Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач звернулася в жовтні 2021р. в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01.12.2020р. по 26.10.2021р. в розмірі 64799.27грн., стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати в сумі 90274.72грн. Позов обґрунтовано тим, що позивач з 2010 року по даний час працювє у ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» на посаді комірник цеху ВАтаК. Починаючи з грудня 2020р. відповідач припинив виплату заробітної плати посилаючись на відсутність фінансової можливості, заборгувавши за оплатою праці по штатному розписі позивачу за період з грудня по час звернення до суду нараховану зарплату в сумі 64799.27грн., середній заробіток за затримку розрахунку за ст.116,117 КЗпП України складає за 292 робочі дні - 90274.72грн. Зокрема, у серпні місяці керівництво та бухгалтер просто зникли, на зв`язок не виходять, роботу підприємства не забезпечили, довідку про невиплачену заробітну плату та наявність боргу за підписом керівника та бухгалтера не видають. 28.12.2021р. позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, надавши детальний розрахунок всіх сум заборгованості, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судові засідання про які належно повідомлявся не з`явився, а також викликався через сайт судової влади, відзив на позов не подавав. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Позивач з 2010 року по даний час працює у ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» на посаді комірник цеху ВАтаК. Позивач зазначила, що розмір заробітної плати, підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України за формою ОК-5 (а.с.12-14). Водночас, дані щодо розміру заробітної плати позивача вказані у цьому доказі є наявними за частину спірного періоду, а саме з грудня 2020р. по червень місяць 2021р. включно, даних починаючи з липня місяця 2021р. по день подачі позовної заяви (чи ухвалення рішення суду) в матеріалах справи - відсутні. З врахуванням цього, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині заборгованості з 01.12.2020р. по 30.06.2021р. на суму 43703.24грн., з якої слід провести відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати з яких утримання (прибутковий податок та військовий збір, що становить 19.5%), оскільки інших даних які б надавали можливість встановити заробітну плату у справі відсутні. Довідку позивачу про наявність заборгованості за підписом керівника та бухгалтера відповідач не видає, що останнім не спростовано. Як вбачається з матеріалів справи, щомісячно бухгалтерією видавались позивачу роздруківки (а.с.50-51), в яких сума нарахованої їй за кожен місяць заробітної плати (оклад по відпрацьованих годинах та днях з 5-ти денним робочим тижнем, персональна постійна надбавка) за період з 01.12.2020р. по 30.06.2021р. співпадає з сумою вказаною в Індивідуальних відомостях про застраховану дану особу за цей же період, а сума утримання із нарахованої зарплати складає 19.5% відсотків (прибутковий податок та військовий збір). Причиною невиплати заробітної плати є, як зазначає позивач, те що у серпні місяці 2021р. керівництво та бухгалтер просто зникли, на зв`язок не виходять, роботу підприємства не забезпечили, видавати довідку про заборгованість виплати заробітної плати працівнику немає кому через відсутність керівництва на робочому місці. Водночас, згідно ст.80, 96 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Згідно отриманих судом публічних даних з ЄДР інформації про припинення діяльності відповідача, його ліквідацію, банкрутство чи інші будь які додаткові відомості - відсутні. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести перед судом розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). Водночас, позивач позбавлений можливості отримати довідку про заборгованість нарахованої, однак не виплаченої йому заробітної плати, а відповідач в свою чергу не довів перед судом про належну виплату такої чи неправильність її розміру, не виклик до суду не з`являється. За вимогами ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Визначення поняття заробітної плати врегульоване ст. 94 цього ж кодексу, а саме що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Право на звернення до суду передбачене ст.233 КЗпП України, а саме у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин з урахуванням положень статей 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець в свою чергу має спростувати факт порушення прав працівника, в т.ч. щодо невиплати заробітної плати. Офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 стосовно працівника підтверджують лише його страховий стаж та не можуть бути прийняті судом як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній. Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді 31 травня 2021 року справи № 242/3051/18 про стягнення заборгованості по заробітній платі. Отже, з врахуванням правової позиції ВС, відомості Пенсійного фонду України без оцінки таких у сукупності з іншими даними, не є тим належним доказом, що визначає заборгованість по заробітній платі позивача, однак позивач надала роздруківки по заробітній платі щомісячно, які видавалися бухгалтерією хоча такі й без підпису, але відповідають відомостям Пенсійного фонду України, а іншим способом вона не може довести порушене своє право, однак завданням цивільного судочинства за ст.2,4 ЦПК України є вирішення цивільних справ з метою саме ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Що стосується вимоги стягнення за ст.116,117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки заробітної плати в сумі 90274.72грн. (292 робочі дні затримки), то в задоволенні цих вимог слід відмовити, виходячи з такого. Так, згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, дані норми закону щодо стягнення в судовому порядку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, належних звільненому працівникові сум у день звільнення, стосуються звільнених працівників, а позивач є працюючою особою, і у разі звільнення чи несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні вона вправі подавати таку вимогу до суду. Окрім того, як вбачається з позову, такий розрахунок вона почала здійснювати з 08.01.2021р. по 26.10.2021р., включивши в цей розрахунок календарні, а не робочі дні, розмір середньоденного заробітку позивача в матеріалах справи відсутній. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 гривень. Виходячи із положень п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а також поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Згідно ч.2 ст.430 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. На підставі наведеного, відповідно до ст.116, 94, 233 КЗпП України,

Outcome: partial