Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що між [PERSON] та ПАТ«Комерційний банк «Надра» був укладений кредитний договір № 148/П/13/2007/840 від 16.10.2007 року, згідно якого банк зобов'язався надати кредит у розмірі 22385,00 дол.США на термін до 10.10.2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,99 % річних на придбання нерухомості, а позивач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором. В забезпечення кредиту 16.10.2007 року було укладено договір іпотеки, за яким житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що придбавався під № 64 по вул. Чайковського, м. Біла Церква, був переданий в іпотеку за кредитним договором. При сплаті платежів за 2017 рік та при дослідженні розрахунку відсотків, позивачем встановлено розбіжності з розрахунком заборгованості за кредитом та процентами, згідно вказаного кредитного договору. Також, відповідачем не надано графік погашення заборгованості за кредитом та процентами, отже даний договір не містить загальної вартості кредиту, абсолютного значення подорожчання кредиту, реальної відсоткової ставки та іншу передбачену законодавством інформацію. Позивач вважає, що узгоджена сторонами у договорі ціна договору не відповідає реально встановленій у договорі та узгоджений у договорі розмір реальної відсоткової ставки не відповідає фактично встановленому розміру %. Позивач зазначає, що волевиявлення позичальника на укладення договору на умовах, з яких формально дійшли згоди згідно наявного у справі письмового документу, а саме, кредитного договору, не відповідає фактично встановленим істотним умовам договору. Позивач вважає, що при укладення кредитного договору, банк приховав від нього повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів позивача в оману. Позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір № 148\\П\\13/2007/840 від 16.10.2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Надра»; визнати недійсним договір іпотеки від 16.07.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л. за реєстр.№2384. 27.03.2018 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог та просив суд визнати недійсним п.1.5 кредитного договору № 148\\П\\13/2007/840 від 16.10.2007 року укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» недійсним; визнати п.1.3.1 кредитного договору № 148\\П\\13/2007/840 від 16.10.2007 року укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» частково недійсним, встановивши відсоткову ставку 12,87 %. Уточнені позовні вимоги викладено на а.с.209. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, подавали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, направили до суду клопотання про зменшення позовних вимог, але в судове засідання 27.03.2018 року не з'явилися, в судове засідання 25.04.2018 року позивач та його представник не з'явилися, просили відкласти судове засідання на іншу дату, однак підстав для задоволення даного клопотання не вбачалося. Представник відповідача в судовому засіданні 01.08.2017 року позов не визнав та заперечив призначення експертизи по справі. В подальші судові засідання відповідач не направив до суду свого представника, про дату, час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, клопотань чи заперечень суду не подав. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 16.10.2007 року між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Надра», було укладено договір № 148/П/13/2007/840, згідно якого банк зобов'язався надати кредит у розмірі 22385,00 дол.США на термін до 10.10.2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,99 % річних на придбання нерухомості. Відповідно до п. 1.1 Договору Банк надає Позичальнику кредитні кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 22385 доларів ззз придбання нерухомості. Відповідно п.1.1.3 Відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 11,99 % на рік. Нарахування відсотків за користування Кредитом здійснюється на фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. Встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено іпотечний договір за умовами якого позивач як іпотекодавець передав в іпотеку банку, як іпотеко держателю, житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, під № 64 по вул.Чайковського, ва м.Біла Церква, Київської області. Даний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Величко О.Л., зареєстрований в реєстрі за № 2384. Наведене підтверджується копією договору іпотеки (а.с.9,10). Зі змісту позовної заяви вбачається, що при сплаті платежів за 2017 рік та при дослідженні розрахунку відсотків, позивачем було виявлено розбіжності з розрахунком заборгованості за кредитом та процентами, згідно кредитного договору № 148/П/13/2007/840 від 16.10.2007 року. За клопотанням представника позивача по даній справі була проведена судово-економічна експертиза. Згідно висновку даної експертизи реальна відсоткова ставка по кредитному договору №148/П/13/2007/840 від 16.10.2007р. становить 12,87%, натомість в кредитному договорі узгоджена відсоткова ставка 11,99%; розмір мінімально необхідного щомісячного платежу (ануїтетного платежу) згідно вихідних даних, наявних у кредитному договорі №148/П/13/2007/840 від 16.10.2007р., розрахунково становить 321,16 доларів США, натомість у договорі сторонами узгоджена величина мінімально необхідного щомісячного платежу 322,91 долари США; реальна процентна ставка по кредитному договору №148/11/13/2007/840 від 16.10.2007р., виходячи із узгодженого договором розміру мінімально необхідного щомісячного платежу у сумі 322,91 долари США та терміну кредитування 120 місяців, розрахунково становить 12,87%. Сукупна вартість кредиту по кредитному договору №148/П/13/2007/840 від 16.10.2007р., виходячи із узгодженого договором розміру мінімально необхідного щомісячного платежу у сумі 322,91 долари США та терміну кредитування 120 місяців, розрахунково становить 38 749,20 доларів США. Абсолютне значення подорожчання кредиту становить 16755,94 долари США. Встановити величину подорожчання кредиту з урахуванням страхових платежів за весь період користування кредитними коштами не видається за можливе (причини наведені у дослідженні). Висновок експерта №16308\\17-45 від 31.01.2018р. (а.с.185-196). При вирішенні даної справи суд виходить з наступного. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Зі змісту ч. 1 ст.627 ЦК України вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Правове регулювання визнання правочинів недійсними здійснюється на підставі ст. ст. 203,215 Цивільного Кодексу України. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин ( далі також - Закон № 1023-ХІІ) містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частині 4 пункту 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»та ч.1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено: «У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. За ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано доказів в підтвердження вимоги про визнання п.1.3.1 кредитного договору частково недійсним. Так, згідно п.1.3.1. кредитного договору №148/П/13/2007/840 від 16.10.2007р. відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки 11,99 % відсотків на рік. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів (28-29-30-31\\360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Суд вважає, що позивач обрав не вірний спосіб захисту. Позивач в уточнених позовних вимогах просить визнати зазначений пункт кредитного договору частково недійсним, посилаючись на висновки економічної експертизи якою було визначено, що реальна відсоткова ставка по кредитному договору №148/П/13/2007/840 становить 12,87%. Позивач, вказуючи на ці обставини, не оскаржує сам розмір нарахованої заборгованості, не ставить питання про перерахунок, внесення змін в договір, а просить суд визнати частково недійсною умову договору щодо нарахувань відсотків за користування кредитом, що призведе до встановлення безвідсоткового кредиту чи встановлення судом нових умов договору. Суд вважає позовну вимогу про визнання п.1.3.1. кредитного договору частково недійсним, - необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Пунктом 1.5. кредитного договору №148/П/13/2007/840 від 16.10.2007р. встановлено, що комісія за розрахунки за цим договором складає 1,75 % від суми виданих коштів зазначених в п.1.2. за винятком суми виданої на оплату цієї комісії. Положення п.п.22,23 ст.1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) щодо заборони кредитодавцю встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, у взаємозв'язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, суд вважає, що положення про нарахування комісії за вказаним кредитним договором є незаконним, оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою і встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача та ін..) є протиправним.

Outcome: partial