Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.11.2018 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування збитків. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що він є власником автомобіля «Ман Л200» д.н.з. [NUMBER] 27 грудня 2017 року близько 14:30 год. на автодорозі Р-32 Біла Церква - Кременець, на перехресті доріг Сахнівці - Ізяслав - Теліженці - Гриців водій автомобіля «Рено Лагуна» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] виїжджаючи з другорядної дороги не надав переваги в русі та допустив зіткнення з вантажним автомобілем «Мерседес Бенз-Спрінтер» д.н.з. [NUMBER] , з подальшим зіткненням з припаркованим на узбіччі вантажним автомобілем «Ман Л200» д.н.з. [NUMBER] . Факт скоєння даного ДПТ та вини [PERSON] підтверджується ухвалами Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/926/18 від 12.04.2018р. та № 675/926/18 від 26.04.2018р. та не заперечується сторонами. 07 березня 2018 року оцінювачем [PERSON] складено звіт № 362 яким становлено, що вартість ремонту автомобіля Ман Л200» д.н.з. [NUMBER] складатиме 88 390,83 грн. На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як водія автомобіля «Рено Лагуна» д.н.з. [NUMBER] була забезпечена у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу №АМ/0333364 від 24.10.2017 року, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду майну третіх осіб у розмірі 100000 грн., франшиза - 1000 грн. З метою отримання відшкодування він звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», однак йому було відмовлено у зв`язку із тим, що [PERSON] на час ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу автомобіля «Рено Лагуна» д.н.з. [NUMBER] , у зв`язку із чим не є особою, відповідальність якої застрахована. Покликаючись на ст.ст. 511, 636, 988 ЦК України, ст.ст. 3, 6, 22, 28, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 8, 16, 25 ЗУ «Про страхування» та 1187 ЦПК України просить стягнути солідарно з відповідачів завдану майнову шкоду в розмірі 89 890,83 грн. з яких 88 390,83 грн. вартість відновлювального ремонту, 1500 вартість експертного дослідження. Крім того просить стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати, зокрема 898,91 грн. судового збору, а також 12000 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 16 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. 06.12.2018 року представник відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подав суду відзив на позовну заяву в якому вказує на те, що ПрАТ «УПСК», як Страховик за Полісом № АМ/0333364, є особою, на яку у разі настання страхового випадку покладається обов`язок зі сплати страхового відшкодування в порядку та на умовах, встановлених Законом України № 1961-IV. Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України № 1961 -IV особами, ідповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. З листа Волинської митниці ДФС № 1040/12/03-70-07 від 01.06.2018 р. щодо надання інформації, транспортний засіб «Renault [INFO] » р.н. [NUMBER] ввезений на митну територію України у митному режимі nимчасове ввезення до 1 року» громадянкою Республіки Білорусь [PERSON] . Частиною 4 ст. 380 Митного кодексу України встановлено що тимчасово ввезені транспортні засоби можуть використовуватись на митній території України винятково громадянами, які ввезли зазначені транспортні засопи в Україну, для їхніх, особистих потреб. З огляду на вказані норми вважає, що водій [PERSON] на час ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу «Renault Laguna» р.н. [NUMBER] , у зв 'язку із чим не є особою, відповідальність, якої застрахована, згідно Полісу №АМ/0333364. Оскільки відсутні правові підстави вважати ДТП, що трапилася 27.12.2017 р. за участю транспортного засобу «Renault Laguna» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , страховим випадком, а відтак, у ПрАТ «УПСК» не настав обов`язок щодо виплати страхового відшкодування за Полісом № АМ/0333364. Крім того зазначає, що Розмір витрат на правничу допомогу (12 000 грн. 00. коп.) є неспівмірним з ціною позову [PERSON] (89 890 грн. 83 коп.) та складністю справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. За змістом статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина 1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України). Судом встановлено, що 27 грудня 2017 року близько 14:30 год. на автодорозі Р-32 Біла Церква - Кременець, на автодорозі Р-12 Біла-цеква - Кременець на перехресті доріг Сахнівці - Ізяслав - Теліженці - Гриців водій автомобіля «Рено Лагуна» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] виїжджаючи з другорядної дороги не надав переваги в русі та допустив зіткнення з вантажним автомобілем «Мерседес Бенз-Спрінтер» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , з подальшим зіткненням з припаркованим на узбіччі вантажним автомобілем «Ман Л200» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. В наслідок ДТП водій автомобіля «Рено Лагуна» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] тримав тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітини та лівого передпліччя, перелом лівої ноги, пасажир вказаного автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого пелому передпліччя, забою хребта, струсу головного мозку. Водій автомобіля «Мерседес Бенз-Спрінтер» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗМТ та струсу головного мозку. Водій автомобіля «Ман Л200» д.н.з. [NUMBER] під [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді забою грудної тканини. По даному факту розпочате розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії та номеру [NUMBER] , автомобіль марки «Ман Л200» д.н.з. [NUMBER] , 2005 р.в., належить [PERSON] . Ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29.12.2017 року ( справа №675/2629/17) накладено арешт на транспорті засоби, які є речовими доказами у кримінальному провадження № 1201724015000590, зокрема на автомобіль «Ман Л200» д.н.з. [NUMBER] власником якого є [PERSON] . З вказаної ухвали вбачається, що слідчим суддею встановлено належність автомобіля «Рено Лагуна» д.н.з. [NUMBER] на праві користування [PERSON] . Ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22.02.2018 року ( справа №675/2629/17), задоволено клопотання [PERSON] та скасовано арешт, що був накладений на автомобіль «Ман Л200» д.н.з. [NUMBER] . Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 26.04.2018 року за результатами розгляду кримінального провадження №1201724015000590 за обвинуваченням [PERSON] за ст. 286 ч.21 КК України, постановлено звільнити [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим [PERSON] . Кримінальне провадження відносно [PERSON] - закрити. Таким чином факт скоєння вищевказаного ДПТ з вини [PERSON] підтверджується ухвалами Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/926/18 від 12.04.2018р. та № 675/926/18 від 26.04.2018р. Із полісу №АМ/0333364 вбачається, що 24.10.2017 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на строк дії - по 24.10.2018 року, яким визначена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, завдану майну - 100000 грн., франшиза - 1000 грн; страхувальник - [PERSON] ; забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Рено Лагуна», 2002 р.в., номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . З листа Волинської митниці ДФС № 1040/12/03-70-07 від 01.06.2018 р. щодо надання інформації, транспортний засіб «Renault Laguna» номер кузова [NUMBER] .н. [NUMBER] ввезений на митну територію України у митному режимі тимчасове ввезення до 1 року» громадянкою Республіки Білорусь [PERSON] . Листом від 04.07.2018 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовлено [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, оскільки вважає, що водій [PERSON] на час ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу «Renault Laguna» р.н. [NUMBER] , у зв`язку із чим не є особою, відповідальність, якої застрахована, згідно Полісу №АМ/0333364. Відповідно до ч.2 ст.127, ч.ч.1, 4, 7 ст.128 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1177, 1192 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на підставі п.9 ч.1 ст.7 Закону України «Про страхування» відноситься до видів обов`язкового страхування. Згідно преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до п. 22.1. ст.22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу визначено у ст.29 Закону. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У п.1.4. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, зокрема, на отримання страхового відшкодування, в порядку, передбаченому п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виникає лише за умови, що обидва транспортні засоби, які стали учасниками ДТП, є забезпеченими. Отже, у відповідності до вищевикладеного, ДТП визнається страховим випадком за умови, якщо вона сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, яка правомірно володіла цим транспортним засобом. Відповідно до ч.1 ст. 380 Митного кодексу України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Частиною 4 ст. 380 цього ж кодексу передбачено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Частиною першою статті 109 МК передбачено, що за заявою особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення, орган доходів і зборів надає дозвіл на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо товарів будь-якій іншій особі за умови, що така інша особа:1) відповідає вимогам, встановленим цим Кодексом; 2) приймає на себе зобов`язання особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення. Наведена норма відповідає положенням пункту (b) I Додатка "C" Конвенції про тимчасове ввезення, відповідно до якої транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення. Кожна Договірна Сторона може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема якщо вона використовує його від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Разом з тим, стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. За змістом п. 2.2 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. З урахуванням наведених правових норм для вирішення питання про відшкодування страхової суми за укладеним договором страхування суд критично оцінює посилання відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на норми Митного кодексу України, оскільки з листа Волинської митниці ДФС № 1040/12/03-70-07 від 06.2018 р. вбачається лише інформація про ввезений на митну територію України транспортний засіб «Renault Laguna», номер кузова [NUMBER] .