Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, вказуючи в позовній заяві, що [INFO] помер його батько [PERSON] , залишивши після своєї смерті нерухоме майно, яке складається із земельної ділянки кадастровий номер: 1222683300:01:003:0573, площею 10,930 га. в межах згідно з планом, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, яка належала батькові на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ № 569727, виданого Межівським районним відділом земельних ресурсів Дніпропетровської області 21 грудня 2007 року згідно рішення Межівського районного суду № 2-469/2007 від 02 листопада 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010712400653. В строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, він звернувся до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька і отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 грудня 2018 року на вказану земельну ділянку. Ще до своєї смерті його батько 02 січня 2008 року уклав договір оренди землі з ТОВ «Агрофірма ім. Петровського», який був зареєстрований у Межівському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 05 червня 2008 року за № 040812401397. На жаль, у нього не зберігся цей договір оренди, але мається Додаткова угода до нього від 10 серпня 2014 року, в якій викладені всі істотні умови договору оренди землі. Підпункт 3.1. пункту 3 Додаткової угоди Договору передбачає строк оренди землі до 09 серпня 2029 року. Підпункт 4.1. пункту 4 визначає розмір орендної плати 5% (п`ять відсотків) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, проіндексованої згідно чинного законодавства. Підпункт 4.3. пункту 4 передбачає розмір орендної плати, на момент укладення договору, в сумі 9 949, 35 грн. Підпункт 4.8. пункту 4 передбачає, що орендна плата виплачується щорічно з 20 липня до 20 грудня за поточний рік. Поки батько був живий відповідач сплачував орендну плату до 2017 року в сумі 26 033 гривень, а коли батько помер і коли він звернувся до директора ТОВ «Агрофірма «СХІД-АГРО» [PERSON] , надавши йому копію свідоцтва про право на спадщину та копію свідоцтва про смерть батька, він заявив, що його агрофірма відмовляється від взятих на себе зобов`язань по сплаті орендної плати і також відмовляється повернути йому землю і порадив звернутися до суду, тому і виникла необхідність звернутися з цим позовом в суд за поновленням порушених прав. На адвокатський запит директор ТОВ «Агрофірма «СХІД-АГРО» [PERSON] повідомив, що на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Петровського» (код ЄДРПОУ 305062201) протокол № 18/06/15-01 від 18 червня 2015 року та наказу № 11-ОС від 23.06.2015 року змінено найменування (Закон України «Про засудження комуністичної та націонал соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» від 09 квітня 2015 року за № 317-УІІІ) ТОВ «Агрофірма ім. Петровського» на нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «СХІД-АГРО» згідно зі змінами до статуту, державна реєстрація яких проведена 24.06.2015 року, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 12071050030000029. Орендна плата за 2018 рік складає: 26 033 грн. + індекс інфляції в 2019 році: січень 101,0-260,33 грн.; лютий 100,5 - 130,16 грн.; березень 100,9 -234,30 грн.; квітень 101,0 - 260,33 грн.; травень 100,7 - 182,23 = 1 067 грн. 35 коп.. Пунктом 4.14 Договору передбачено, що у разі порушення строку виплати орендної плати, визначеної п. 4.8 Договору у розмірі 0,01% від простроченої суми за кожен день прострочення. Пеня: 0,01% від суми договору за кожний день прострочення виплати орендної плати: 0,01% х 26 033 х 243 дня = 632 грн. 60 коп.. Всього відповідач повинен сплатити орендну плату за 2018 рік: 26 033 грн. + 1 067 грн. 35 коп. + 632 гри. 60 коп. = 27 732 грн. 95 коп.. За 2019 рік відповідач винен сплатити 26 033 грн.. Всього відповідач винен йому: 27 732 грн. 95 коп. + 26 033 грн. = 53 765 грн. 95 коп.. Не сплатою орендної плати йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він був позбавлений законного права на орендну плату, повинен був змінити свій життєвий уклад, а саме виїздити в смт. Межову, звертатися до адвоката, сплачувати йому гонорар зі своєї невеликої заробітної плати, повинен відстоювати своє право через суд, нервуватися, тому моральну шкоду оцінює в 10 000 гривень. Він не бажає продовження дії договору оренди землі з недобросовісним орендарем і бажає розірвати договір оренди землі. З метою отримання професійної правничої допомоги при супроводі судової справи уклав договір про надання правничої допомоги з адвокатом Каракай Віктором Миколайовичем, свідоцтво № 0595, яке видане на підставі рішення КДКА Дніпропетровської області від 05.07.1995 року, згідно умов якого розрахунок часу та гонорару адвоката: - усна консультація адвоката та підготовка адвокатського запиту 2 години - 1 000 гривень; - підготовка адвокатом позовної заяви 4 години - 1 500 гривень. Таким чином, розмір гонорару адвоката складає: 1 000 грн. + 1 500 грн. = 2 500 гривень. На підставі викладеного позивач просить розірвати договір оренди землі; стягнути з відповідача на його користь збитки у вигляді орендної плати з індексом інфляції та пенею в сумі 53 765 грн. 95 коп., моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 2 305 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 2 500 грн.. