Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивувала тим, що з 1989 р. по 2015 р. працювала на посаді оператора поштового звязку першого класу в Закарпатській дирекції УДПЗ «Укрпошта» і 27.06.2015 року звільнилася у звязку з виходом на пенсію згідно ст. 38 Кодексу законів про працю України (длалі - КЗпП України). В день звільнення відповідач обовязки, передбачені ст. 47 КЗпП України не виконав, остаточний розрахунок в день звільнення та на наступний день після звільнення не провів. Невиплачені належні суми в день звільнення нараховані в жовтні 2015 р. та виплачені - 23.11.2015 року. Такі дії відповідача вважає неправомірними, а тому просить стягнути з відповідача зазначену компенсацію за період з 28.06.2015 по 23.11.2015 в розмірі 8\~913,22 грн. Під час судового розгляду, позивач збільшила свої позовні вимоги та остаточно просила стягнути середній заробіток за період з 01.07.2015 року по 07.11.2016 року, що складає 25\~059, 69 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог, виходячи з наступного. Позивач працювала на підприємстві позмінно, у день звільнення не працювала, а тому всі суми належні для виплати повинні були бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З 01.03.2015 позивач отримувала належну їй заробітну плату та інші виплати через Головну касу Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта». Належні позивачу виплати нараховувалися бухгалтерією та виплачувалися за видатковими відомостями через Головну касу, що підтверджується, зокрема, відомістю про виплату грошей №276 від 24.06.2015 р. Позивачу було відомо, що після звільнення їй нараховано заробітну плату та про можливість її отримання в Головній касі Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта», однак позивач не зявилася для отримання коштів, що підтверджується відомістю на виплату грошей № 80 від 06.07.2015, де напроти прізвища [PERSON] проставлений підпис «Депановано» (готівкові кошти, що одержані підприємством для виплат, повязаних з оплатою праці та не виплачені в установлений строк окремим фізичним особам). Таким чином, заробітна плата була нарахована позивачу та депанована і могла бути виплачена одразу в момент звернення позивача. Однак, позивач таку вимогу не предявила, а тому й не отримала розрахунку. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КзпП України. З копії трудової книжки вбачається, що позивач з 13.06.1989 року знаходилась у трудових відносинах із Закарпатською дирекцією Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», працюючи на різних посадах. 01.03.2015 призначена на посаду оператора поштового звязку 1 класу МВПЗ Ужгород. 27.06.2015 була звільнена з займаної посади з виходом на пенсію, на підставі ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 570/к від 26 червня 2015 року (а.с. 18-19). З наказу №570-к (розпорядження) про припинення трудового договору вбачається, що позивач звільнена з 27.06.2015 з посади оператора поштового звязку І класу у звязку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпПУ (підстава заява [PERSON] від 27.06.2015, з наказом (розпорядженням) позивач ознайомлена 27.06.2015. З табелю обліку використання робочого часу за червень 2015 року [PERSON] з 01.06.2015 по 18.06.2015 - перебувала у відпустці, з 19.06.2015 по 26.06.2015 - на лікарняному, з 27.06.2015 не працювала (а.с. 115). З Журналу виходу на роботу працівників МВПЗ-Ужгород за період з 22.06.2015 по 28.06.2015 вбачається, що в ці дні позивач не працювала (а.с.156). Таким чином, позивач в день звільнення не працювала. 06.11.2015 позивач звернулася до Генеральної дирекції УДППЗ «Укрпошта», Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» про виконання останніми обовязків передбачених ст. 47 КЗпП України та надання копій документів (а.с.30). 18.11.2015 р. позивачу була надана відповідь, в якій було повідомлено про депановану заробітну плату в сумі 1740,25 грн, яка складається із заробітної плати за червень місяць в розмірі 187,48 грн; лікарняних за червень місяць в розмірі 88,66 грн., одноразової грошової виплати у звязку з виходом на пенсію в розмірі 1464,11 грн. та про можливість її отримання в головній касі Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошти» (а.с.31). Розмір заробітної плати та лікарняних за червень місяць підтверджується довідкою про борг підприємства за червень 2015 року (а.с. 157). Згідно довідки, наданої відповідачем, середньоденний заробіток у позивача складав 73,059302 грн. (а.с.32) Достовірність цієї довідки позивач та його представник не спростовують. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Однак в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з [PERSON] належних до сплати сум провели 23.11.2015 р., що підтверджується видатковим касовим ордером від 23.11.2015 (а.с.43) та довідкою про суми виплат оператору поштового звязку І класу [PERSON] за період травень-червень, жовтень 2015 (а.с. 178-179). Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, \~\~при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,\~\~ наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно з п. 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. Таким чином, суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У звязку з чим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум у розмірі середнього заробітку. Враховуючи зазначене, те що позивач в день звільнення не працювала, з вимогою про розрахунок звернулася 06.11.2015, а розрахунок проведено 23.11.2015, розмір середнього заробітку складає 17 днів при середньоденному заробітку у розмірі 73,059302 грн. на загальну суму 1242 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial