Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.03.2008 року між ним та [PERSON] укладено шлюб. [INFO] року в подружжя народився син - [PERSON]. Після народження дитини позивач зареєстрував його місце проживання в однокімнатній квартирі своєї матері - [PERSON], оскільки мати дитини з своєю матір'ю відмовились реєструвати сина по місцю своєї реєстрації. З часом відносини між подружжям погіршились, мати дитини перебуваючи у відпустці по догляду за сином належним чином його не доглядала - в квартирі було не прибрано, син був голодний. Після повернення дружини на роботу вона почала пізно повертатись додому, інколи і о 1 чи 2 голині ночі, досить часто в стані алкогольного сп'яніння та влаштовувала сварки. Спільні знайомі подружжя неодноразово говорили позивачу про те, що дружина живе з ним тільки заради квартири. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить суд шлюб між ним та відповідачем розірвати, визначити місце проживання дитини з батьком. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просять суд заяву задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні вимоги позову в часті розірвання шлюбу визнали, в частині визначення місяця проживання сина - заперечували. Представник третьої особи у справі в судому засіданні пояснила, що Служба у справах дітей надати висновок про відповідність інтересам дитини визначення місяця проживання з батьком неможливо, оскільки батьки фактично проживають разом, а відповідно ст. 161 Сімейного кодексу України визначення місця проживання дитини можливе між батьками, які проживають окремо. Заслухавши пояснення сторін у справі, їх представників, представника третьої особи, свідка та дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступне. Сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.03.2008 року (а.с. 10). За час шлюбу в подружжя [INFO] року народився син - [PERSON] (а.с.11). Позивач просить суд розірвати шлюб, посилаючись на те, що подружнє життя не склалось, відповідач зазначену вимогу позову визнала. Частиною 4 статті 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову в частині вимог про розірвання шлюбу не порушує права та інтереси подружжя, їх малолітнього сина та інших осіб, а тому може бути прийняте судом. За таких обставин суд визнає вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу обґрунтованими та задовольняє позов в цій частині. Щодо вимог позивача про визначення місця проживання дитини суд підстав для задоволення зазначеної вимоги не знаходить з наступного. Статтею 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В ході розгляду справи доказів про неналежну поведінку, зловживання алкоголем або наркотичними засобами матір'ю дитини, наявності інших обставин, що можуть свідчити про шкоду життю чи здоров'ю дитини при проживанні з матір'ю суду не надано. При цьому суд не приймає до уваги пояснення свідка [PERSON] - матері позивача, оскільки вони не відповідають іншим доказам у справі. Так, зазначений свідок пояснила, що мати дитини не виконує свої обов'язки по догляду за дитиною, не готує їжу, вихованням дитини займається батько. При цьому свідок пояснила, що разом вона з сином та невісткою не проживають близько 4 років, присутньою при сварках подружжя вона не була. Зазначені покази свідка спростовують письмові докази, надані відповідачем. Так, з Довідки ДНЗ № 300 від 12.08.2014 року вбачається, що сина в ДНЗ приводять та забирає мама або бабуся - [PERSON], мати сплачує квитанції за харчування дитини, приймає активну участь в житті дитини, бере участь у батьківських зборах, останні пів року батько дитини вихованням сина не займається (а.с. 39). Крім того, з характеристики відповідача вбачається, що вона працює в ТОВ "Фора", за час роботи зарекомендувала себе з позитивної сторони - працелюбна, відповідальна (а.с. 40). З довідки про заробітну плату відповідача вбачається, що вона має стабільний систематичний заробіток. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини з батьком. Крім того, відмовляючи в задоволенні позову суд приймає до уваги ту обставину, що в ході проведення Службою у справах дітей перевірки встановлено, що фактично батьки проживають разом, а відповідно ст. 161 СК України визначити місце проживання дитини можливо лише між батьками, які проживають окремо. При цьому доказів окремого проживання батьків суду не надано. Посилання представника позивача на те, що батьки дитини зареєстровані по різних адресах не свідчать про їх окреме проживання, оскільки місце фактичного проживання може не збігатися з місцем реєстрації. На підставі викладеного і

Outcome: partial