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю та просили суд задовольнити їх. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Агрофірма Схід-Агро» заперечував проти задоволення позову, надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав. Посилався на безпідставність позовних вимог та недоведеність позивачем позовної вимоги в частині завдання моральної шкоди (а.с.46-48). Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 569727 належала земельна ділянка площею 10.930 га, що розташована в межах території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області (а.с.10). 02 січня 2008 року між [PERSON] та відповідачем ТОВ «Агрофірма ім.. Петровського» був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки (кадастровий номер земельної ділянки: 1222683300:01:003:0573), який був зареєстрований у Межівському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що в Книзі реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 05.06.2008 року за № 040812401397 (а.с.49-50). Договір укладено на 20 років (п.8 договору). З пунктів 9, 10, 11 та 13 даного договору вбачається, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 2,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 2258,40 грн.. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції. Орендна плата вноситься у такі строки: в грошовій формі - один раз на рік до 20 числа першого за звітним роком місяця, натуральна - до 20 числа останнього у звітному році місяця. Розмір орендної плати переглядається один раз на два роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. 10 серпня 2014 року ТОВ «Агрофірма «ім. Петровського» та [PERSON] уклали Додаткову угоду до договору оренди землі від 02 січня 2008 року (а.с.11-13). Договір укладено строком до 09 серпня 2029 року. Щорічна орендна плата визначається у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, проіндексованої згідно вимог чинного законодавства. На момент укладення договору щорічний розмір орендної плати становить 9949,35 грн.. Орендна плата виплачується щорічно в строк з 20 липня до 20 грудня за поточний рік. За порушення строку виплати орендної плати орендарем сплачується пеня у розмірі 0,01 % від простроченої суми за кожний день прострочення, але в будь-якому випадку не більше 10 % річного розміру орендної плати. 01 квітня 2017 року [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Схід-Агро», яке є правонаступником ТОВ «Агрофірма ім. Петровського» уклали додаткову угоду № 2 до договору оренди землі № б/н від 02 січня 2008 року (а.с.55), згідно якої за кожен рік використання землі Орендар нараховує орендну плату у грошовій формі в розмірі, що становить 32340,00 грн., в т.ч. ПДФО, ВЗ та ін., до виплати на руки 26 033,70 грн. Сплачується орендна плата до 31 грудня кожного року дії договору оренди. [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ) (а.с.17). Спадкоємцем спадкового майна, яке складалось з вказаної земельної ділянки, став позивач згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 грудня 2018 року (а.с.18). Згідно вимог статті 651 ЦК України (в редакції на час укладання договору) зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. В силу ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладання договору) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Із змісту ст. 31 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що договір оренди землі припиняється також у випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Згідно з положеннями ст. 32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі на вимогу однієї сторони може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24, 25 вказаного Закону та умовами договору. В силу вимог ст. 141 ЗК України (в редакції на час укладання договору) підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема систематична несплата земельного податку або орендної плати. Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Крім того, зі змісту Правового висновку, викладеного у постанові від 28.09.2016 року Верховного суду України у справі № 6-977цс16 слід, що "за змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити нормативному акту, чинному на час укладення договору оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 32 зазначеного Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, в той час як разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання." Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 32 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладання договору) перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач порушив умови вищевказаних нормативних актів, умови Договору оренди землі від 02 січня 2008 року та Додаткової угоди від 10 серпня 2014 року, а саме несвоєчасно та не належним чином здійснив сплату орендної плати в повному обсязі і дані обставини не заперечуються представником відповідача, але представник відповідача при цьому посилається на ті обставини, що позивач за позовом несвоєчасно повідомив орендаря про зміну власника земельної ділянки (паю) у зв`язку зі смертю первісного власника - [PERSON] і набуття права власності у порядку спадкування за законом - [PERSON] , тому вважає, що дане порушення не носить системного характеру. Сума заборгованості по орендній платі за 2018 рік, заявлена позивачем у розмірі 26 033,70 грн. відповідачем сплачена двома сумами - 06 березня 2019 року у розмірі 13 016,85 грн. на ім`я [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності, наданої [PERSON] , та 02 вересня 2019 року у розмірі 13 016,85 грн. на ім`я [PERSON] (а.с.57, 58). З наданих відповідачем доказів, які не оспорювалися представниками позивача, останній сплатив орендну плату у розмірі 26 033,70 грн. за 2018 рік з порушенням строків, установлених у договорі, а саме: 06 березня 2019 року 13 016,85 грн. та 02 вересня 2019 року 13 016,85 грн.. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. З урахуванням зазначених положень та обставин даної справи відповідач ТОВ «Агрофірма «Схід-Агро» прострочило зобов`язання. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сторони погодили у п.4.14 Додаткової угоди від 10 серпня 2014 року, що за порушення строку виплати орендної плати орендарем сплачується пеня у розмірі 0,01 % від простроченої суми за кожний день прострочення, але в будь-якому випадку не більше 10 % річного розміру орендної плати. Позивач вважає, що сплачена сума у розмірі 26 033,70 грн. є виключно орендною платою, до складу якої не включені пеня та інфляційні втрати. Відповідач не заперечує проти того, що 26 033,70 грн. є орендною платою за 2018 рік. Останнім днем сплати орендної плати за 2018 рік було 31 грудня 2018 р., а тому період з 01 січня 2019 року по 06 березня 2019 року та з 06 березня 2019 року по 02 вересня 2019 року, що становить 244 дні, є періодом прострочення. За такого, виходячи з розміру простроченої суми у 26 033,70 грн. з 01.01.2019 року по 06.03.2019 року та у 13 016,85 грн. з 06.03.2019 року по 02.09.2019 року, пеня відповідно до п.4.14 Додаткової угоди становить 400,91 грн., інфляційне збільшення боргу 784,78 грн.. Вимоги позивача про стягнення орендної плати за 2019 рік суд визнає передчасними, оскільки Додатковою угодою передбачено, що орендна плата сплачується до 31 грудня кожного року дії договору оренди. На час звернення з позовом до суду та на час розгляду справи строк виплати орендної плати за 2019 рік не закінчився, тому права позивача за цей період не порушені. За таких умов суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 26 033 грн. за 2018 рік та орендної плати в розмірі 26 033 грн. за 2019 рік. Разом з тим, в задоволенні іншої частини позовних вимог також слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.76, 77, 78, 79, 80, 81 КПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом не вбачається підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Стаття 1167 ЦК України на спірні відносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо оренди земельної ділянки. Згідно зі статтею 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відносини з приводу оренди земельної ділянки регулюються положеннями ЦК України, Закону України «Про оренду землі», ЗК України. Ці норми не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов`язання щодо оплати орендної плати. На підставі ст. 141 ЦПК України, виходячи з принципу пропорційності покладення судових витрат при частковому задоволенню позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору в сумі 50 грн. 71 коп., з ураховуючи, що судом задоволено 2,2 % заявлених позовних вимог майнового характеру. Крім цього, позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з ТОВ «Агрофірма «Схід-Агро» витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн.. В обґрунтування заявленої суми витрат на правову допомогу позивачем подано квитанції про сплату адвокату за підготовку адвокатського запиту гонорару в сумі 1000 грн. та складання позовної заяви гонорару в сумі 1500 грн. (а.с.25). Відповідно до ч.ч.1-6 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Між тим, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді адвокатом регламентовано у пункті 1 частини третьої статті 133, статтях 137, 141, 142 ЦПК . Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна та інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в силу норм чинного законодавства позивач на підтвердження вимоги про стягнення витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги у розмірі 2 500 гривень, не надав суду належних та допустимих доказів. Квитанції, що містяться в матеріалах справи про оплату адвокату Каракай В.М. - 1000 грн. за підготовку адвокатського запиту та 1500 грн. за підготовку позовної заяви, суд вважає неналежними доказами у підтвердження понесених витрат, оскільки позивачем не надано розрахунок обсягу наданих послуг і виконаних робіт адвокатом та їх вартості. Тому, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим у задоволені даної вимоги слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial