Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.12.2019 р. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом до досягнення донькою трьохрічного віку, а саме до [INFO] ; стягнути з відповідача на її користь вартість послуг за надання правничої допомоги у розмірі 500 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 01.08.2018 р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (актовий запис №1554). Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . З грудня 2019 р. вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Як вказує позивач, відповідач не бере участі в утриманні малолітньої доньки, не надає матеріальну допомогу, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Добровільної згоди з приводу матеріального утримання та виховання неповнолітньої доньки між ними не досягнуто. На даний час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. При цьому, відповідач офіційно працевлаштований та отримує заробітку плату, а тому позивач вважає, що він має можливість сплачувати визначений нею розмір аліментів на утримання малолітньої доньки та на її утримання. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 17.12.2019 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 26.12.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільні справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Ухвалою суду від 21.04.2020 р., призначено судове засідання для розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07.07.2020 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Щодо стягнення аліментів на дружину у визначеному нею розмірі, відповідач заперечує та просить стягувати з нього аліменти на утримання дружини [PERSON] в розмірі 2197 грн. 00 коп., починаючи стягнення з дня ухвалення рішення та до досягнення донькою [PERSON] трьохрічного віку. В задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. 30.07.2020 р. до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач повністю підтримує заявлені позовні вимоги та просить позов задовольнити, а заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, вважає необґрунтованими. 11.08.2020 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшли письмові заперечення, відповідно до яких відповідач підтримує свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття; а також стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом до досягнення донькою трьохрічного віку, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Позивач в судовому засіданні пояснила, що на момент звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, відповідач не надавав матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки. З січня 2020 р. відповідач почав надавати грошові кошти в сумі приблизно 4 тис. грн. Вказала, що добровільної згоди з приводу матеріального утримання дитини між ними не досягнуто. Дитина має хворобливий стан, що потребує значних затрат. При цьому, позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, отримує соціальну допомогу в розмірі 860 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме визнав повністю позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини у визначеному нею розмірі, - заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Погодився сплачувати аліменти на утримання дружини в розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи, передбаченого Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік», що становить 2197 грн. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що вони з позивачем перебувають у зареєстрованому шлюбу, проте, з грудня 2019 р. мешкають окремо. При цьому, він не ухиляється від обов`язку утримувати дитину. За домовленістю з січня 2020 р. він щомісячно перераховує на картковий рахунок позивача кошти на утримання дитини в розмірі приблизно 4 тис. грн. Також вказав, що у разі необхідності та за повідомленням позивача він сплачує додаткові витрати, пов`язані з лікуванням дитини. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи‚ оцінивши наявні письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01 серпня 2018 р. у Соломянському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (актовий запис № 1554), що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі у них народилася дитина донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 09.11.2018 р. Станом на день розгляду справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте, з грудня 2019 р. проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Про дані обставини позивач та відповідач вказали у судовому засіданні. Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, позивач [PERSON] посилається на те, що вони з відповідачем проживають окремо. Малолітня донька проживає разом з нею. Добровільної згоди з приводу матеріального утримання дитини між ними не досягнуто. При цьому, позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, в зв`язку з чим позивач звернулася до суду. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте, з грудня 2019 р. проживають окремо. Малолітня донька сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем [PERSON] . Зазначені обставини сторонами не заперечувались. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, визнав в повному обсязі. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є працездатним, та, відповідно до\~ст. 180 СК України,\~зобов`язаний утримувати свою дитину.\~ При цьому, судом встановлено, що відповідач приймає участь у матеріальному забезпеченні малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданими суду копіями банківських виписок, з яких вбачається перерахування коштів [PERSON] на картковий рахунок в розмірі приблизно 4 тис. грн. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання малолітньої доньки сторін, з врахуванням: віку дитини, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, а відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, згідно ст. 180 СК України, і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд прийшов до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню. При цьому, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Так, аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні та надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог/заперечень, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, враховуючи встановлені обставини справи, а також те, що відповідач позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини визнав в повному обсязі, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.12.2019 р. та до повноліття дитини. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дітей. Крім того, позивач не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування або навчання дитини в порядку\~ст. 185 СК України\~або збільшення розміру аліментів згідно\~ст. 192 СК України. Суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дитини участь обох батьків у вихованні неповнолітньої дитини є важливою, та, останніми, як батьками неповнолітньої дитини, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання малолітньої доньки. Позивач також просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною трьох\~\~років, мотивуючи це тим, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, відповідач не надає допомоги. Відповідач в цій частині позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість. При цьому, відповідач в судовому засіданні погодився сплачувати аліменти на утримання дружини в розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи, передбаченого Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік», що становить 2197 грн. Відповідно до ч. 4\~ст. 75 СК України, один\~із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ч. 2\~ст. 84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 3\~ст. 84 СК України\~якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Згідно ч. 4\~ст. 84 СК України\~право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2\~ст. 75 СК України\~право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є не працездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 01.03.2019 р. №45, старший солдат [PERSON] , вважається такою, що вибула у соціальну відпустку по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею трирічного віку з 01.03.2019 р. по 09.11.2021 р. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , крім державної допомоги на утримання дитини, отримує також грошову компенсацію за піднайм жилих приміщень, що підтверджується листом/відповіддю Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України від 29.07.2020 р. №910, який міститься в матеріалах справи. Таким чином,\~враховуючи встановлені\~судом обставини\~справи,\~з урахуванням\~принципу справедливості\~та розумності,\~з урахуванням\~потреб дружини\~та можливостей\~відповідача,\~суд приходить\~до\~висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти\~\~в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку. Аліменти підлягають стягненню з дня подачі позову до суду, тобто з 13.12.2019 р. та до 08.11.2021 р. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача вартість послуг за надання правничої допомоги у розмірі 500 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, позивачем жодних доказів суду не надано, а тому вимога про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 500 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Частина 6 ст. 141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону. Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial