Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА 1. [PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому вказував, що рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2008 року з нього на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До певного часу він намагався сплачувати аліменти і погашати заборгованість всіма способами: за рахунок підробітку, орендної плати за земельну ділянку, самостійного використання земельної ділянки, тощо. На сьогодні склалася ситуація, коли він не отримує вже тих доходів, які могли забезпечити сплату аліментів в розмірі 1/4 частини. Він не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, оскільки державним виконавцем здійснюється нарахування розміру аліментів від середньостатистичної заробітної плати, 1/4 частина якої становить, в середньому, 1859 гривень 45 копійок на місяць, так як він хоч і перебуває на обліку в центрі зайнятості, але не отримує допомогу по безробіттю. Він вже не має підробітку, орендну плату отримує один раз на рік, з якої також відраховується 1/4 частина на аліменти, самостійно використовувати земельну ділянку не має фінансової можливості на придбання посівного матеріалу та найму техніки, допомоги по безробіттю не отримує. Він намагався передати земельну ділянку в оренду, але у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, на все його майно накладено арешт, що є перешкодою в реєстрації договору оренди землі. Всі заощадження, які він мав, він віддав відповідачці на погашення заборгованості зі сплати аліментів за попередні періоди, щоб державним виконавцем був знятий арешт з майна і зареєструвати договір оренди землі, але державний виконавець, знявши арешт за попереднім боргом, одразу наклав арешт на майно за новим боргом. Таким чином він втратив можливість сплачувати аліменти і здійснювати самостійний обробіток земельної ділянки. Він щомісячно сплачує аліменти в розмірі 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що становить 610 гривень, в зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів. Заборгованість зростає з кожним місяцем і він не має можливості її сплачувати. Як вказує позивач, йому майже 57 років. В такому віці влаштуватися на роботу дуже важко, та й стан здоров`я не дозволяє підробляти чи найматися на певні роботи. Він не ховається, не уникає роботи. Він не має засобів до існування, живе за рахунок авансових платежів з орендної плати за землю і допомоги старшого сина від іншого шлюбу. Пенсійного віку він не досяг, соціальних державних допомог не отримує. Він не має джерел, з яких би міг сплачувати орендну плату в тому розмірі, в якому йому нараховує державний виконавець. Позивач вважає, що є не логічним, коли він перебуває на обліку як безробітній, не отримує допомогу по безробіттю, а аліменти повинен сплачувати виходячи з середньостатистичної заробітної плати. Позивач вважає, що відсутність доходів з підробітку і використання землі, та реєстрація в центрі зайнятості як безробітного, і неотримання допомоги по безробіттю є саме тими випадками, на підставі яких відбувається зміна (зменшення) розміру аліментів та способу стягнення з частки від доходу до твердої грошової суми у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вказані обставини мають істотне значення, що є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах. 2.В позові позивач просив змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, встановлені рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2008 року, та стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі, в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, а також звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, за період з 01 вересня 2018 року по 31 травня 2019 року, в сумі 8649 гривень 26 копійок. 3.Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін, або з власної ініціативи суду, розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 4.Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВІДЗИВУ, ВІДПОВІДІ НА ВІДЗИВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ 5.Відповідач правом на подання суду відзиву на позов не скористався. 6.Вивчивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню чатково у зв`язку з наступним. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 7.Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 8.В липні 2018 року [PERSON] отримав від ТДВ "Агронива" дохід, у вигляді орендної плати за оренду земельної ділянки, в сумі 13582 гривні 00 копійок, з якої було утримано 3395 гривень 50 копійок аліментів. 9. [PERSON] перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітній, і допомогу по безробіттю не отримує. 10.Станом на 01 квітня 2019 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становила 8649 гривень 26 копійок. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 11.Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. 12.Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 13.Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 14.Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 15.Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 16.Відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. 17.Суд зазначає, що аліменти в твердій грошовій сумі, згідно ч. 1 ст. 184 СК України, можуть бути визначені не інакше як за заявою одержувача, а не платника аліментів. 18.В разі відсутності такої заяви аліменти, відповідно до ст. 183 СК України, визначаються в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. 19.Мінімальним гарантованим розміром аліментів на одну дитину є 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлено ч. 2 ст. 182 СК України, а не 30 %, як зазначено у позові. 20.Як вбачається із розрахунку заборгованості боржника зі сплати аліментів від 10 квітня 2019 року, [PERSON] розмір аліментів визначається виходячи із середньої заробітної плати, та встановлений на рівні 1859 гривень 45 копійок на місяць. 21.Враховуючи, що позивач постійного заробітку, окрім орендної плати, яка виплачується йому один раз на рік, не отримує, суд вважає необхідним змінити розмір аліментів, та стягувати з нього в розмірі 1/7 частини всіх його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 22.При вирішенні питання звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами суд виходив із наступного. 23.Частиною 2 статті 197 СК України встановлено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. 24.Таким чином на позивача покладається обов`язок доведення обставин, що мають істотне значення, і у зв`язку з існуванням яких виникла заборгованість зі сплати аліментів. 25.При цьому суд зазначає, що обставина, у вигляді відсутності у позивача постійного заробітку, яка існувала як на час винесення рішення про стягнення аліментів, так і на час виникнення заборгованості зі сплати аліментів, такою не являється. 26.Враховуючи не доведення позивачем існування обставин, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України, суд вважає необхідним в задоволенні вимоги про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах відмовити. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 27.Враховуючи характер спірних правовідносин, а також відсутність вини відповідача у спірних правовідносинах, суд вважає необхідним понесені позивачем судові витрати у справі, у вигляді сплати судового збору, віднести на позивача.

Outcome: partial