Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталею Станіславівною 10 листопада 2020 року, зареєстрований в реєстрі за N 35974, про звернення стягнення з неї на користь Акціонерного товариства «Альфа- Банк» заборгованості у розмірі 71082,19 гривень таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що у січні 2021 року від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни нею була отримана постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.12.2020 року № 63984013 з якої вбачалось, що приватний виконавець розглянувши заяву стягувача - акціонерного товариства «Альфа- Банк» про примусове виконання виконавчого напису № 35974 від 10.11.2020 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталею Станіславівною про стягнення з боржника, яким є вона ( [PERSON] ) на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 71082,19 гривень. Із матеріалами виконавчого провадження вона отримала копію виконавчого напису № 35974 від 10.11.2020 року, з якого вбачалось, що приватний нотаріус запропонував звернути стягнення на заборгованість за кредитним договором № 630854925 від 07.02.2018 року. Строк платежу за кредитним договором № 630854925 від 07.02.2018 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводилось за період з 29.06.2020 року по 22.09.2020 рік. Сума заборгованості складає 70432,19 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 20861,91 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту 49038,98грн.; строкова заборгованість за комісією та процентами 531,30 грн.; за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача в розмірі 650 гривень, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з позивачки на користь АТ «Альфа- Банк» складає 71082,19 гривень. Позивачка вважає виконавчий напис незаконним з підстав неправомірності вимог відповідача повністю, для вчинення виконавчого напису відповідачем не надано жодного документу з якого нотаріус міг би встановити наявність кредитних зобов`язань, відповідачем не підтверджена наявність заборгованості позивача перед банком у сумі на яку вчинено виконавчий напис, також зазначає, що сума на яку вчинено виконавчий напис нотаріусом є спірною та відповідачу про невизнання суми боргу позивачем було відомо станом на серпень місяць 2020 року. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій зазначила, що на позовних вимогах наполягає і просить суд розглянути позовну заяву у її відсутність. Відповідач до судового засідання не з`явився, хоча був повідомлений про день слухання справи належним чином, відзив на позов не подав, а тому суд, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна та приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Приймаючи до уваги заяву позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 07.02.2018 року між позивачкою та відповідачем була підписана анкета заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-банк» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-банк» (а.с.16). З акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії вбачається, що вона підписана тільки відповідачем (а.с.17). 07.02.2018 року між позивачкою та відповідачем була підписана оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с.18). Із виписки по рахунку з кредитною карткою World Debit MasterCard за період з 15.02.2018 року по 12.06.2020 рік від 12 червня 2020 року вбачається, що поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки складає 63794, 20 гривень (а.с.19-20). Із звернення [PERSON] від 20.08.2020 року на ім`я АТ "Альфа - Банк" вбачається, що 12 червня 2020 року нею була отримана виписка по рахунку з кредитною картою World Debit Master Card, сформована 14:06:27 з якої вбачається, що із сум, які нею вносяться на оплату кредиту йде оплата за розрахунково-касове обслуговування основної картки у достатньо великих сумах, наприклад 06.06.2020 року було відраховано 2270,88 гривень. 07 лютого 2018 року під час укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії інформація про обов`язок з її боку оплачувати розрахунково-касове обслуговування основної картки їй не надавалась. В зв`язку з чим, позивачка просила роз`яснити їй на якій підставі із повернутих нею сум кредиту утримуються кошти за розрахунково-касове обслуговування основної картки. У зв`язку з помилковим утриманням за розрахунково-касове обслуговування основної картки за період з 15.02.2018 року по теперішній час, просила відповідача здійснити перерахунок (а.с.21). Із витягу від 05.02.2021 року вбачається, що з електронної адреси [INFO] на електронну адресу [INFO] 20.08.2020 року о 16:32 год. було направлено на електронну адресу відповідача вказане звернення від [PERSON] (а.с.22-23). Із змісту відповідей відповідача від 28.08.2020 року за №73473-23.1-б/б та 31.08.2020 року за № 74122-23.1-б/б АТ «Альфа-Банк» вбачається, що 07.02.2018 року між ним та [PERSON] було укладено Договір № 630854925 та оформлено картку. Відповідно до даного договору в АТ «Альфа-Банк» обліковується її рахунок [NUMBER] . Відповідно до Публічної пропозиції АТ «Альфа - Банк» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, яка є невід`ємною частиною Договору, банк протягом строку дії Картки здійснює обслуговування операції з її використанням, надає інші послуги згідно з цим Договором, а клієнт зобов`язується сплачувати Банку винагороду згідно з Тарифами по обслуговуванню особистих карток, які є його невід`ємною частиною. Підписання договору свідчить про те, що позивач була ознайомлена з його Умовами та Тарифами і зобов`язується їх виконувати. Згідно з Тарифами АТ «Альфа-Банк» обслуговування основної картки (щомісячно при наявності при наявності заборгованості від 20 гривень і більше на кінець Розрахункового періоду) складає 3,5 %. Повідомлено, що всі нарахування здійснювались у відповідності до умов та згідно з тарифами АТ «Альфа-Банк», а тому підстав для повернення коштів не вбачається (а.с.24-27). 10.11.2020 року Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. вчинила виконавчий напис № 35974 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа- Банк» за кредитним договором № 630854925 від 07.02.2018 року. Із виконавчого напису вбачається, що строк платежу за кредитним договором № 630854925 від 07.02.2018 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.06.2020 року по 22.09.2020 рік. Сума заборгованості складає 70 432,19 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 20861,91 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту 49038,98грн.; строкова заборгованість за комісією та процентами 531,30 грн.; за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 ЗУ « Про нотаріат» стягнуто плату із стягувача в розмірі 650 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» складає 71082,19 гривень, який нотаріус вчинив на підставі ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМ України від 29.06.1999 року № 1172 (а.с.15). Згідно вищевказаного виконавчого напису нотаріуса 22.12.2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т. С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63984013, відповідно до якої з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість у розмірі 71082,19 гривень (а.с.14). Позивачка 05.01.2020 року звернулась до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк» та просить стягнути на її користь суму переплат у розмірі 19203,51 гривні (а.с.31-36). Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» - вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено в Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Від так, згідно з п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п. п. 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, це зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. В постанові Верховного Суду (справа № 310/9293/15ц від 23.01.2018 року) зазначається, що: «При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16). Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Відповідно до вимог ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, в основі вчинення вищевказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної у боржника заборгованості. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 10.11.2020 року № 35974 судом встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Таким чином, проаналізувавши у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 10.11.2020 року № 35974, оскільки розмір боргових зобов`язань позивачки перед Банком, який вказаний у виконавчому написі нотаріуса, не підтверджений розрахунком заборгованості або випискою по рахунку позивача за кредитним договором № 630854925 від 07.02.2018 року, згідно умов якого, [PERSON] отримала кредит за несплату якого має заборгованість в розмірі 70432 грн. 19 коп., що є порушенням вимоги п. 3.5 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, а також відсутні докази належного сповіщення боржника про існуючий борг, що полягає у відсутності доказів отримання [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень у не менш ніж тридцяти денний строк, що є обов`язковою вимогою відповідно до п. 6 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому за відсутності доказів наявності у [PERSON] кредитного боргу у визначеному АТ «Альфа-Банк» розмірі, у останнього були відсутні правові підстави для звернення до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення такого боргу. Також, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку або позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зазначений у написі, є безспірними. Розмір боргових зобов`язань позивачки перед відповідачем, який визначений у виконавчому написі нотаріуса був спірний ще станом на 20 серпня 2020 року у зв`язку із зверненням позивачки до відповідача із заявою про перерахунок її боргу, а тому за відсутності доказів наявності у позивачки безспірного кредитного боргу у визначеному відповідачем розмірі, у відповідача були відсутні правові підстави для звернення до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення такого боргу. Крім цього, [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідача про захист прав споживачів, припинення правовідношення, стягнення коштів, яка на даний час знаходиться на розгляді, що свідчить про те, що борг позивачки перед відповідачем не є безспірним. Відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса такими, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України з урахуванням задоволення позову, з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір за подачу позовної заяви до суду у розмірі 908 грн., а також за подання заяви про забезпечення позову до суду у розмірі 454 грн., а всього - 1362 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного. Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика палата Верховного суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц визначила, що така вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК України застосовується і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження)». Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Згідно матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачки, нею долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 18.01.2021 року додаткову угоду до вказаного договору від 18.01.2021 року, в якій зазначено розрахунок послуг з надання правової допомоги, проте позивачкою не надано суду доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачці слід відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із ненаданням суду підтверджень їх сплати. Враховуючи викладене та

Outcome: partial