Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

І. Виклад позиції заявника та представника позивача. [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про поділ майна подружжя (яку згодом уточнила, зменшила позовні вимоги в останній редакції т. 5 а.с. 107-113). Позов обґрунтовано тим, що 22.09.2013 року [PERSON] разом з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, актовий запис № 1744.Від 21. [INFO] у сторін народилася донька- [PERSON] . В добровільному порядку майновий спір між сторонами не вирішено, тому позивач вимушена звернутись до суду, просить суд: Визнати з [PERSON] ( [NUMBER] ) право власності на 70% (7/10) машиномісця № [NUMBER] , загальною площею, 92,9 кв. м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Загальна вартість частки складає 2 100 000 (два мільйони сто тисяч) гривень. 70% (7/10) житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 114,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 184921051237), Загальна вартість частки складає 2 100 000 (два мільйони сто тисяч) гривень. 70% (7/10) земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки місця розташування 5123755800:02:011:0128 (реєстраційний номер 119397851237), цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,00338 га. Загальна вартість частки складає 2 100 000 (два мільйони сто тисяч) гривень. Визнати за [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) право приватної власності на: 30% (3/10) частину машиномісця № [NUMBER] , загальною площею, 92,9 кв. м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Загальна вартість частки складає 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень. 30% (3/10) житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 114,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 184921051237), Загальна вартість частки складає 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень. 30% (3/10) земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки місця розташування 5123755800:02:011:0128 (реєстраційний номер 1 19397851237), цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,00338 га. Загальна вартість частки складає 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень. Стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) грошову компенсацію вартості 1/4 частини сплачених грошових коштів за Договором про купівлю-продаж земельної ділянки від 01.03.2015 та Договору про повний розрахунок між сторонами від 29.03.2016 року в розмірі 129 708 (сто двадцять дев`ять тисяч сімсот вісім) гривень 34 копійок. Стягнути на користь [PERSON] понесені судові витрати по справі понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 9 514,80 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять гривень 80 копійок). 05.09.2017 року відповідачем [PERSON] подано до Іллічівського міського суду він заперечив роти визнання договору дарування удаваним, та просив: прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду та поділити спільне майно, виділивши [PERSON] на праві особистої власності автомобіль марки «CHEVROLET LACETTI NF 486», номер шасі (кузова, рами) номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] стягнувши з неї на мою користь 91329,57 грн. та судові витрати по справі. Треті особи до судового засідання не прибули, про причини неявки не повідомили, викликалися належним чином (т. 1, а.с. 225, 227). І. Заяви (клопотання) учасників справи. Клопотання про забезпечення позову від позивача [PERSON] (т.1, а.с. 20-21). Апеляційна скарга на відкриття провадження надана відповідачем [PERSON] (т.1 а.с. 33-35). Заява відповідача про відкладення слухання (т.1, а.с. 51). Клопотання позивача про залучення третіх осіб (т.1, а.с. 57-58). Заява [PERSON] про забезпечення позову (т.1, а.с. 15-153). Зустрічна позовна заява [PERSON] (т.1, а.с. 160-165). Заява [PERSON] про збільшення позовних вимог (т.1 а.с. 104-108). Заява про залишення частини позовних вимог без розгляду (т.1, а.с. 112). Заява на ознайомлення - [PERSON] (т.1, а.с. 150). Клопотання про забезпечення позову від позивача [PERSON] (т.1, а.с. 151-153). 15.02.2018 року подано до суд зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Лев Капітал» про звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с. 160-165). Заява про залучення третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] (т. 1 а.с. 231). 15.02.2018 року до суду надано заяву [PERSON] про залучення її у якості третьої особи (т.1 а.с. 231) та надано заяву позивача [PERSON] про залучення третьої особи - [PERSON] (т.1 а.с. 233-234). Оголошення про виклик до судового засідання третю особу [PERSON] (т. 1, а.с. 225, 227). 20.09.2018 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надано клопотання про відкладення слухання справи (т.2 а.с. 245-250). 26.09.2018 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надано клопотання про відкладення слухання справи (т.3 а.с. 3). 31.10.2018 року до суду надано заяву про відкладення позивачем [PERSON] (т. 3 а.с. 67). 05.11.2018 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надано заяву про відкладення слухання справи (т.3 а.с. 68-69). 05.11.2018 року представником позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] до суду надано заяву про відкладення слухання справи, справу відкладено до 05.12.2018 року (т.3 а.с. 76-77). 04.12.2018 року представником позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] до суду надано заяву про відкладення слухання справи, справу відкладено до 24.01.2019 року (т.3 а.с. 81-82). 05.12.2018 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надано клопотання про зупинення провадження у цивільній справі №501/2138/17 (т.3 а.с. 197-200). 23.01.2019 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надано заяву про відкладення слухання справи (т. 3 а.с. 225-230). 24.01.2019 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] надала до суду заяву про зміну предмету позову, та надано заяву про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду в зв`язку з черговою неявкою [PERSON] (т.4 а.с.1-3, 19). 24.01.2019 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] надано до суду заяву про відкладення слухання справи, справу відкладено до 26.02.2019 року (т.4 а.с. 20-26). 26.02.2019 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] надано до суду заяву про відкладення слухання справи, справу протокольно в судовому засіданні відкладено до 21.03.2019 року (т.4 а.с. 30-37, 40). 21.03.2019 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] надано до суду заяву про відкладення слухання справи, справу протокольно в судовому засіданні оголошено перерву (т.4 а.с. 50-51). 08.04.2019 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] надано до суду заяву про відкладення слухання справи, справу протокольно в судовому засіданні відкладено до 21.03.2019 року (т.4 а.с. 76-79). 08.04.2019 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надано клопотання про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви (т. 4 а.с. 82). 20.05.2019 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надано клопотання про відкладення слухання справи (т. 4 а.с. 95). 20.05.2019 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] надано до суду заяву про відкладення слухання справи, справу відкладено до 16.07.2019 року (т.4 а.с. 96-99). 02.08.2019 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надано заяву про заперечення щодо заочного розгляду справи (т.4 а.с. 123). 26.11.2019 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надано клопотання про відкладення (відкладено до 13.12.2019 року) (т.4 а.с. 204). Від 13.12.2019 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку (т.5 а.с. 2-7). 27.02.2020 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надано заяву про зменшення позовних вимог (т.5 а.с. 107-113). 27.02.2020 року представником позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] надано до суду заяву про відмову від позову (т.5 а.с. 114). 24.03.2020 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надано клопотання про відкладення розгляду справи через COVID19 (т.5 а.с. 123). 02.06.2020 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надано клопотання про відкладення розгляду справи через COVID19 (т.5 а.с. 190-191). 01.07.2020 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] надано до суду заяву про відкладення слухання справи, справу відкладено до 10.08.2020 року (т.5 а.с. 200-209). 27.07.2020 року позивачем [PERSON] до суду надано заяву про відвід судді - неможливо розподілити через відпустки інших суддів, від 04.08.2020 року розподілено судді Тюміну Ю.О. (т.5 а.с. 214-228). 06.08.2020 року позивач [PERSON] , та представник позивача [PERSON] надали до суду заяви про відвід судді (т.5 а.с. 233-244). 10.08.2020 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заявлено клопотання про повернення до підготовчого провадження, а також представником позивача [PERSON] - [PERSON] заявлено клопотання про зупинення провадження по справі. У вказаних клопотаннях судом відмовлено. 10.08.2020 року розгляд справи відбувся по суті, оголошено перерву для підготовки до судових дебатів на 06.10.2020 року (т.6 а.с. 12-16). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.10.2017 року відкрито провадження по справі (суддя Максимович Г.В.) (т.1 а.с. 25). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.10.2017 року задоволено забезпечення позову за заявою представника позивача [PERSON] (суддя Максимович Г.В.) (т.1 а.с. 27). В судовому засіданні від 31.10.2018 року протокольно залучено третіх осіб - [PERSON] , ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та позов [PERSON] - залишено без розгляду(не зазначено ціни позову), надано строк два дні на усунення недоліків (суддя Максимович Г.В.) (т.1 а.с. 91-92). 22.03.2018 року суддею Іллічівського міського суду Одеської області Максимович Г.В. в судовому засіданні протокольно залучено третю особу [PERSON] , прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] та призначено справу до розгляду в загальному порядку (т.2 а.с. 5-7). 23.03.2018 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів (суддя Максимович Г.В.) (т.2 а.с. 15-17). 23.03.2018 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача [PERSON] про забезпечення позову шляхом арешту машиномісця (суддя Максимович Г.В.) (т.2 а.с. 18). 27.04.2018 року суддею Іллічівського міського суду Одеської області Максимович Г.В. в судовому засіданні протокольно залишено зустрічну позовну заяву [PERSON] без руху, через неякісну копію позову, з наданням строку на усунення недоліків у п`ять днів та відкладено підготовче судове засідання (т.2 а.с. 56-58). 13.06.2018 року суддею Іллічівського міського суду Одеської області Максимович Г.В. в судовому засіданні протокольно відкладено підготовче судове засідання до 19.07.2018 року (т.2 а.с. 190-191). 22.08.2018 року розпорядженням № 390 - призначено повторно розподіл справи (відсторонення від здійснення правосуддя судді Максимович Г.В.) (т.2 а.с. 240). Ухвалою від 25.08.2018 року - справа прийнята до свого провадження суддею Смирновим В.В. та призначено в загальному порядку зі стадії підготовчого судового засідання на 21.09.2018 року (т.2 а.с. 242). 16.07.2019 року в судовому засідання розглянуто питання про збільшення позовних вимог, виклик свідка, витребування доказів, зупинення провадження, залишення зустрічної позовної заяви без розгляду (нарада до 17.07.2019 року) (т.4 а.с. 107-108). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17.07.2019 року клопотання про витребування доказів, виклик свідків - задоволено, в вимогах про зупинення провадження, залишення зустрічного позову без розгляду, витребування оригіналу зустрічного позову - відмовлено, справу призначено до розгляду в загальному порядку на 26.08.2019 року (т.4 а.с. 109). 26.0.2019 року справу відкладено до 13.09.2019 року (т.4 а.с. 134). Довідкою від 13.09.2019 року у зв`язку з зайнятістю судді в кримінальному провадженні справу відкладено (т.4 а.с. 185). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16.12.2019 року в задоволення заяви про забезпечення позову - відмовлено (т.5 а.с. 59). Довідкою від 29.01.2020 року відкладено слухання справи в зв`язку з відпусткою судді до 27.02.2020 року (т.5 а.с. 82). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2020 року в судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом про відмову від позову та закрито провадження за зустрічною позовною заявою (т.5 а.с. 118-119). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 04.06.2020 року в судовому засіданні по причині COVID19 відкладено слухання справи, сторонам запропоновано надати письмові пояснення по справі (т.5 а.с. 197). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05.08.2020 року - відмовлено у відводі судді Смирнова В.В. (т.5 а.с. 230). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 07.08.2020 року - відмовлено у відводі судді Смирнова В.В. (т.5 а.с. 249). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносини. З 22.09.2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 1744 (т.1, а.с. 9). Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2017 рок у [PERSON] належить на праві власності машипомісця № [NUMBER] , загальною площею, 92,9 кв. м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, загальною площею 0.0338 та, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123755800:02:011:0128; житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 114.2 кв. м., житлова площа 50 кв. м., який розташований за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 10-15, 156-158, 235-2390). Відповідно до свідоцтва про право власності, серія та номер [NUMBER] , виданий 21.01.2014 реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області. Право власності на машиномісце було зареєстроване на ім`я позивача, [PERSON] (т.2, а.с. 2-3). Згідно договору купівлі - продажу від 23.12.2013 року [PERSON] та [PERSON] купили кафе за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с. 33-39). Відповідно договору купівлі - продажу від 04.03.2015 року [PERSON] та [PERSON] купили земельну ділянку, загальною площею 0,1597 та, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 51108000006026702860001 (т.2 а.с. 138-147). Заявою, нотаріально посвідченою [PERSON] надала згоду на придбання земельної ділянки (т. 2 а.с. 148). 13.06.2018 року [PERSON] подано Заяву про збільшення позовних вимог від 10.02.2018 про визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності, зокрема, на відповідну частину машипомісця № [NUMBER] , загальною площею, 92,9 кв. м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке фактично складається з чотирьох місць для зберігання автотранспорту (т.2, а.с. 199-211, т. 6 а.с. 22-29). 13.06.2018 року [PERSON] подано Заяву про збільшення розміру позовних вимог з вимогою, зокрема, виділити у власність та визнати за: [PERSON] та [PERSON] право власності на відповідну частину: земельної ділянки, загальною площею 0.0338 та, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123755800:02:01 1:0128; частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 114.2 кв. м., житлова площа 50 кв. м., який розташований за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 199-211). Відповідно свідоцтва про народження № 109-2014-081926 виданого штатом Флорида відділом громадської статистики від 23.05.2014 року народилась [PERSON] , матір`ю записано [PERSON] , батьком записано - [PERSON] (т.3 а.с. 95-97). Згідно довідки № 133 від 30.10.2017 року зазначено про проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (т. 3 а.