Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 01.11.2016 року обґрунтовуючи тим, що згідно особового рахунку [NUMBER], відкритого на ім'я відповідача [PERSON], за адресою: [ADDRESS], за період з 01.06.2011 року по 01.09.2016 року рахується заборгованість за спожиту теплову енергію та підігрів води в розмірі 5 330 грн. 83 коп. В добровільному порядку зобов'язання щодо сплати коштів за надані послуги не виконуються, тому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 5 330 грн. 83 коп. за опалення та підігрів води на користь КПБМР «Білоцерківтепломережа» та судові витрати у справі в розмірі 1378 грн. В судовому засіданні представник позивача, за довіреністю у справі, [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити та зазначила, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки він звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, що перериває даний строк. З розрахункового листа вбачається, що відповідач сплачував кошти у 2013 року в більшому розмірі ніж було нарахування за місяць, отже він визнавав борг за попередній період. Лічильник був знятий на повірку 21.09.2015 року, а прийнятий в експлуатацію 25.01.2016 року, тому були нараховані суми за грудень 2015 року -582 гривень, за січень 2016 року - 457,33 грн., з урахуванням норми споживання затвердженою по м. Біла Церква - 3,65 на чотирьох чоловік зареєстрованих у квартирі відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та подав до суду письмові заперечення проти позову. Представник відповідача, адвокат за договором, [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що суми зазначені в розрахунку позивача, як «утримання із пенсії» є стягнення боргу по судовому наказу №2-н-2307 винесеного Білоцерківським міськрайонним судом 12.08.2011 року, тому дані суми не повинні братися до розрахунку заборгованості, який поданий позивачем. Дійсно у відповідача існує борг за період з вересня 2013 року по вересень 2016 року в сумі 1420 гривень 94 копійок. Крім того, просила застосувати строк позовної давності, оскільки позивач знаючи про існування заборгованості мав строк на її стягнення в судовому порядку протягом 3-х років. Що ж стосується нарахованих сум підігріву води: за грудень 2015 року -582 гривень, за січень 2016 року - 457,33 грн., то дані суми були нараховані за підігрів води виходячи з норм споживання за період перебування лічильника на повірці і до часу встановлення пломби (з 21.09.2015 року по 25.01.2016 року). Однак дане нарахування є незаконним, оскільки не відповідає вимогам п.10 та п.15 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Оскільки згідно актів, лічильник був переданий на повірку 21.09.2015 року і повернутий після повірки 30.09.2015 року, тобто протягом 09 днів, нарахування позивачем коштів за підігрів води по нормам є незаконним, тому просила позов задовольнити частково за період з вересня 2013 року по вересень 2016 року в сумі 1420 грн. 94 коп. та застосувати строк позовної давності за попередній період. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою квартира [ADDRESS] (а.с.15). З розрахункового листа абонента по особовому рахунку [NUMBER], відкритого на ім'я відповідача [PERSON], за адресою: [ADDRESS] (а.с.3-5) вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість за послуги з опалення та підігріву води перед КП БМР Білоцерківтепломережа» в сумі 5330 грн. 83 коп. за період з 01.06.2011 року по 01.09.2016 року. Також, з матеріалів справи ( а.с.3-5, 31-32, 37) вбачається, що на підставі виконавчого листа № 2- 6566 від 07.12.2008 року та судового наказу № 2-н- 2307 від 10.01.2012 року з відповідача на користь позивача в примусовому порядку було стягнуто кошти за надані послуги за опалення та підігрів води, які вираховували з пенсії відповідача та сплачувались ним особисто за наданими КП БМР «Білоцерківтепломережа» квитанціями. Згідно із ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно рішення Білоцерківської міської ради № 388 від 23.12.2005 року (а.с.8) Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» визначено виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м. Біла Церква. Згідно із Законами «Про місцеве самоврядування в Україні", «Про місцеві державні адміністрації" регулювання цін і тарифів за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг з урахуванням їхньої якості, режиму надання, належить до повноважень місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, які мають право ухвалювати рішення про запровадження тарифів на послуги теплопостачання. Ст.7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» також передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Як передбачено в ст.5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до системи органів місцевого самоврядування належить міська рада і виконавчий комітет ради. До позову додано копії рішень міської ради, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, відповідно до яких були встановлені, змінювалися тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання по м. Білій Церкві. ( а.с.7, 9-11). Отже, суд вважає, що тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання по м. Біла Церква запроваджені органами місцевого самоврядування, що не суперечить вимогам діючого законодавства. За ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування, прийняті в межах їх повноважень, визначених законом, є обов'язковими до виконання на відповідній території. Оскільки всі наведені вище рішення органів місцевого самоврядування про затвердження тарифів на житлово-комунальні послуги, в т.ч і на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, на даний час не скасовані, не визнані незаконними, то вони повинні виконуватися відповідачем, як споживачем цих послуг. Відповідно до ч.1, ч. 4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Згідно із ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Тому, згідно вищенаведених правових норм, обов'язком відповідача є своєчасна оплата цих послуг згідно затверджених в установленому порядку тарифів. При вирішенні спору відповідач [PERSON] просив суд застосувати строки позовної давності. За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи (а.с.6) вбачається, що на підставі заяви Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» від 06.03.2015 року, 30.03.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано судовий наказ у справі №357/2260/15-ц 2-н /357/283/15, про стягнення з [PERSON] боргу за житлово-комунальні послуги на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» в сумі 9 176 грн. 09 коп., який ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.03.2015 року був скасований. В судовому засіданні встановлено, що вказаний судовий наказ відповідачем не виконувався, кошти на погашення боргу не сплачувалися, що не заперечували сторони. В постанові Верховного Суду України у справі № 6-214цс14 від 21.01.2015 року викладено правову позицію стосовно того, що судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Згідно норм ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх судів України. Як вказано вище, позивач просить суд стягнути заборгованість за період з 01.06.2011 року по 01.09.2016 року, із заявою про видачу судового наказу звернувся до суду 06.03.2015 року, отже в даному випадку період з 01.06.2011 року по 28.02.2012 року буде поза межами строку позовної давності (сума боргу за цей період складає 1768,09 грн.). Твердження представника позивача щодо визнання відповідачем боргу за вказаний період суд не приймає до уваги, оскільки до суду не надано належних та допустимих доказів в підтвердження того, що сплачені відповідачем кошти в період з 01.02.2013 року по 01.07.2013 року є сплатою боргу за попередні періоди, а не сплатою поточних нарахувань. З розрахункового листа абонента [NUMBER] [PERSON] (а.с.4) вбачається, що за грудень 2015 року в розмірі 582 грн. та за січень 2016 року в розмірі 457 грн. 33 коп. абоненту було проведено нарахування коштів на оплату ГВП. Згідно акта КП БМР «Білоцерківськтепломережа» (заявка №121588) (а.с. 41), вбачається, що 21.09.2015 року за адресою [ADDRESS] де мешкає [PERSON] розпломбовано, знято з експлуатації та демонтовано вузол обліку гарячого водопостачання КВ-1.5 заводський номер 115124, останній показник лічильника 327. Відповідно до акту КП БМР «Білоцерківськтепломережа» (заявка №121734), 30.09.2015 року за адресою [ADDRESS] прийнято в експлуатацію вузол обліку гарячого водопостачання КВ-1.5 заводський номер 115124. Лічильник поставлено без опломбування за вказівкою тепломережі (а.с.40). Також, як вбачається з акта КП БМР «Білоцерківськтепломережа» (заявка №125782) (а.с.39) 25.01.2016 року опломбовано та прийнято в експлуатацію прилад обліку гарячого водопостачання КВ -1,5 заводський номер 115124 за адресою [ADDRESS]. При вирішенні спору в даній частині, суд не приймає до уваги твердження представника позивача щодо правомірності нарахування абоненту ГВП за вказаною адресою за грудень 2015 року в розмірі 582 грн. та за січень 2016 року в розмірі 457 грн. 33 коп., оскільки позивачем не надано доказів в підтвердження того, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача, а нарахування проведені відповідно до вимог законодавства. Відповідно до п.10 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених ПКМУ від 21.07.2005 року №630, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається за винятком випадків передбачених п.15. Відповідно до п.15 Правил, періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання. В даному випадку засоби обліку води було повірено у строк, що не перевищує одного місяця (знято - 21.09.2015 року, встановлено - 30.09.2015 року), отже нарахування оплати повинно було бути проведено згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці, а не згідно з нормативами (нормами) споживання, як зазначила представник позивача. Як вбачається з акта ( а.с.40) 30.09.2015 року лічильник був встановлений без опломбування в зв'язку з наявністю у відповідача боргу, однак в судовому засіданні позивачем не доведено правомірність не опломбування засобу обліку з зазначених в акті підстав, як і не доведено несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, у вказаний період. Враховуючи, що до суду не надано належних доказів щодо середньомісячних показань засобів обліку за попередні три місяці, за адресою [ADDRESS], встановити розмір суми коштів за грудень 2015 року та за січень 2016 року виявило не можливим, отже в даній частині позовні вимоги не підлягають до задоволення за недоведеністю. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за надані послуги в межах строку позовної давності за період з 01.03.2012 року по 01.09.2016 року в розмірі 2522 грн. 60 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанцій (а.с.1) позивачем при подачі позову до суду було сплачено судові витрати в розмірі 1378,00 грн., враховуючи те, що позов задоволено частково, судовий збір стягується пропорційно до задоволених вимог, тобто в розмірі 652,02 грн.

Outcome: partial