Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» на користь [PERSON] 2699 грн. 05 коп. невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності; зобов`язати Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» сформувати заяву-розрахунок до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області щодо нарахування [PERSON] допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на суму 1619 грн. 43 коп.. та виплатити таку допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що працює у ЛМКП «Львівводоканал» на посаді заступника начальника відділу з виробничих питань з 08.07.2020 з посадовим окладом 15970 грн., що підтверджується наказом №97 про прийом на роботу від 07.07.2020. Крім цього, позивач є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням від 20.12.2019. В період з 03 по 10 серпня 2020 року позивач перебував на лікарняному і після одужання надав роботодавцю належним чином оформлений листок непрацездатності, на підставі якого бухгалтерією підприємства здійснено розрахунок оплати листка непрацездатності. Разом з тим, всупереч вимогам п.15 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» згідно з яким особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується допомога по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи, роботодавець врахував обмеження, яке передбачене п.1 ч.4 ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та визначив середню за день оплату виходячи з мінімального розміру заробітної плати (4723 грн./30,44 дні.=155,16 грн.). Таким чином позивачу було сплачено з фонду оплати праці підприємства 775,80 грн. (155,16 грн.*5 днів) та з фонду соціального страхування 465,48 грн. (155,16 грн.*3 дні), в той час як середня за день оплата під час перебування позивача на листку непрацездатності повинна розраховуватися як середня від розміру його заробітної плати за кількість відпрацьованих ним днів до настання страхового випадку, 15984,30 грн./23 дні=694,97 грн. за день, а розмір допомоги відповідно становити: з фонду оплати праці підприємства 3474,85грн. (694,97 грн.*5 днів) та з фонду соціального страхування 2084,91 грн. (694,97 грн.*3 дні). З урахуванням наведеного, оскільки обмеження ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які застосував роботодавець стосуються наявності страхового стажу не менше 6 місяців за останні 12 місяців, які передують настанню страхового випадку, не поширюються на інвалідів війни, яким є позивач, так як Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» передбачено, що особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується допомога по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи, позивачу було виплачено з фонду оплати праці підприємства 775,80 грн. замість 3474,85 грн. та з фонду соціального страхування 465,48 грн. замість 2084,91 грн., тому просить стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» 2699 грн. 05 коп. (3474,85 грн. - 775,80 грн.) невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності та зобов`язати Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» сформувати заяву-розрахунок до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області щодо нарахування [PERSON] допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на суму 1619 грн. 43 коп. (2084,91 грн. - 465,48 грн.) та виплатити таку допомогу. Ухвалою від 22.03.2021 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначити судове засідання для розгляду справи по суті 22.04.2021. В судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи відзиву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Зазначає, що відповідач звертався із листом до третьої особи за роз`ясненням щодо розміру здійснення нарахування заробітної плати за час відсутності працівника, на який отримано відповідь та у відповідності до якої і проведено розрахунок. Звертає увагу, що не заперечує наявності, передбаченої ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» пільги позивача щодо надання йому 100% середньої заробітної плати (доходу), однак вважає, що при визначенні розміру нарахування заробітної плати за час тимчасової непрацездатності береться за основу наявність страхового стажу, що є обов`язковою нормою застосування до всіх громадян України без винятку. Відповідач діяв у чіткій відповідності до норм діючого законодавства, узгодивши відповідне рішення щодо розміру нарахування з компетентним державним органом та виходячи з того, що позивач з вересня 2017 року трудової діяльності не здійснював та мав перерваний трудовий стаж майже на 3 роки, прийняв рішення про виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної на час настання страхового випадку. В судовому засіданні оголошено перерву до 07.07.2021. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових поясненнях. Вважає, що відповідач при розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності правильно здійснив розрахунок допомоги та застосував обмеження відповідно до п.1 ч.4 ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки позивач протягом 12 місяців перед настанням страхового випадку має страховий стаж менше 6 місяців (період з 08.07.2020 по 02.08.2020), то відповідно має право на допомогу по тимчасовій непрацездатності, виходячи з нарахованої заробітної плати (доходу), з якої сплачувались страхові внески, але не більше за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку. Вважає, що викладені у позовній заяві доводи позивача та обчислення допомоги по тимчасовій непрацездатності, а також трактування на свій розсуд норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266, є безпідставними та не відповідають обставинам справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Сторонами визнано, що позивач працює у ЛМКП «Львівводоканал» на посаді заступника начальника відділу з виробничих питань з 08.07.2020 з посадовим окладом 15970 грн., що підтверджується наказом №97 про прийом на роботу від 07.07.2020. Крім цього, позивач є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням від 20.12.2019. В період з 03 по 10 серпня 2020 року позивач перебував на лікарняному і після одужання надав роботодавцю належним чином оформлений листок непрацездатності. Як вбачається з розрахунку виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності позивач у липні 2020 року пропрацював 23 робочі дні, за які отримав 15984 грн. 30 коп. заробітної плати, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю в період з 03.08.2020 по 10.08.2020 йому виплачено з фонду оплати праці підприємства 775,80 грн. та з фонду соціального страхування 465,48 грн. В судовому засіданні встановлено, що розрахунок допомоги у зв`язку тимчасовою непрацездатністю проведений у відповідності до роз`яснень Управління виконавчої дирекції Фонду у Львівській області Фонду соціального страхування України, отриманих за зверненням відповідача, із застосуванням обмежень, передбачених ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», виходячи із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку. Дійсно, відповідно до п.1 ч.4 ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застраховані особи, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців, мають право на матеріальне забезпечення відповідно до цього Закону в таких розмірах: 1) допомога по тимчасовій непрацездатності - виходячи з нарахованої заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, але не більше за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку. Разом з тим, відповідно до п.5 ст.24 цього ж Закону допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується в розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), зокрема ветеранам війни, постраждалим учасникам Революції Гідності та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Крім цього, згідно з п.15 ч.1 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності працюючим особам з інвалідністю внаслідок війни в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи. При цьому, згідно зі ст.2 цього Закону законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. З урахуванням наведеного, оскільки Закон України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» є спеціальним, а тому положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовуються до правовідносин, що виникли між сторонами, саме з урахуванням його вимог. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження своїх доводів позивач представив суду розрахунок виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, з якої вбачається, що у липні 2020 року він пропрацював 23 робочі дні, за які отримав 15984 грн. 30 коп. заробітної плати. Відповідно до п.25-27 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266, розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців перебування у трудових відносинах (з першого до першого числа) за останнім основним місцем роботи застрахованої особи, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок; для осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров`я у зв`язку з раніше отриманим ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, - перед настанням тимчасової непрацездатності. Якщо застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше 12 календарних місяців за останнім основним місцем роботи, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа). У разі коли застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше ніж календарний місяць за останнім основним місцем роботи, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьований час (календарні дні) перед настанням страхового випадку. З урахуванням наведеного, позивачем у відповідності до вищевказаного порядку правильно обчислено середню заробітну плату від розміру його заробітної плати за кількість відпрацьованих днів до настання страхового випадку, 15984,30 грн./23 дні=694,97 грн. за день, та визначено розмір належної йому допомоги по тимчасовій непрацездатності: з фонду оплати праці підприємства 3474,85грн. (694,97 грн.*5 днів) та з фонду соціального страхування 2084,91 грн. (694,97 грн.*3 дні). Відповідачем свого розрахунку ні середньої заробітної плати, ні розміру допомоги по тимчасовій непрацездатності, проведеного з урахуванням гарантій та пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», суду не представлено. Враховуючи наведене, оскільки позивачу було виплачено з фонду оплати праці підприємства 775,80 грн. замість 3474,85 грн. та з фонду соціального страхування 465,48 грн. замість 2084,91 грн., тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» 2699 грн. 05 коп. (3474,85 грн. - 775,80 грн.) невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності та покладення на відповідача обов`язку сформувати заяву-розрахунок до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області щодо нарахування [PERSON] допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на суму 1619 грн. 43 коп. (2084,91 грн. - 465,48 грн.) є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення. В той же час, оскільки у виплаті вказаної допомоги на час розгляду справи позивачу не відмовлено, позовні вимоги про покладення обов`язку виплатити позивачу таку допомогу є передчасними, а тому не підлягають задоволенню. Задовольняючи частково позовні вимоги, у відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий у розмірі 1816 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial