Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить: Стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованість у розмірі 22599,47 гривні за кредитним договором без номера від 24.09.2007 року та судові витрати. Відповідачка [PERSON] викликалася до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з'явилася. Представник позивача Бабічук А.С. в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву, в які просить слухати справу за її відсутності і підтримує повністю позов. Судом досліджено такі інші докази: розрахунок заборгованості за договором кредиту від 24.09.2007 року станом на 12.01.2014 року, копія заяви позичальника від 24.09.2007 року, копія Условий и правил предоставления банковских услуг, копія паспорта громадянина України [PERSON] серії КР [NUMBER], копія довідки серії АА № 241170 про включення до ЄДРПОУ ПАТ «ПриватБанк», копія свідоцтва про державну реєстрацію ПАТ КБ «ПриватБанк» від 19 березня 1992 року, копія банківської ліцензії № 22 від 29.07.2009 року, копія витягу із статуту ПАТ КБ «ПриватБанк», копія виписок по особовому рахунку [NUMBER], копія пам'ятки клієнта, судовий наказу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03.11.2008 року №2-н-262/08, копія постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.12.2012 року № 8303/2. Судом встановлено, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», яке в подальшому було реорганізовано в Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем [PERSON] 24.09.2007 року був укладений договір кредиту згідно якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та 180% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом при простроченні платежів. Кредит відповідачка отримала за допомогою кредитної карти VISA Clasik. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно зазначеного вище договору відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати щомісячні платежі за кредитом. Проте, відповідач порушив свої зобов'язання за договором та не сплачував щомісячно встановлені договором платежі. В зв'язку з такими порушеннями договору позивач звернувся до суду з із заявою про видачу судового наказу і згідно наказу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03.11.2008 року №2-н-262/08 з відповідача було стягнуто заборгованість по тілу кредиту в сумі 2989,09 грн., заборгованість по процентах за період по 10.09.2008 року в сумі 677,49 грн. Дане рішення суду набрало законної сили і за даним рішенням відкрито виконавче провадження № 20739278. Таким чином, є таке, що набрало законної сили, рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. В зв'язку з цим ухвалою судді Кельменецького районного суду Чернівецької області від 6 травня 2014 року по справі № 717/620/14-ц відмовлено у відкритті провадження за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24.09.2007 року заборгованості по тілу кредиту в сумі 2989,09 грн., заборгованості по відсотках за період по 10.09.2008 року в сумі 677,49 грн. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, з моменту ухвалення наказу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03.11.2008 року №2-н-262/08 про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] за вказаним вище кредитним договором грошові зобов'язання між позивачем та відповідачем не припинилися. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.12.2012 року станом на 28.12.2012 року наказ Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03.11.2008 року №2-н-262/08 про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] був фактично виконаний. Таким чином до моменту повного виконання вказаного вище судового наказу відповідачка прострочила заборгованість по процентах в сумі 9712,51 гривні, ( 10390 грн. (проценти з початку виникнення заборгованості) - 677,49 ( сума процентів, стягнутих за попереднім рішенням суду) від = 9712,51 грн.). Також відповідачу відповідно до умов договору нарахована прострочена заборгованість по щомісячній комісії за розрахункове обслуговування в сумі 8675,92 грн. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно вказаного вище кредитного договору проценти були встановлені в розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а вразі прострочення заборгованості 180% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов'язань за договором позики грошей, порушив свої зобов'язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідач [PERSON] своєчасно виконала своє грошове зобов'язання за вказаним вище договором і не порушувала умови договору, а відповідач не надала відповідно до ст. 60 ЦПК України суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст. 625 та ст.1049 Цивільного кодексу України борг у вигляді процентів в сумі 9712,51 грн. та у вигляді щомісячної комісії за розрахункове обслуговування в сумі 8675,92 грн. вона повернула позивачу. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитом у сумі 3176,80 гривень, а представник позивача не надав відповідно до ст. 60 ЦПК України суду доказів, які б підтвердили дану обставину. Зокрема, представником позивача не надано доказів, що з моменту ухвалення наказу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03.11.2008 року №2-н-262/08 про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] за вказаним вище кредитним договором, який повністю виконаний, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.12.2012 року № 8303/2, у відповідачка [PERSON] утворилася заборгованість за кредитом у сумі 3176,80 грн. Отже, суд вважає, що заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» складає: заборгованість по процентах в сумі 9712,51 гривні та заборгованість по щомісячній комісії за розрахункове обслуговування в сумі 8675,92 грн., а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в сумі 3176,80 гривні не підлягають задоволенню, так як не ґрунтуються на вимогах законодавства. Крім того, позивач та його представники в порушення ст.60 ЦПК України не надали суду доказів, які б давали підстави для стягнення з відповідачки штрафів. Зокрема, з доданих до позовної заяви «Условий и правил предоставления банковских услуг» вбачається, що в них відсутні положення( та зокрема пункт 8.6, на який посилається позивач) та якими були б передбачені штрафи у фіксованій частині та процентній складовій. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] підлягає задоволенню частково і з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість по процентах в сумі 9712,51 гривні та заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 8675,92 грн., а в решті позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» слід стягнути судові витрати у виді судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 509,525,526,551,599,611,612,625,629,1046 - 1050 Цивільного кодексу України

Outcome: partial