Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернулася в суд з вказаним позовом до Інституту народознавства [PERSON] Наук України, в якому просить скасувати наказ №33-К від 15.04.2015 року як незаконний, просить поновити її на роботі, стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10\~000 гривень.\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~ Позовні вимоги обгрунтовано тим, що вона працювала в Інституті народознавства [PERSON] Наук України з 1991 року на посаді провідного зберігача фондів МЕХП. До своїх обовязків відносилась чесно і добросовісно. Згідно наказу № 10-К від 10.02.2015 року її попереджено про заплановане вивільнення з 13.04.2015 року у звязку з ліквідацією посади провідного зберігача фондів МЕХП. Адміністрацією інституту їй запропоновано переведення на посаду доглядача, від якої вона відмовилась. Наказом №33-К від 15.04.2015 року вона звільнена з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України з 15.04.2015 року. Вважає звільнення з роботи незаконним, проведеним з порушенням норм чинного трудового законодавства України, упередженим ставленням до неї зі сторони відповідача. Звільнена з даної посади вдруге. \~\~\~\~ В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити. \~\~\~\~ Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив з мотивів безпідставності, просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив з мотивів безпідставності, просить відмовити у задоволенні позову. \~\~\~\~ Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~ Судом встановлено, що відповідно до наказу №10-К від 10.02.2015 року /а.с.5/ позивача [PERSON] попереджено про заплановане вивільнення з 13.04.2015 року у звязку з ліквідацією посади провідного зберігача фондів МЕХП. Наказом №33-К від 15.04.2015 року її звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України - у звязку із скороченням чисельності /а.с.6/. \~\~\~\~ Позивач посилається на п.3 ст.49-2 КЗпП України, яка передбачає, що одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. На момент її вивільнення в Інституті народознавства була вакантна посада провідного організатора експозиції, яку вона могла б виконувати. \~\~\~\~ Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, зазначених у п.19 Постанови від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» ( з наступними змінами та доповненнями), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва та праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва та праці, про те що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. \~\~\~\~ На підставі ч.1 ст.43 КЗпПУ розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. \~\~\~\~ Згідно наказу №33-К від 15.04.2015 року [PERSON] звільнено з посади провідного зберігача фондів МЕХП у звязку із скороченням чисельності на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України з 15.04.2015 року (а.с.6). \~\~\~\~ За таких обставин, відповідач повинен був попередньо погодити з Львівською регіональною організацією профспілки працівників НАН України, членом якої є позивач [PERSON]С, питання щодо розірвання з нею трудового договору на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ. \~\~\~\~ Доказів звернення відповідача до Львівської регіональної організації профспілки працівників НАН України для отримання попередньої згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] суду не надано. Крім того, суд зазначає, що відповідачем не було надано належних доказів, що підтверджують зміни в організації виробництва та праці, зокрема, наказ про скорочення штату, що свідчить про недодержання відповідачем норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника. \~\~\~\~ У відповідності до ч.1 ст.235 КЗпПУ у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. \~\~\~\~ За таких обставин, позовні вимоги щодо скасування наказу №33-К від 15.04.2015 року є обґрунтованими. \~\~\~\~ Крім того, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення середньомісячного заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки така грунтується на законних підставах - ст.235 ч.2 КЗпП України. \~\~\~\~ Суд виходячи із наданої довідки про заробітну плату [PERSON]С, вважає стягнути з відповідача на користь позивача виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 15.04.2015 р. по 23.02.2016 р. \~\~\~\~ Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України Про оплату праці і Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою КМ України № 100 від 08.02.2006 року з наступними змінами, згідно до якого заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за два місяці, що передували звільненню. \~\~\~\~ Згідно довідки Інституту Народознавства НАНУ заробітна плата [PERSON] за повні два місяці, що передували її звільненню за лютий 2015 року складає 1013 грн. 00 коп. та за березень 2015 р. - 670 грн. 00 коп. В лютому та березні 22 робочий день, середня заробітна плата позивача за один день складає: \~\~\~\~ (1013 грн. 00 коп. + 670 грн. 00 коп.) : ( 22 р.д.) = 76 грн. 50 коп. \~\~\~\~ Кількість днів вимушеного прогулу позивача [PERSON] за період з 15.04.2015 року по 23.02.2016 р. (день постановлення рішення) становить 218 робочих днів. \~\~\~\~ Таким чином заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу складає: 76 грн. 50 коп. х 218 р.д. = 25\~318, 52 грн. \~\~\~\~ Частковому задоволенню підлягає також вимога позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги стосовно стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позивачу внаслідок порушення трудових прав було завдано моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, втраті нормальних життєвих звязків. Однак сума, визначена позивачем в позовній заяві є завищеною, і дотримуючись вимог розумності, справедливості та інших обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 1000,00 грн. завданої моральної шкоди. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial