Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

у березні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва до відповідачів [PERSON] , ТОВ «Експрес Страхування», в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] 27 837,05 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача ТОВ «Експрес Страхування» страхову виплату у розмірі 2 100 грн. В подальшому у жовтні 2018 року позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, в якій позивач просила суд стягнути з відповідача [PERSON] 27 837,05 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також 2 113,60 грн. судового збору. В обґрунтування позовних вимог, зазначено про те, що19 вересня 2017 року приблизно о 08 год. 55 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ «Forza» державний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Плотинна, 10 в м. Запоріжжя, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції у зв?язку із чим сталося зіткнення з автомобілем марки «SubaruOutback» державний номер [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу № 12/10/17 вартість матеріального збитку становить 133 170,23 грн., з яких: вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного складників - 105 333,18 грн., величина втрата товарної вартості - 27 837,05 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ТОВ «Експрес Страхування», яким сплачено на рахунок СТО 96 614,87 грн. та 2 108 грн. страхового відшкодування. Не відшкодованою позивачу залишається сума у розмірі 27 837,05 грн., що є втратою товарної вартості належного позивачу автомобіля. Крім того, позивач вказує, що протиправними діями відповідача останній завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює у 10 000 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Ладиченка С.В. від 4 квітня 2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Ладиченка С.В. від 23 травня 2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, в якому остання заперечує проти задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди, зазначаючи про їх безпідставність та необґрунтованість, в частині позовних вимог про стягнення величини втрати товарної вартості автомобіля відповідач покладається на розсуд суду. У судове засідання сторони не з?явились, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали цивільної справи, судовим розглядом встановлено, щотранспортний засіб марки «SubaruOutback» державний номер [NUMBER] належить на праві власності позивачу [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Транспортний засіб марки «ЗАЗ «Forza» державний номер [NUMBER] , зареєстровано на праві власності за відповідачем [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва серії [NUMBER] . 16 вересня 2017 року приблизно о 08 год. 55 хв. по вул. Плотинна, 10 в м. Запоріжжя, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «ЗАЗ «Forza» державний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , та транспортного засобу марки «SubaruOutback» державний номер [NUMBER] , що на праві власності належить позивачу [PERSON] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказана вище дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] , що встановлено постановою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2017 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «ЗАЗ «Forza» державний номер [NUMBER] було застраховано ТОВ «Експрес Страхування» згідно полісу серії АК/7040857, з лімітом відшкодування шкоди, заподіяної майну, 100 000 грн., франшиза дорівнює нулю. 2 жовтня 2017 року спеціалістом Соболенком С.В., за участю представника ТОВ «Експрес Страхування», [PERSON] проведено огляд пошкодженого транспортного засобу марки «SubaruOutback» державний номер [NUMBER] , про що складено акт огляду транспортного засобу, в якому зазначено пошкодження, отримані транспортним засобом в результаті дорожньо-транспортної пригоди. 27.09.2017 року на адресу відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ) направлено повідомлення про огляд транспортного засобу марки «SubaruOutback» державний номер [NUMBER] , 2 жовтня 2017 року о 09.00 год. Із зазначенням адреси місця проведення огляду. Вказане повідомлення отримано відповідачем [PERSON] 28.09.2017 року. Згідно звіту № 12/10/17 про оцінку транспортного засобу «SubaruOutback» державний номер [NUMBER] , складеного 12 жовтня 2017 року ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «SubaruOutback» державний номер [NUMBER] , становить 133 170, 23 грн., з яких: 105 333,18 грн. - вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта зносу складників колісного транспортного засобу, 27 837,05 грн. - величина втрати товарної вартості. Вказану вище подію ТОВ «Експрес Страхування» визнано страховим випадком, здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 96 614,87 грн., шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок станції технічного обслуговування ТОВ «Автоцентр Україна». В подальшому 16 серпня 2018 року ТОВ «Експрес Страхування» здійснило доплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 2 108 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути з відповідача величину втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 27 837,05 грн. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 1 липня 2020 року справі № 420/998/18. За вказаних обставин, суд надходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача величини втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 27 837,05 грн. підлягають задоволенню, як такі, що ґрунтуються на вимогах закону. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Як роз`яснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. В обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивач вказував на те, що йому завдано моральної шкоди, що проявилася у порушенні нормального ритму життя, у негативних емоціях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги характер завданої шкоди, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, наявність та тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках, та те, що відповідач добровільно не відшкодував завдані збитки, пов`язані із пошкодженням належного позивачу майна, суд вважає, що позивачу були заподіяні моральні страждання, однак, виходячи із вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вважає достатнім і необхідним стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 1 000 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial