Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м.Одеси знаходиться справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у здійсненні права власності, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у здійсненні права власності та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у здійсненні права власності Уточнивши свої позовні вимоги [PERSON] вказувала, що її бабуся [PERSON] та її двоюрідний брат [PERSON] за договором купівлі-продажу від 18.04.2003р. в рівних частках придбали квартиру [ADDRESS], в якій поселилися та мешкали до смерті. В цій квартирі мешкала і позивачка, яка доглядала за своєю бабусею. 15.11.2003р. помер [PERSON], а 23.04.2006р. померла [PERSON]. Після її смерті позивачка, як спадкоємиця за правом представлення, звернулася до п»ятої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] З аналогічною заявою до нотаріальної контори звернулася і [PERSON], яка також є онучкою [PERSON] П»ятою Одеською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу. В 2009р. позивачка була засуджена до позбавлення волі і з лютого 2009р. по січень 2016р. відбувала покарання в місцях позбавлення волі. Звільнившись з місць позбавлення волі, позивачка приїхала до м.Одеси, однак потрапити до вказаної квартири не змогла, оскільки там мешкав чужий чоловік, який повідомив, що він є її власником. Від дільничного інспектора позивачці стало відомо, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування від 27.01.2005р., який було укладено між [PERSON] М,М. і [PERSON] [PERSON] вказана квартира належала на підставі рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04.01.2005р., за яким нібито [PERSON] та [PERSON] продали спірну квартиру на підставі простого письмового договору [PERSON], який був визнаний судом дійсним та за [PERSON] було визнано право власності на цю квартиру. 27.01.2005р. [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] М.М. Не погодившись із вказаним рішенням, позивачка подала на нього апеляційну скаргу і рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27.09.2016р. рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04.01.2005р. було скасовано, постановлено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності відмовлено. Таким чином, оскільки [PERSON] не була стороною договору дарування спірної квартири, укладеного 27.01.2005р. між [PERSON] та [PERSON], між ними відсутні зобов»язальні відносини, позивачка просила визнати за нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 23.04.2006р., витребувати з володіння [PERSON] на користь [PERSON] ? частку квартири [ADDRESS], усунути перешкоди у здійсненні її права власності ? часткою квартири [ADDRESS], визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №31 по вул..Болгарській,41 в м.Одесі та виселити його з квартири [ADDRESS]. В зустрічному позові [PERSON] вказувала, що після смерті [PERSON] вона також звернулася до п»ятої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак у неї не було правовстановлюючих документів на зазначену квартиру і з цього приводу вона звернулася до [PERSON], яка їй повідомила про те, що спадкова квартира була нібито відчужена і що існує рішення Апеляційного суду Одеської області від 27.09.2016р., яким рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04.01.2005р., згідно якому договір купівлі-продажу від 09.11.2003р. квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], визнано дійсним та за [PERSON] визнано право власності на цю квартиру, було скасовано, постановлено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності відмовлено. Оскільки у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на зазначену квартиру, оформити свої спадкові права вона не має можливості, остання просила визнати за нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 23.04.2006р., витребувати з володіння [PERSON] на її користь ? частку квартири [ADDRESS], усунути перешкоди у здійсненні її права власності ? часткою квартири [ADDRESS], виселивши [PERSON] з квартири [ADDRESS]. [PERSON] в своєму зустрічному позові зазначав, що 15.11.2003р. помер його син [PERSON]. Після його смерті [PERSON] звернувся до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, однак свідоцтва про право на спадщину він отримати не може. В подальшому його стало відомо про існування рішення Апеляційного суду Одеської області від 27.09.2016р., яким рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04.01.2005р., згідно якому договір купівлі-продажу від 09.11.2003р. квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]В./, визнано дійсним та за [PERSON] визнано право власності на цю квартиру, було скасовано, постановлено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності відмовлено. Посилаючись на викладене, просив визнати за ним право власності на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 15.11.2003р., витребувати з володіння [PERSON] на його користь ? частку квартири [ADDRESS], усунути перешкоди у здійсненні його права власності ? часткою квартири [ADDRESS], виселивши [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON]М та третя особа [PERSON]. в судове засідання не з»явилися, повідомлялися у відповідності до вимог чинного законодавства Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.04.2003р. [PERSON] продав, а [PERSON] та [PERSON] в рівних частках придбали квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 18.04.2003р., посвідченого [PERSON], державним нотаріусом першої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №4-2880. Згідно ст. ст.319, 328 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 04.01.2005р. у справі за позовом [PERSON] В»ячеславовича до [PERSON], ДПІ Малиновського району м.Одеси про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 09.11.2003р. між [PERSON] В»ячеславовичем та [PERSON], [PERSON]. Визнано за [PERSON] В»ячеславовичем право власності на квартиру [ADDRESS]. 15.11.2003р. помер [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про його смерть, яка наявна в матеріалах справи Після його смерті 06.04.2004р. його батько [PERSON] звернувся до п»ятої Одеської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після його смерті та було заведено спадкову справу за №156/2004. Згідно договору дарування від 27.01.2005р, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 406, [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS]. 23.04.2006р. померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть, яка є в матеріалах справи. Згідно ст.ст. 1266, 1267 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. 17.10.2006р. [PERSON], як спадкоємиця за правом представлення, оскільки її батько [PERSON], який є сином [PERSON], та який помер 14.04.2000р., у відповідності до вимог ст.ст.1268,1269 Цивільного кодексу України звернулася до п»ятої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Крім неї, в липні 2013р. до п»ятої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] також звернулася і [PERSON], як спадкоємиця за правом представлення, оскільки її мати [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], яка є донькою [PERSON], померла 25.10.2002р., якій згідно рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 10 липня 2013 року визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], встановивши його терміном до 10.09.2006р. З приводу спадщини до майна [PERSON] було заведено спадкову справу за №388/2006. Вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 28.12.2009р. [PERSON] було засуджено до 7-ми років позбавлення волі. Звільнившись з місць позбавлення волі, [PERSON] дізналася про існування рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04.01.2005р. у справі за позовом [PERSON] В»ячеславовича до [PERSON], ДПІ Малиновського району м.Одеси про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру, за яким визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 09.11.2003р. між [PERSON] В»ячеславовичем та [PERSON], [PERSON] та визнано за [PERSON] В»ячеславовичем право власності на квартиру [ADDRESS]. На вказане рішення [PERSON] подала апеляційну скаргу і рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27.09.2016р. рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04.01.2005р. було скасовано, постановлено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], ДПІ Малиновського району м.Одеси про визнання договору дійсним та визнання права власності відмовлено. Згідно до ст.346 Цивільного кодексу Українип право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини. Відповідно до ст. 330, 387-388 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно до п.п.21, 22, 23, 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р. спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК. . Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р.. реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). Оскільки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не були стороною вказаного договору дарування зазначеної квартири від 27.01.2005р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], застосувати реституцію у разі визнання недійсним договору відчуження майна вони не мають змоги, а тому вони мають право пред»явити віндикаційний позов про витребування з незаконного володіння [PERSON] спірної квартири. Постановами п»ятої Одеської державної нотаріальної контори від 06.04.2004р. та від 17.10.2006р. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру №31 по вул..Болгарській.41 в м.Одесі відмовлено у зв»язку з відсутністю всіх належних документів. Таким чином, у позивачки за первісним позовом та у позивачів за зустрічними позовами відсутня можливість отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом, а отже їх вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири №31 по вул..Болгарській.41 в м.Одесі, визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири №31 по вул..Болгарській.41 в м.Одесі, визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири №31 по вул..Болгарській.41 в м.Одесі а також вимоги про витребування у [PERSON] зазначених часток спірної квартири підлягають задоволенню. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачкою за первісним позовом та позивачами за зустрічними позовами заявлені вимоги щодо усунення перешкод у здійсненні ними права власності шляхом виселення [PERSON] із вказаної квартири. Право користування вказаною квартирою виникло у [PERSON] на підставі отриманого права власності на неї. Реєстрація місця проживання відповідача є похідною від права користування житлом. У разі припинення права власності право користування припиняється. У відповідності до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, рішенням суду, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки суд прийшов до висновку про визнання за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права власності на відповідні частки у квартирі [ADDRESS] (по ? частці за [PERSON] та [PERSON], ? частку за [PERSON]Є.), то виселення [PERSON] може бути здійснено саме з відповідних часток квартири, права на яких судом визнані за сторонами. Вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення [PERSON] з усієї квартири задоволенню не підлягають, так як кожен з них не є власником всієї квартири, а є власниками її часток. Таким чином в задоволенні зазначених вимог суд відмовляє за безпідставністю.

Outcome: partial