н. [NUMBER] у митному режимі тимчасове ввезення до 1 року» громадянкою Республіки Білорусь [PERSON] , проте згідно страхового полісу №АМ/0333364 від 24.10.2017 року забезпечений страховою компанією є транспортний засіб «Renault Laguna», номер кузова [NUMBER] .н. [NUMBER] . Таким чином вищевказана інформація надана митницею не стосується транспортного засобу «Renault Laguna», номер кузова [NUMBER] .н. [NUMBER] , забезпеченого полісом №АМ/0333364 від 24.10.2017 року. Крім того ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29.12.2017 року (справа №675/2629/17) встановлено належність автомобіля «Рено Лагуна» д.н.з. [NUMBER] на праві користування [PERSON] на підставі реєстраційних документів, який є страховиком за полісом №АМ/0333364 від 24.10.2017 року. Таким чином суд вважає, що на час ДТП [PERSON] був законним володільцем та правомірним користувачем зазначеного транспортного засобу, оскільки доказів неправомірності права використання режиму тимчасового ввезення щодо автомобіля марки засіб «Renault Laguna» р.н. [NUMBER] громадянами [PERSON] та [PERSON] судом не встановлено. Оскільки факт завдання шкоди позивачу є страховим випадком, то відповідач ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» зобов`язаний відшкодувати позивачу заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди її майну шкоду у розмірі у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі №АМ/0333364 від 24.10.2017 року. Відповідно до частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 07 березня 2018 року оцінювачем [PERSON] ( особою, яка має право на проведення оціночної діяльності) складено звіт № 362 яким встановлено, що вартість ремонту автомобіля «Ман Л200» д.н.з. [NUMBER] складає 88 390,83 грн. Розмір завданої шкоди визначено звітом сторонами не оспорюється. Позивачем [PERSON] понесено витрати на підготовку експертного висновку в розмірі 1500 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1989 від 13.03.2018 року. Загальна сума матеріального збитку яку зазнав позивач [PERSON] внаслідок пошкодження належного йому автомобіля становить 89890,83 грн. Статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Позивачем заявлено позов також до особи, яка є винною у скоєнні ДТП - Арсенюка А.О. Виходячи з наведених норм законодавства та встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, та задоволення позову в цій частині шляхом стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] 88890,83 грн. - страхового відшкодування, та стягнення з [PERSON] на користь позивача 1000 грн. завданої майнової шкоди. Щодо стягнення судових витрати, суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На підтвердження факту витрат на оплату послуг адвоката заявником надано договір №10/1 про надання правової допомоги від 10.10.2018, укладений між Адвокатським бюро «Тараса Мартинюка» та [PERSON] , додаток до договору відповідно до якого сторони погодили розмір гонорару у сумі 12000 грн. рахунок на оплату послуг в якому визначено, що послугою що надається є правова консультація, підготовка позовної заяви, представництво інтересів у суді, копію квитанції від 24.10.2018 на суму 6000 грн. Разом з тим, згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвокат та має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.5 цієї статті ЦПК). Враховуючи наведені норми та заперечення відповідача проти розміру відшкодування судових витрат, суд дійшов висновку про зменшення суми відшкодування витрат на допомогу адвоката з огляду на обсяг матеріалів справи, який є не значним, те що справа не відноситься до справ значної складності. Факт виготовлення адвокатом процесуальних документів в процесі розгляду справи, які потребують відповідних затрат часу, позивачем також доведено не було. Отже, зважаючи на кількість засідань в яких брав адвокат участь у справі, суд вважає, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в суді є неспівмірним ні за обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ні за складністю і об`ємом справи, тому підлягає зменшенню до 2000 грн. на витрати на правову допомогу, які слід стягнути в користь позивача з відповідачів, а саме з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» 1500 грн. та 500 грн. з відповідача [PERSON] . У зв`язку із частковим задоволенням позову відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню відповідачами, які суд визначає пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial