Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області, орган опіки та піклування Броварської міської адміністрації Київської області, про звільнення від повноважень опікуна, передачу малолітньої дитини батькові, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 серпня 2014 року рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області було вирішено призначити опікуном малолітнього [PERSON], [INFO], його бабусю [PERSON] та позбавити його - [PERSON] батьківських прав. Не погодившись з вказаним рішенням першої інстанції, він подав апеляційну скаргу до Апеляційного суду Житомирської області, та 14 жовтня 2014 року апеляційний суд задовільним частково його апеляційну скаргу, змінивши рішення в частині вимог про позбавлення батьківських прав. Тобто на даний час він є батьком малолітнього [PERSON] [INFO], та батьківських прав щодо нього не позбавлений. Таким чином йому були встановлені дні, коли він може спілкуватись з дитиною, в які він займається його вихованням та забезпечує матеріально. Останнім часом опікун дитини [PERSON], коли побачила, що дитина прихильна до відповідача та хоче проживати разом з ним, почала дивно себе поводити, намагається перешкоджати їхньому спілкуванню з сином. Говорить постійно сину, щоб не брав від нього ніяких подарунків та взагалі не пускає його до сина на побачення. Вважає, що опікун не має права перешкоджати йому у спілкуванні з дитиною, крім того він помітив, що опікун не справляється із своїми обов'язками опікуна. Вважає, що це пов'язано з тим, що опікун проживає у селі в чотирьох кімнатному будинку, де проживають 8 чоловік, двоє з них є інвалідами, які самі потребують допомоги, інші ніде не працюють. До школи дитині необхідно йти три кілометри. [PERSON] перешкоджала спілкуванню з дитиною, переховувала її, не давала спілкуватись з дитиною по телефону, перешкоджала проведенню генетичної експертизи. Порушувала права батька на протязі декількох років. Позивач зазначив, що в нього є всі умови для нормального виховання та проживання і розвитку дитини, він має двокімнатну квартиру, в якій у дитини буде своя окрема кімната та все необхідне для навчання та розвитку дитини, школа знаходиться у 50 метрах від будинку, що полегшує дитині відвідувати навчальний заклад, оскільки у дитини є проблеми з ногою, крім того в школі є безліч гуртків, які дитина зможе відвідувати. Позивач пересвідчився в тому, що [PERSON] не може бути опікуном, оскільки сама є інвалідом 2 групи та потребує догляду. Також зазначив, що дитина не позбавлена батьківського піклування. Тому вважає за доцільне та необхідне передати його сина йому на виховання, оскільки він як батько не позбавлений батьківських прав щодо свого сина, тому потреби опіки над його сином немає, оскільки у дитини є рідний батько. Просив суд звільнити від повноважень опікуна над малолітнім [PERSON], [INFO], [PERSON] та передати малолітню дитину йому як батькові на виховання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, додатково суду пояснивши, що дитина повинна та вже проживає разом з ним та його дружиною, тобто фактично мешкає у повній родині. До свого опікуна дитина повертатись не бажає. Вказав, що опікун віддала йому дитину після задоволення даного позову Брусилівським районним судом та Апеляційним судом Житомирської області, рішення яких нажаль були скасовані касаційним судом. Зазначив, що опікун повернула йому дитину хворою, тому він вимушений був її тривалий час лікувати. Також пояснив, що з рідною матір'ю дитини, дочкою відповідачки та на даний час опікуна його дитини, він одружений не був. Ця жінка вели аморальний спосіб життя, займалася проституцією. Коли дитинці було три роки, вона повідомила йому, що це не його син, та поїхала від нього. Потім вона взагалі зникла, кинувши дитину на свою матір, відповідачку. Тривалий час він намагався з» ясувати, чи його це син, чому перешкоджала відповідачка у справі. Втім, з того моменту, коли генетична експертиза підтвердила його батьківство, він намагався повернути сина собі. Зазначив, що дитина прожила з опікуном менше п'яти років, в будинку, де жив його син, він не мав власної кімнати, оскільки там проживало багато людей, його належним розвитком та вихованням відповідачка не займалась, оскільки є пенсіонеркою, інвалідом, яка сама потребує сторонньої допомоги. Вважає, що перешкоди, які на даний час чинить опікун йому у остаточному поверненні сина, пов'язані виключено з її бажанням отримувати з нього аліменти на дитину, а не інтересами самої дитини. Зазначив, що на даний час дитина мешкає у повній родині, має власну кімнату, іграшки та інші необхідні для розвитку та виховання речі, навчається у школі, що розташована поруч з будинок, де вони мешкають, відвідує кружки. Він працює та має можливість забезпечити сина всім необхідним, весь свій час приділяє виключно вихованню сина, з яким має дуже близькі стосунки. Вважає, що оскільки його дитина не позбавлена батьківського піклування, вона не потребує опікуна, через що просив суд позов задовольнити. Представник позивача адвокат Шкира Ю.Г. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, додатково пояснивши, що представляє інтереси позивача у численних справах з приводу вказаної дитини вже більше 4 років, та ніколи його довіритель не відмовлявся від власної дитини, а лише намагався з'ясувати, чи дійсно він є його батьком. Зазначив, що опікун хлопчика всіляко чинила перешкоди у спілкуванні дитини з рідним батьком, коли та мешкала разом з нею, не бажаючи їх воз»єднання з власних меркантильних інтересів. На даний час вже майже рік дитина мешкає разом з батьком, який створив їй всі необхідні умови для розвитку, має власну кімнату, багато іграшок, а найголовніше - повну родину, в якій він почуває себе дуже щасливим, що підтверджується протоколом діагностично-консультаційної зустрічі з дитиною головного спеціаліста служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області. Вважає, що такі дії опікуна свідчать про те, що опікун діє не в інтересах дитини, а це в свою чергу свідчить про неналежне виконання ним своїх обов'язків. Крім того, вважає, що дитина позивача не позбавлена батьківського піклування, а тому не потребує опікуна взагалі. Просив суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити, бо вони передусім відповідають інтересам хлопчика. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, суду пояснивши, що завжди належним чином виконували обов'язки опікуна свого онука, який зовсім маленьким залишився нікому не потрібним, крім неї. Вказала, що при розгляді інших судових справ було встановлено, що позивач [PERSON] тривалий час ухилявся від батьківських обов"язків щодо свого сина. Її дочка, мати хлопчика, у 2011 році приїхала до неї разом з маленьким [PERSON], у 2012 році взагалі зникла, залишивши дитину на неї. Вона мешкала з чоловіком, який восени 2016 року помер, та двома синами, які є інвалідами дитинства, всі вони отримували пенсію, а також мали підсобне господарство. Дитина мала все необхідне для розвитку, власну кімнату та іграшки, відвідувала садочок, потім школу. Її доньку позбавили батьківських прав щодо дитини, оскільки та не цікавилась дитиною та займалась проституцією. З позивача були стягнуті за рішенням суду аліменти на утримання її онука. За судовим рішенням вона була призначена опікуном онука, оскільки батьки його життям не цікавились та він був позбавлений їх піклування. При цьому позивач взагалі подавав позов про виключення відомостей про нього як батька зі свідоцтва про народження її онука. Дитина з дитинства була дуже хвора, і вона постійно займалась її лікуванням. Зазначила, що коли за судовим рішенням вона повинна була віддати дитину позивачу, вона це зробила. А він на даний час перешкоджає їй спілкуватись з онуком, якого вона тривалий час сама виховувала. Стверджувала, що належним чином виконувала обов'язки опікуна, а тому підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. Представник третьої особи служби у справах дітей Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, зазначивши, що оскільки на даний час дитина проживає разом з батьком, який є для хлопчика авторитетною фігурою, має з ним стійкий емоційний зв'язок та прив'язаність, задовольняє всі його соціальні та емоційні потреби, належним чином виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання, утримання та створення належного сімейного оточення хлопчика, є доцільним припинити опіку та залишити дитину батьку [PERSON] Представник третьої особи органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, якою позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив справу розглядати в їх відсутність. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у 2011 році познайомилась з позивачем [PERSON], на даний час проживають з ним однією родиною. Він одразу розповів їй про те, що мав жінку і дитину, але жінка стверджувала, що це не його дитина. Коли позивач отримав рішення про стягнення з нього аліментів, він вирішив з'ясувати, чи дійсно це його син, а коли отримав цьому підтвердження у висновку генетичної експертизи, дуже цьому зрадів та без вагань вирішив, що буде сам виховувати дитину. Вона ж власних дітей не має і не може мати. Коли після судового рішення на початку 2016 року дитина переїхала проживати до них, вона дуже погано знала навіть букви, не вміла зав'язувати шнурки, тому вони з чоловіком дуже велику увагу приділили його навчанню. Всі проблеми зі здоров'ям хлопчика вони також вирішили, та на даний час дитина повністю здорова. В їх родині дуже теплі стосунки, і вона особисто, і батько проводять з [PERSON] весь свій вільний час. Дитина має власну кімнату, іграшки, має кота та собаку. [PERSON] знайшов собі друзів і серед сусідських дітей, і серед однокласників. Вказала, що [PERSON] виглядає дуже щасливим та життєрадісним хлопчиком, який дуже любить свого батька. Зазначила, що хлопчик про своє життя з відповідачкою сам не згадує, а розповідає про це, лише коли в нього про це питаєш. Допитаній в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є співмешканцем матері позивача, знав ще рідну мати хлопчика та доньку відповідачки [PERSON]. Зазначив, від дитини позивач ніколи не відокремлювався та не відмовлявся. Позивач з донькою відповідачки [PERSON] два роки жили нормально, в них народився син [PERSON], чому позивач був дуже радий. Також йому відомо, що [PERSON] разом з дитиною залишила позивача, переконавши його в тому, що хлопчик не його син. При цьому коли [PERSON] отримав висновки генетичної експертизи, яка підтвердила його батьківство, він дуже обрадувався та загорівся бажанням повернути сина та виховувати його. Вважає, що бабуся хлопчика не зможе дати належну освіту дитині та виховання. При цьому батько дасть набагато більше уваги дитині та чоловічої підтримки. Вказав, що вже майже рік дитина проживає з батьком, учиться в школі. Особисто він бачив хлопчика тиждень тому назад. Він займався у своїй кімнаті, щось ліпив з пластиліну. Це дуже жвава, весела, щаслива та хороша дитина, яка дуже любить батька. При цьому на його запитання, чи хоче він повернутися в с. Йосипівку до бабусі, сказав, що ні. Вважає, що йому дуже добре в сім"ї батька. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, батьком дитини [PERSON], [INFO] р.н, є [PERSON], що підтверджується записами у свідоцтві про його народження, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 31 березня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини (а.с. 5, 6, 9 т.1). Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, призначення опікуна, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини позов [PERSON] було задоволено частково: позбавлено [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої дитини [PERSON], стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 25 % від заробітної плати, щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 березня 2014 року і до досягнення ним повноліття, призначено опікуном малолітнього [PERSON] його бабусю [PERSON] У задоволенні позову [PERSON] відмовлено за безпідставністю (а.с. 10-12 т.1). Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року зазначене рішення скасовано в частині задоволення вимог про позбавлення батьківських прав та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. У решті рішення суду залишено без змін (а.с. 13-15 т.1). Заочним рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2013 року мати дитини [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно [PERSON], дитину залишено на проживанні [PERSON] Також судом встановлено, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 10.11.2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про присудження аліментів за минулий час, стягнення заборгованості за аліментами з урахуванням індексу інфляції, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особи орган опіки та піклування Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області, про звільнення від повноважень опікуна, передачу малолітньої дитини батькові, в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, зустрічний позов [PERSON] задоволено, звільнено [PERSON] від повноважень опікуна малолітньої дитини [PERSON], [INFO], зобов'язано [PERSON] передати малолітню дитину батькові [PERSON], припинено з часу набрання рішенням законної сили стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] (а.с. 177-180 т.1). Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 28.12.2015р. вказане рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у позові [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та стягнуто з [PERSON] на її користь 578 грн. 82 коп., в решті рішення суду залишено без змін (а.с. 234-235 т.1 ) І хоча в подальшому рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 10.11.2015р. та рішення апеляційного суду Житомирської області від 28.12.2015р. в частині позовних вимог [PERSON] про звільнення [PERSON] від повноважень опікуна, передачу малолітньої дитини батькові ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2016р. скасовано з передачею справи в цей частині на розгляд суду першої інстанції, на виконання рішення апеляційного суду [PERSON] 28.01.2016р. було передано малолітнього [PERSON], [INFO], його батькові [PERSON] (а.с. 72 т. 2), чого й не заперечували сторони в судовому засіданні. Тобто на даний час малолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] у м. Бровари Київської області. Згідно акту № 325 від 29.09.2016р. обстеження умов проживання, складеного завідувачем сектору у справах дітей служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради, у малолітнього [PERSON] за адресою проживання у [ADDRESS], є належні житлові умови для проживання, навчання та відпочинку (а.с. 105 т. 2). Крім того, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], був зарахований до 2 класу Броварської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 (а.с. 74 т. 2). З протоколу діагностично-консультативної зустрічі від 15.07.2016р., проведеної головним спеціалістом служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради з малолітнім [PERSON], [INFO], вбачається, що у світогляді [PERSON] на даний час головною авторитетною фігурою є батько, хлопчик має з ним стійкий емоційний зв'язок та прив'язаність. [PERSON] категорично не хоче повертатись назад у с. Йосипівку та бажає жити тільки там, де живе його батько. [PERSON] проживає у батьківський родині, яка задовольняє всі його емоційні потреби. Батько [PERSON] належно виконує всі батьківські обов'язки щодо виховання, утримання та створення належного сімейного оточення для дитини. Враховуючи сімейну ситуацію [PERSON], його емоційну прихильність до батька і його сім'ї, переміщення дитини або розлука з біологічним батьком нанесе [PERSON] невиправних негативних психоемоційних наслідків (а.с. 129-130 т. 2). Відповідно до висновку від 14.12.2016р. № 02-53/4058 орган опіки та піклування Брусилівської районної адміністрації Житомирської області вважає доцільним припинення опіки над малолітнім [PERSON], [INFO], та залишення дитини батьку [PERSON] (а.с. 140 т. 2). Відповідно до ст. 250 СК України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених ЦК України. Відповідно до ст. 251 СК України особа може бути звільнена від обов'язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених ЦК України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦК України опіка припиняється у разі передачі малолітньої особи батькам (усиновлювачам). За нормами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції). Ч. 1 ст. 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Оскільки в ході розгляду справи судом встановлено, що на даний час малолітній [PERSON] проживає протягом майже року разом з батьком [PERSON], який належним чином здійснює свої батьківські обов'язки щодо виховання, утримання та створення належного сімейного оточення для дитини, дитина має з батьком стійкий емоційний зв'язок та прив'язаність, малолітнього [PERSON] не можна вважати дитиною, позбавленою батьківського піклування. Враховуючи те, що дитина передана опікуном її біологічному батьку, тобто опіка [PERSON] над малолітнім [PERSON] фактично припинена, а крім того орган опіки та піклування вважає доцільним припинення такої опіки, з метою впорядкування відносин між батьком дитини [PERSON] та її опікуном [PERSON] та якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає необхідним звільнити останню від повноважень опікуна над малолітнім [PERSON], задовольнивши таким чином позовні вимоги [PERSON] в цій частині. При цьому суд вважає, що на теперішній час не є суттєвим та вирішальним та обставина, що [PERSON] раніше звертався до суду з позовом про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, деякий час не спілкувався з дитиною, яка знаходилась на утриманні та вихованні у відповідачки, оскільки ці факти не впливають за відновлений сімейний зв'язок між батьком та дитиною, їх емоційну прихильність та залежність один від одного та роблять існування додаткової опіки над дитиною зайвою. Як зазначив в своєму рішенні у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини (рішення від 16.07.2015р., заява № 10383/09), встановлення опіки над дитиною, як правило, має бути тимчасовим заходом, який має бути припинено, як тільки дозволять обставини. Тому встановлення опіки не може бути виправдано без попереднього розгляду можливих варіантів та має бути оцінено в контексті позитивного обов'язку держави докладати серйозні та тривалі зусилля для сприяння возз'єднанню дітей з їх біологічними батьками, та до цього часу уможливлювати регулярне спілкування між ними. Позовні ж вимоги [PERSON] щодо передачі малолітньої дитини [PERSON] йому як батькові на виховання на теперішній час суд вважає зайвими, оскільки як встановлено судом, дитина на даний час вже передана йому на виховання, тому в задоволенні позову [PERSON] в цій частині вважає необхідним відмовити. На підставі викладеного, ст. ст. 151, 162, 163 СК України, ст.ст. 75, 76 ЦК України та

Outcome: partial