Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» (далі ДСК «Чорноморське морське пароплавство») на її користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 24.12.2012 року по 11.06.2015 року в розмірі 64414,35 грн. Позивач неодноразово подавала заяви про уточнення позовних вимог, які за своїм змістом є заявами про зменшення розміру позовних вимог (в частині періоду та суми стягнення). В останній редакції такої заяви від 26.04.2016 року позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18.09.2014 року по 11.06.2015 року в розмірі 16892,72 грн. з утриманими податками та військовим збором. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач працювала у ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на різних посадах з 28.05.1980 року по 24.12.2012 року. 24.12.2012 року її було звільнено на підставі наказу № 223-Л у звязку зі скороченням штату працівників, проте без проведення повного розрахунку згідно з вимогами ст. 49-2 КЗпП України. Судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2013 року з ДСК «Чорноморське морське пароплавство» було стягнуто на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за грудень 2012 року в розмірі 3350,14 грн. Зазначену суму грошових коштів було сплачено позивачу 27.06.2013 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 року з ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на користь [PERSON] було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку з 25.12.2012 року по 27.06.2013 року в розмірі 16666,65 грн., додаткову вихідну допомогу в розмірі 24325,20 грн., а також моральну шкоду. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.12.2013 року зазначене рішення Приморського районного суду м. Одеси було змінено в частині розміру присудженої моральної шкоди. У порядку примусового виконання рішення суду відповідач 11.06.2015 року перерахував на рахунок позивача 40786,89 грн. Таким чином, відповідач має сплати середній заробіток по день фактичного розрахунку, яким є 11.06.2015 року. При цьому рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2014 року було відмовлено у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.06.2013 року по 17.09.2014 року. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, згідно з останньої редакцією заяви про уточнення позовних вимог, та просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Крім того, представник відповідача подала до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що позивачем неправильно визначено розмір середньоденної заробітної плати для розрахунку середнього заробітку, а також розрахунковий період, який має становити з 18.09.2014 року по 03.06.2015 року; при цьому мають враховуватися не календарні, а робочі дні в періоді. За підрахунками представника відповідача сума середнього заробітку становитиме 19571,10 грн., а з урахуванням податків, якими оподатковуються належні суми працівникові до стягнення, - 15972,32 грн. У судове засідання, призначене на 01.06.2016 року сторони не зявились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 24.12.2012 року [PERSON] було звільнено з посади керівника групи обробки документів відділу захисту інформації у ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на підставі наказу № 223-л у звязку зі скороченням штату працівників. Судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2013 року з ДСК «Чорноморське морське пароплавство» було стягнуто на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за грудень 2012 року в розмірі 3350,14 грн. Зазначені грошові кошти були перераховані на рахунок позивача 27.06.2013 року, що встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 року, яке набрало законної сили. Вищезазначеним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 року, зокрема, стягнуто з ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на користь [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні починаючи з 25.12.2012 року по дату розрахунку 27.06.2013 року в розмірі 16666,65 грн., додаткову вихідну допомогу в розмірі дванадцятимісячного середнього заробітку в розмірі 24325,20 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.12.2013 року зазначене рішення Приморського районного суду м. Одеси було змінено в частині розміру присудженої моральної шкоди, а саме стягнуто з ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 500 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.\~ Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 року набрало законної сили та було звернуто до примусового виконання. Згідно з випискою з рахунку [PERSON] від 23.06.2015 року, 11.06.2015 року на рахунок позивача було зараховано грошові кошти в розмірі 40786,89 грн. Той факт, що зазначені грошові кошти були перераховані ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 року, не заперечувався сторонами, а також підтверджується копією платіжного доручення від 03.06.2015 року та розрахунку розподілу грошових коштів, стягнутих з боржника, проведеного державним виконавцем від 05.06.2015 року. Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли із приводу невиплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та регулюються ст. ст. 116, 117 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначеної норми дає підстави зробити висновок, що визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. На підставі викладеного, з огляду на те, що фактичний розрахунок із виплати позивачу належних сум при звільненні було здійснено відповідачем після ухвалення рішення суду про їх стягнення, то позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь період затримки по день фактичного розрахунку є обґрунтованими та законними. Таким чином, періодом, за який має бути стягнуто такий середній заробіток, з урахуванням періоду стягнення, проведеного за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 року, становить з 28.06.2013 року по 11.06.2015 року. Проте з огляду на те, що питання виплати середнього заробітку за період з 28.06.2013 року по 17.09.2014 року вже було предметом судового розгляду (рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2014 року, яке набрало законної сили), то розрахунок сум середнього заробітку слід розпочинати з 18.09.2014 року. При цьому останнім днем фактичного розрахунку слід вважати день зарахування присуджених позивачу сум у звязку зі звільненням на рахунок позивача, тобто 11.06.2015 року. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що таким днем слід вважати 03.06.2015 року день видачі ДСК «Чорноморське морське пароплавство» відповідного платіжного доручення. Суд звертає увагу на те, що розяснення президії Вищого арбітражного суду України від 29.04.1994 року № 02-5/293 року щодо визначення моменту виконання грошового зобовязання, на яке посилається представник відповідача, втратило чинність у звязку з прийняттям постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань». У пункті 1.4 цієї постанови, зокрема, зазначено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30\~Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"\~моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При обчисленні середнього заробітку суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (далі Порядок). Згідно з абзацом 3 пункту 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо\~за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Відповідно до ч. ч. 3, 4 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана\~відповідна\~виплата. Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат в усіх випадках збереження середнього заробітку проводиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно з довідкою від 21.08.2013 року № Д-1128, середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 109,95 грн. (з розрахунку за листопад та жовтень 2012 року). Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку позивачу за період з 18.09.2014 року по 11.06.2015 року розраховується наступним чином: 183 (загальна кількість робочих днів, які підлягають оплаті) х 109,95 грн. = 20120,85 грн. (з них 8246,25 грн. за 2014 рік з розрахунку 75 р.дн.; 11874,6 грн. за 2015 рік з розрахунку 108 р.дн.). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на те, що позивач просить стягнути суму середнього заробітку з урахування сум податків та обовязкових платежів, які мають бути сплачені роботодавцем як податковим агентом найманих працівників, суд вважає за необхідне визначити остаточну суму до стягнення з утриманням відповідно податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Так, виходячи зі ст. 162 п. 1.1, ст.. 163 п. 1.1, ст. 164 п. 2.1, підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України: сума податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік становить 1236,94 грн. (8246,25 * 15%), а за 2015 рік 1781,19 грн. (11874,6 грн. * 15%); військовий збір становить 301,81 грн. (20120,85 грн. * 1,5 %). Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку належить стягнути на користь [PERSON], становить, з утриманням податку на доходи фізичних осіб та військового збору, - 16800,91 грн. На підставі викладеного, з урахуванням проведених судом розрахунків, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити частково у визначеному судом розмірі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial