Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на оформлення проїзних документів дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 26.08.1995 р. по 22.01.2001 р. перебувала з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. На даний час доньці виповнилося 16 років, у травні 2015 р. вона закінчує загальноосвітню школу та має наміри і можливість продовжити навчання за кордоном, а саме у Польщі, з метою отримання диплому про вищу освіту європейського зразка. Але для того, щоб закордонний учбовий заклад прийняв у 2015 р. дитину на навчання необхідно завчасно підготувати та надіслати до учбового закладу належним чином оформлені дозвільні документи для виїзду неповнолітньої дитини за кордон, одним з яких є письмовий нотаріально посвідчений дозвіл обох батьків дитини про дозвіл виїзду на навчання за межі України. Відповідач відмовляється надати такий дозвіл добровільно. Просить суд надати [PERSON] дозвіл на оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду [PERSON] за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без згоди батька [PERSON], починаючи з дати набрання чинності рішенням суду та до повноліття дитини, а також стягнути з відповідача судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої в графі «батько» зазначено [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження серія [NUMBER], видане відділом РАГС виконкому Тернівської міської ради Дніпропетровської області. На даний час сторони однією родиною не проживають. Так, [PERSON] 27.08.2005 р. уклала шлюб з [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про шлюб. Мати дитини має достатні матеріальні можливості для виїзду дитини за кордон, а саме у Польщу, з метою навчання та отримання диплому про вищу освіту європейського зразка. Відповідно до Засвідчення про прийняття іноземця до рекрутаційного процесу, виданого 28.10.2014 р. президентом Центрально-Європейської Академії Навчань та Сертифікації, повідомляється що в рамках Угоди про співпрацю між Центрально-Європейською Академією Навчань та Сертифікації та Малопольською Вищою Школою ім. Юзефа Дітля в Кракові (Республіка Польща) стосовно [PERSON], [INFO], розпочата процедура вступу (рекрутації) до Малопольської Вищої Школи ім. Юзефа Дітля в Кракові, напрямок навчання туризм, 2015/2016 академічний рік, осінньо-зимовий семестр, стаціонар. У зв'язку з цим просять достроково видати абітурієнту закордонний паспорт загального зразка, що дозволить підготувати документи на отримання студентської візи та вчасно приїхати на підготовчі курси та навчання. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України 2003 року, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», а також «Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників, та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до ст. 414 ЦК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 154 СК України, батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина, у тому числі мають право завертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Частинами 1, 2 статті 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності й не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857 -ХІІ. Згідно із ст. 3 зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних у ст. 2 цього Закону. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно з п. 18 «Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», в редакції затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року № 380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають в шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивачем при поданні позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн., про що свідчить квитанція № 0.0.310076588.2 від 23.10.2014 р., та сплачено 300,00 грн. за підготовку позовної заяви та роздруківку нормативних документів, про що свідчить квитанція № 0712-2014(10) від 23.10.2014 р. Згідно п.п. 47,48 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч.1,2,3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України,обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, з урахуванням приведених норм закону та встановлених обставин справи, а саме того, що мати дитини має достатні матеріальні можливості для виїзду дитини за кордон, з метою навчання дитини та отримання нею диплому про вищу освіту європейського зразка, а батько дитини не дає на це згоду, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити частково, та надати [PERSON] дозвіл на оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду за межі України неповнолітньої доньки [PERSON], без згоди її батька [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 243,60 грн. В іншій частині позовних вимог про оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду [PERSON] за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без згоди батька [PERSON], починаючи з дати набрання чинності рішенням суду та до повноліття дитини слід відмовити, оскільки [PERSON] виповнилось на даний час шістнадцять років на час здачі вступних екзаменів виповниться сімнадцять років, а проїзний документ видається не менше як на три роки для виїзду за межі України і в ньому не зазначається, що він видається для тимчасового виїзду за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, починаючи з дати набрання чинності рішенням суду та до повноліття дитини. Також суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення оплати за складання позову та роздрукування документів у розмірі 300 грн., оскільки позивач не довів та не надав суду розрахунку вартості послуг особи, яка складала даний позов, з зазначенням у ньому часу складання позову, надання консультацій, копіювання документів та роздрукування документів, а також вартості години роботи адвоката. Згідно до ч.2 ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до Постанови КМУ від 27 квітня 2006 р. N 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» та додатку до неї позивач не надав розрахунок витрати на правову допомогу.

Outcome: partial