Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21.07.2010 року в розмірі 49628 гривень 59 копійок, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.07.2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з тим, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 31.03.2017 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 49628 грн. 59 коп., яка складається з наступного: 2933 грн. 66 коп. - заборгованість за кредитом; 40401 грн. 27 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3454 грн. 20 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 2339 грн. 46 коп. - штраф (процентна складова), у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надавши на адресу суду, разом з позовною заявою, письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач, її представник, кожна окремо, у судове засідання не з'явились, надавши на адресу суду письмові заперечення, згідно з якими просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку, не повідомивши та не погодивши зазначене з відповідачем; також, банком було пропущено строк позовної давності звернення до суду із зазначеною позовною заявою. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.07.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний договір складається із заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг. Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, за несвоєчасне погашення заборгованості встановлена пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова відсоткова ставка по договору)/ 30- яка нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочки по кредиту чи процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн. За порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів стягується штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.8). Підписуючи анкету-заяву, [PERSON] підтвердила, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також клієнт підтвердила, що вона ознайомлена з договором про надання банківських послуг до його укладання і згодна з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом роздруківки із сайту http://privatbank.ua. Також зобов'язалась виконувати Умови і правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приват банку www.privatbank.com.ua. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов і Правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентам за його користування, за перевитрату платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідач зобов'язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість за кредитним договором станом на 31 березня 2017 року становить 49628,59 грн., яка складається з 2933,66 грн. - заборгованість за кредитом; 40401,27 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3454,20 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи - 500 грн. - (фіксована частина); 2339,46 грн. (процентна складова), яку просили стягнути на користь банка з відповідача. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст.1046 ЦК України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст.629 ЦК України є обов'язковим до виконання, в порушення ст.525 ЦК України односторонньо відмовився від своїх зобов'язань за цим договором, порушив свої зобов'язання по поверненню суми позики за цим договором. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.4-6), наданого представником позивача станом на 31.03.2017 року, процентна ставка була збільшена з 01 квітня 2015 року з 36 відсотків річних до 43,2 відсотка річних (а.с.5 зворот). Умовами і правилами надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, не передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати тарифи. Із заяви позичальника, доданої до позову вбачається, що процентна ставка на момент укладення договору була встановлена в розмірі 36 % річних. Згідно ст.10561 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували застосування сторонами у договорі змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст.10561 ЦК України. Враховуючи наведене, суд вважає, що у даному випадку умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст.1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року судам роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно пункту 2.1.1.5.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість. Таким чином, в даному випадку позичальник позбавлений права не погодитися на зміну умов договору, і у випадку незгоди із запропонованими змінами зобов'язаний ініціювати розірвання договору. Отже, така умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Отже, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а посилання відповідача та її представника, подані в письмових запереченнях щодо невірної заборгованості по відсоткам за користування кредитом та як наслідок відмови в задоволенні позовних вимог, є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Тому, суд відхиляє як доказ розрахунок заборгованості за договором від 21.07.2010 року укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] станом на 31.03.2017 року, наданий позивачем. Зокрема, в такому розрахунку застосовані збільшені розміри процентної ставки; а отже, суд вважає таке збільшення розміру процентної ставки протиправним. Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 36 відсотків річних як таку, що була встановлена на момент отримання відповідачкою кредитної картки та відкриття карткового рахунку. Як вбачається із даного до позову розрахунку заборгованості (а.с.4-6) розмір основної заборгованості за кредитом, станом на 31.03.2017 року становить 2933,66 грн. Таким чином, заборгованість відповідача по відсотках, з урахуванням отриманих нею сум, які зазначені у виписці по особовому рахунку, за період з 01.04.2015 року по 31.03.2017 року складає 2115 грн. 12 коп. згідно наступного розрахунку: 2933,66 грн. (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 731 день (період з 01.04.2015 року по 31.03.2017 року) х 36% річних / 365 днів = 2115 грн. 12 коп. Таким чином, загальний розмір заборгованості по відсотках становить 2115 грн. 12 коп. Отже, заборгованість за кредитним договором складається із 2933,66 грн. - заборгованість за кредитом; 2115,12 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3454,20 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи - 500 грн. - (фіксована частина); 2339,46 грн. (процентна складова), Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 09 червня 2017 року відповідач подала заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача (а.с.55-57). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України № 6-14цс14 від 19.03.2014 року, №6-95цс14 від 17.09.2014 року, №6-103цс14 від 24.09.2014 року, №6-134цс14 від 01.10.2014 року. Сторони погодили, що сплата щомісячних платежів повинна була здійснюватися до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, останній платіж було проведено відповідно до умов договору 08 вересня 2014 року, а 29 вересня 2014 року за відповідачем почала рахуватися прострочена заборгованість за кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості. Виходячи з умов договору, наступний черговий платіж повинен був бути здійснений відповідачем 25 вересня 2014 року, і з цього часу повинен обраховуватися початок перебігу строку позовної давності. Згідно з довідкою, наданою представником ПАТ КБ «ПриватБанк», строк дії картки [NUMBER], відкритої на ім'я [PERSON] до 31 жовтня 2017 року (а.с.77). Банк звернувся до суду з позовом 21 квітня 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Тобто з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 1000 грн. за період з 25 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року. Також, суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Проаналізувавши зміст довідки про умови кредитування, суд приходить до висновку, що умовами договору передбачене застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту за кожен день прострочення. У той самий час угодою передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми у розмірі - 6048,78 грн., з яких: 2933,66 грн. - заборгованість за кредитом; 2115,12 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, і про відмову у задоволенні позову щодо інших вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню сума 6048,78 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1600 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial