Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Прокурор Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Донецького Національного медичного інституту ім. М. Горького звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що відповідача вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06.09.2016 року визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, від якого потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Відповідно до довідки, наданою Науково-дослідним інститутом травматології та ортопедії Дон НМУ ім. М. Горького, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні поєднаної травми з 10.03.2016 року по 19.04.2016 року. На його лікування закладом охорони здоров'я витрачено кошти у сумі 19268 грн. 83 коп., які позивач і просив стягнути з відповідача. Ухвалою судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А, ідентифікаційний код 20033533) та змінено позовні вимоги. Позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь держави в особі Донецького Національного медичного університету ім. М. Горького кошти у сумі 19268,83 грн. в рахунок компенсації витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував, позов визнав частково. Представник ПрАТ «СК «УНІКА» подав заперечення проти позову, просив в частині пред'явлених позовних вимог до ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» відмовити. Суд, вислухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06.09.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України. Згідно вироку, 06.03.2016 року, близько 07 години 20 хвилин, [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем ЗАЗ ТF696Р, реєстраційний номер [NUMBER], в районі 630 км + 400м автошляху Київ-Харків-Довжанський, рухаючись зі сторони м. Слов'янськ Донецької області в напрямку м. Ізюм Харківської області, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій [PERSON] не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу, та безпечно керувати ним, чим грубо порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого втратив контроль над керуванням, допустив виїзд автомобілю у правий кювет по напрямку руху. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Науково-дослідному інституті травматології та ортопедії Дон НМУ ім. М. Горького у відділенні поєднаної травми з 10.03.2016 року по 19.04.2016 року. Історія хвороби № 557. (а.с.5). Згідно положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат № 11 від 07.07.1995 року, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Порядком обчислення розміру фактичних витрат охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, визначено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат № 11 від 07.07.1995 року, відшкодуванню підлягають тільки кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі. Всі інші витрати (наприклад, пов'язані з наданням потерпілому швидкої або невідкладної медичної допомоги, на амбулаторне лікування тощо) не відшкодовуються. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Відповідно до частини першої статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Цивільна відповідальність [PERSON] застрахована ПрАТ «СК «УНІКА», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з полісом АІ/8827960 (а.с.28 кримінальне провадження № 623/1480/16-к; 1-кп/623/151/20160) Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до п. 22.1 ст. 22 якого у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як зазначено у ст. 3 вказаного вище Закону України метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 цього Закону). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Таким чином, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, а отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов'язкового страхування страховою компанією. Така правова позиція відповідача узгоджується з правовою позицією, висловленою судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-1343цс15 (постанова від 24 лютого 2016 року). Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції,викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позовна заява прокурора Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Донецького Національного медичного інституту ім. М. Горького підлягає частковому задоволенню, а саме: сума витрат на лікування потерпілого, понесених медичною установою, підлягає стягненню з [PERSON], в частині пред'явлених позовних вимог до ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач [PERSON] віднесений до 2 категорії громадянина, якийевакуйований із зони відчуження у 1986 році та має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(а.с.32), тому судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial