земельних ресурсів №773 від 14.12.2004 року, сертифікат [NUMBER] виписаний [PERSON], КСП «Україна», розмір 2,9 умовних кадастрових га, вартість земельної ділянки становить 14100 грн. Сертифікат зареєстрований 16 вересня 2004 року за №16930 в Кілійській райдержадміністрації в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). /а.с. 13/ Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на імя [PERSON], та Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на імя [PERSON] втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті «Дунайская заря» від 31.03.2017 року №24 (11223). /а.с. 14/ Таким чином, судом встановлено що [PERSON] та [PERSON], кожному окремо, належить право на земельну частку (пай) площею 2,9 умовних кадастрових га, вартістю 14100 грн., в с. Шевченкове Кілійського району Одеської області, КСП «Україна», однак правовстановлюючі документи на ім'я останніх відсутні, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту належності земельної частки (паю) вказаним особам. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується актовим записом про смерть № 48 від [INFO], укладеного Шевченківською сільською радою Кілійського району Одеської області. /а.с. 38/ Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; 2) якщо він подав в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до довідки Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області від 22.02.2017 року №399/02.01.23 [PERSON], 1941 року народження, яка померла [INFO], постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. На день її смерті за вищевказаною адресою постійно проживала та була зареєстрована спадкодавець [PERSON], 1941 року народження, та [PERSON] - батько. За відомостями Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області [PERSON] заповіту не складала. /а.с. 17/ Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №48865344 від 23.08.2017 року спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO], не заводилася. /а.с. 68/ Отже, спадщину, яка залишила після смерті [PERSON], в порядку ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), фактично прийняв батько померлої [PERSON], шляхом вступу в управління спадковим майном, оскільки проживав зі спадкодавцем за однією адресою. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого Шевченківською сільською радою Кілійського району Одеської області [INFO], [PERSON] помер [INFO]. /а.с. 8/ Згідно довідки Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області від 22.02.2017 року №399/02.01.23 [PERSON], 1913 року народження, який помер [INFO], постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На день його смерті за вищевказаною адресою постійно проживав та був зареєстрований він один. За відомостями Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області [PERSON] залишив заповіт на ім'я [PERSON]. /а.с. 18/ Згідно дублікату заповіту, посвідченого 07 липня 1996 року Шевченківським сільським виконкомом Кілійського району Одеської області, [PERSON] все своє майно заповів [PERSON]. /а.с. 9/ Зміна прізвища [PERSON] на «[PERSON]» підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим Шевченківською сільською радою Кілійського району Одеської області. /а.с. 7/ Відповідно до ст. 534 ЦК України (в редакції 1963 року) кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, які входять, так і не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадські організації. Спадщину, що залишилася після смерті [PERSON], який помер [INFO], в порядку ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) прийняла [PERSON], шляхом звернення до Кілійської державної нотаріальної контори, де 15 квітня 1997 року їй було видано свідоцтво про право на спадок за заповітом. /а.с. 16/ Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №48865312 від 23.08.2017 року спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO], не заводилася. /а.с. 68/ Щодо позовних вимог про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, то суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні цих позовних вимог на підставі нижченаведеного. Згідно зі ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 11 листа Верховного Суду України від 29.10.2008р. № 19-3767/0/8-08 зазначено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 р. № 3425-ХІІ " Про нотаріат " видається нотаріусом. Однак, матеріали справі не містять відповіді з нотаріальної контори, якою позивачу по справі було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні частки (паї). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 32 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову вказуються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та адреса державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); мотиви, з яких відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на цивільне процесуальне законодавство. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, у матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва на спадщину. Зазначене свідчить про відсутність правових підстав для звернення до суду за визнанням права власності на спадкове майно. Крім того, ч.1 ст. 1296 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Ч.1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 34 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється нотаріусами. Діючим ЦК України, до видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину не передбачено визнання в судовому порядку права власності на спадкове майно. Видача свідоцтв про право на спадщину є виключною компетенцією нотаріусів. Тільки після отримання свідоцтва про право на спадщину, особа яка вважає, що її права порушені може оскаржити свідоцтво в порядку передбаченому ст. ст. 1300, 1301 ЦК України. В разі незгоди з діями нотаріуса пов'язаними з видачею свідоцтва про право власності на спадщину особа, яка вважає, що її права порушені, вправі звернутися з відповідним позовом до нотаріуса. Таким чином, посилаючись на вищевикладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на право на земельну частку (пай) у порядку спадування за заповітом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як зазначено у ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог, які виявилися обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: partial