Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість по кредитному договору, а також судові витрати повязані із розглядом даної справи. При цьому посилається на те, що 28.02.2008 р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір під № ZRZ0AE000051696, за яким останньому наданий кредит у сумі 73675,63 грн. за умов сплати 15,48 % річних та з кінцевим терміном повернення 27.02.2012 р. Умови договору відповідач належним чином не виконував, щомісячно кредит не погашав, сплату відсотків і комісії не проводив, таким чином загальна заборгованість станом на 04.11.2014 р. становить 251 486 грн. 37 коп., яку у добровільному порядку [PERSON] погасити відмовляється. /а.с. 3-4/ Сторони у судове засідання 26.11.2015 р. не зявились. Уповноважений представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника банку, при цьому позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позові /а.с. 96/ [PERSON] про час і місце розгляду даної справи завчасно повідомлявся судом у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України, що підтверджується наявними у справі матеріалами. 05.10.2015 р. надав суду свої заперечення на позов ПАТ КБ «ПриватБанк», в яких вказує на неправомірне збільшення банком процентної ставки за кредитним договором та пропущення строку позовної давності. /а.с. 80-81/ Враховуючи неявку сторін у судове засідання, а також те, що у справі достатньо матеріалів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу за їх відсутності на підставі наявних доказів, без фіксування судового процесу звукозаписувальним пристроєм, що відповідає положенням ст.ст. 158, 169, 197 ЦПК України. /а.с. 100/ Відповідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, основані на договорі. Так, 28.02.2008 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір за № ZRZ0AE000051696, у відповідності до якого відповідачу надано кредит у сумі 73675,63 грн. за умов погашення його частинами і сплатою 15,48 % річних, з кінцевим терміном повернення 27.02.2012 р. /а.с. 7-14/ 25.12.2008 р. банком згідно п. 6.3.1. кредитного договору надіслане повідомлення про збільшення відсоткої ставки до 27,12%, починаючи з 01.02.2009 р. Доказів, які б спростовували обставину не отримання вказаного повідомлення відповідачем суду не надані. 12.05.2014 р. після реалізації заставного майна банком в порядку черговості (пеня, відсотки, тіло) на відповідні рахунки боржника скеровані грошові кошти в сумі 58000 грн. /а.с. 62/ У звязку із порушенням відповідачем обумовленого сторонами графіку погашення кредиту та сплати відсотків, згідно розрахунку банка станом на 04.11.2014 р. утворилась заборгованість у сумі 251 486, 37 грн., з яких: заборгованість за кредитом 40 718, 25 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 198 554,48 грн., штрафи за несвоєчасне виконання зобовязань згідно п.п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам 12 213,64 грн. (250 грн. - фіксована частина та 11 963,64 грн. - процентна складова). /а.с. 5-6/ Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. У відповідності із ст. 625 цього ж Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно до норм статей 525-526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 цього ж Кодексу, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачем подано суду письмову заяву про застосування строку позовної давності. Згідно п. 14.11.кредитного договору сторони погодили, що до вимог про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки застосовуєтьться строк позовної давності у п'ять років. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до приписів ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Останній платіж за тілом кредиту та за відсотками відповідач здійснив 29.05.2009 р. /а.с. 5/ Судом враховується правова позиція Верховного Суду України з питань обчислення строків позовної давності та встановлення різних видів цивільно-правової відповідальності, викладена у справі № 6-116цс13, що відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. У вказаній справі Верховний Суд України зробив висновок, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Судом встановлено, що умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами, тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Як вбачається з матеріалів справи позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою, направивши її кур'єром 13.01.2015 р. /а.с. 21/, а тому встановлений договором п'ятирічний строк позовної давності, протягом якого позивач має можливість реалізувати своє право на стягнення заборгованості окремо за кожним простроченим платежем по тілу кредиту та процентам за його кредитом відповідно починається з 13.01.2010 р. Щодо стягнення заборгованості по чергових платежах (по тілу кредиту та процентам), яка утворилася за відповідачем у період з червня 2009 р. по 13.01.2010 року, то строк позовної давності по них є пропущеним і доказів щодо поважності причин його пропуску банком не надано та при розгляді справи судом не встановлено. Розраховуючи суму, яка не підлягає сплаті у зв'язку із пропущенням строку позовної давності по ній суд виходить із того, що станом на 10.06.2009 р. (найбільш наближена до 29.05.2009 р. дата у розрахунку) заборгованість по тілу кредиту становить 58 545,64 грн., а станом на 11.01.2010 р. (найбільш наближена до 13.01.2010 р. дата у розрахунку) - 50 176,35 грн. /а.с. 5 звор./ Отже, різниця становить 8369,29 грн. (58545,64 грн. - 50176,35 грн.) Таким чином, заборгованість по чергових платежах, які повинні були здійснюватися відповідачем з 13.01.2010 р. та підлягають стягненню у межах строків позовної давності становить 32 348, 96 грн. (40718,25 грн. - 8369,29 грн.) Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Правовими наслідками порушення зобовязання є сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). У відповідності до норм ст. 550 ЦК України право на неустойку, якою згідно із ст. 549 цього Кодексу є штраф, пеня, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Згідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З аналізу правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-100цс14, вбачається, що передбачені ч. 3 ст. 551 ЦК України підстави для зменшення розміру неустойки мають самостійний характер та визначаються у кожному випадку окремо в залежності від обставин справи. У пункті 27 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Оскільки нарахований позивачем розмір пені значно перевищує основну заборгованість відповідача за кредитом, суд

Outcome: partial