Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Представник позивача звернувшись до суду з даним позовом посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 19 грудня 2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1100,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі та належним чином. Натомість відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував та не надавав банку вчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими, передбаченими договором витратами. У зв'язку із неналежним виконанням останнім зобов'язань за кредитним договором за ним виникла заборгованість, яка станом на 06 лютого 2017 року становить: 25\~011,38 грн. і складається із : 1093, 10 грн. - заборгованості за кредитом; 18\~791,05 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом; 3460,02 грн. заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн штраф (фіксована частина); 1167,21 штраф (процентна складова). Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язань за кредитним договором, заборгованість не погашає, що є прямим порушенням законних прав та інтересів ПАТ КБ "ПриватБанк". Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить заслухати у відсутності представника банку. Відповідач проти задоволення позову заперечив, пояснивши що погоджується тільки на стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 1093,10 грн., а що до стягнення нарахованих процентів та штрафних санкцій просить застосувати строки позовної давності, про що подав відповідну заяву. В якій зазначає, що сума процентів в розмірі 18\~791,05 грн. не підлягає до стягнення у зв»язку з пропуском позивачем трирічного строку позовної давності на її стягнення. Що безпосередньо підтверджується розрахунком заборгованості з якого вбачається, що початок нарахування відсотків кредитор розпочав з 26 січня 2014 року до 06 лютого 2017 року, тобто трирічний строк до якого позивач вправі був звернутись до суду по стягненню заборгованості по процентах закінчився 26 січня 2017 року. Також що стосується штрафних санкцій ( пені та комісії в сумі 3\~460,02 грн.), штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 1\~167,21 грн., то оскільки позивач розпочав рахувати пеню разом з комісією починаючи з 01 березня 2014 року по 06 лютого 2017 року то відповідно було пропущено встановлений законом річний строк на їх стягнення. А доводи позивача про збільшення строку позовної давності до 50 років є безпідставними, оскільки між банком та ним не було погоджено такої умови надання та повернення ним кредиту. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. З поданих документів вбачається, що на підставі «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку», відповідач 19 грудня 2011 року отримав кредит у розмірі 1100,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно поданого розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 19 грудня 2011 року заборгованість відповідача станом на 06 лютого 2017 року становить - 25\~011,38 грн. і складається із наступного: 1093, 10 грн. - заборгованість за кредитом; 18\~791,05 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3460,02 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн штраф (фіксована частина); 1167,21 штраф (процентна складова). Стороною у спорі заявлено вимогу про застосування позовної давності. Згідно зі статтями\~ 526,\~ 530, 610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов»язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України зокрема у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14. Правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 жовтня 2015 року в справі № 6-1295цс15 передбачає, що в справах про стягнення заборгованості за договором, який було укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, строк погашення процентів за кредитом визначається помісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Доводи позивача про збільшення строку позовної давності до 50 років є безпідставними, оскільки між відповідачем та позивачем не було погоджено такої умови. Правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15 встановлює наступне: Позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України. Згідно із ч. 1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п»ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.. адже у цій справі зміст п. 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Таким чином сума процентів в розмірі 18\~791,05 грн. не підлягає до стягнення, оскільки позивачем пропущено трирічний строк позовної давності на її стягнення. Як вбачається з розрахунку заборгованості, початком строку нарахування відсотків є 26 січня 2014 року і нарахування проводилося до 06 лютого 2017 рок. Таким чином трирічний строк позовної давності в межах якого позивач вправі був звернутися до суду закінчився 26 січня 2017 року, однак з даним позовом позивач звернувся тільки 17 лютого 2017 року. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14. Що стосується стягнення штрафних санкцій - пені та комісії в сумі 3\~460,02 грн. та штрафу 500 грн. (фіксована частина) і 1167,21 грн. (процентна складова), то оскільки кредитор розпочав рахувати пеню разом з комісією, починаючи з 01 березня 2014 року по 06 лютого 2017 року, відповідно було пропущено річний строк встановлений законом на їх стягнення. Виходячи із проаналізованого суд вважає за можливе стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 1\~093,10 грн., так як трирічний строк позовної давності по ній не закінчився. Що стосується стягнення заборгованості за відсотками, та нарахованими штрафними санкціями, то до цих боргових зобов»язань слід застосувати як трьохрічну так і річну позовну давність. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі наведеного та ст.ст. 256, 257, 258, 260, 261, 266, 267, 526, 551, 599, 610, 612, 1050 ЦК України,

Outcome: partial