с. 108). Підставою виникнення права власності на вказаний будинок є свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.10.2013 р., серія та номер 11102297, копія Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 01.10.2013 року (т.4, а.с. 143). Право власності зареєстроване на ім`я позивача, [PERSON] (т. 4 а.с. 142). Також в матеріалах справи наявні копія Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2013 р.(т.4. а.с. 146); копія Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №71442808 від 29.07.2013р. (т.4, а.с. 147). На підтвердження спільної сумісної власності зазначеного будинку з земельною ділянкою до суду 09.12.2019 р. надано копії нотаріальних заяв від [PERSON] (від 25.10.2019 р., зареєстровано в реєстрі 1862) (т.5, а.с.71), від [PERSON] (від 25.10.2019, зареєстрованої в реєстрі 1537) (т.5, а.с.72). від [PERSON] (від 25.10.2019, зареєстрованої в реєстрі 1869). Зі змісту даних заяв вбачається, що зазначеним вище особам відомо, то в кіпці липня 2013 року подружжя [PERSON] спільно обирали та придбали земельну ділянку з недобудованим будинком за адресою [ADDRESS] за спільні сімейні кошти. Вони спільно облаштували його меблями та всім необхідним для проживання (т.5, а.с. 97). Згідно заяви представника позивача за зустрічною позовною заявою - [PERSON] відмовилась від позову (т.5, а.с. 114-115). Відповідно з Довідки розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] на користь [PERSON] , виданої Святошинським РВДВС у м. Києві ЦМУЮ (м Київ) станом на 06.02.2020р. наявна заборгованість по аліментам у розмірі 18145,25 грн., станом на 06.07.2020р. заборгованість збільшилась та складає 127 387,55 грн. (т.5 а.с. 132, т.6 а.с. 21). V. Оцінка Суду. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У ч. 2 ст. 416 ЦПК України, що має назву «Постанова суду касаційної інстанції» зазначено, що в постанові палати, об`єднаної палати, Великої палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої палати. Тобто йдеться про врахування судами висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Так, під час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано наступне майно, яке на цей час є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та підлягає розподілу. Належність відповідачу - [PERSON] майна підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 82885098 від 20.03.2017 року (додана до первісного позову), за №92675906 від 24.07.2017. за №219621218 від 10.08.2020. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно з правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у Постанові від 3 квітня 2013 року у справі N 6-12цс13, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з правовою позицію, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі N 6-2925цс15, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, ч.1 ст. 377 ЦК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного суду у складі колегії Суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.08.2020 р. по справі № 682/2493/16-ц, а саме: якщо державна реєстрація на об`єкт нерухомості відбулася після укладення шлюбу, то таке майно є спільною сумісною власністю. Висновки викладені палатою Касаційного суду є обов`язковими при прийнятті рішення. Слід звернути увагу на правовий висновок Верховного суду по цивільній справі № 199/2099/17 від 25 лютого 2019 року. Так колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила наступне: У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної час тини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Верховний суд вказав, що враховуючи те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, дійшов правильного висновку про визнання за позивачем права власності на 1/2 частини спірної земельної ділянки. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс 15. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружися, який її спростовує. Така правова позиція викладена в Постанові Великої палати Верховного суду від 21.11.2018 по справі № 372/504/17 (№ в ЄДРСР 78215412), у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс 17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.ст. 69, 70, 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. З ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син. дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"роз`яснено. що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, З ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1ст. 60 СК). Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Уразі коли державна реєстрація на об`єкт нерухомості відбулася після укладення шлюбу, то таке майно є спільною сумісною власністю, навіть якщо будувалося за особисті кошти одного з подружжя і були сплачені до укладення шлюбу. Відповідний висновок міститься в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.08.2020 по справі № 682/2493/16-ц. Ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Такі ж роз`яснення містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі 6-2333цс15 - належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляє самостійні вимоги - [PERSON] , [PERSON] , ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку», про поділ майна подружжя є таким, що підлягає частковому задоволенню. З цих підстав,

Outcome: partial