Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Позиція позивача та позовні вимоги 23.06.2021 до Літинського районного суду Вінницької області надійшов зазначений позов мотивований тим, що 01.10.2014 між [PERSON] та Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області було укладено договори оренди землі №725, №726, №727, №728, №'729, №730, №731, №732, №733, №;734, №735, №736 відповідно до яких, в оренду передавались земельні ділянки з кадастровими номерами: - 0522487000:01:000:1005; - 0522487000:02:000:0293; - 0522487000:02:000:0288; - 0522487000:02:000:0287; - 0522487000:02:000:0320; - 0522487000:01:000:1004; - 0522487000:02:000:0316; - 0522487000:01:000:1007- - 0522487000:02:000:0295: - 0522487000:01:000:0999; - 0522487000:02:000:0294; - 0522487000:01:000:0998 (далі Договори). Відповідно до п.8 вищезазначених Договорів вони укладені терміном на 7 (сім) років. Дата закінчення терміну Договорів - 30.09.2021. Оскільки орендар має переважне право поновлення оренди на новий строк, тому 30.09.2020 позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотаннями про поновлення договорів оренди землі №№ 725-736. Термін виконання поданих клопотань відповідно до Опису прийнятих документів - до 02.11.2020. Крім того, 02.12.2020 року були замовлено та отримано Агрохімічні паспорти земельних ділянок, які перебувають в оренді відповідно до вищезазначених договорів оренди землі. Тобто, позивачем виконано всі необхідні передбачені законодавством дії для продовження договорів оренди землі. Оскільки земельні ділянки були передані Іванівський сільській раді Калинівського району Вінницької області Воєвода Ю.П. звернувся до відповідача із клопотанням про продовження терміну дій Договорів. До клопотань буди додані проекти додаткових угод. Отримано інформацію про те, що рішенням сесії від 05.02.2021 його клопотання були задоволені. Але оскільки рішення прийняте Іванівською сільською радою не відповідало регламенту Іванівської сільської ради, рішенням позачергової сесії від 17.02.2021 [PERSON] відмовлено у продовженні терміну дії Договорів із зазначенням причини недосягнення домовленості щодо істотних умов договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи. Однак позивач посилається на те що того ж дня тим же органом іншому орендарю було продовжено договір оренди на п`ять земельних ділянок та з різним видом угідь (пасовище сіножаті, рілля). Зауважує, що позивачем були направлені клопотання про продовження договорів оренди землі, а відповідачем без висловлення своїх можливих зауважень чи пропозицій було спочатку прийнято рішення про продовження договорів оренди землі, а потім прийнято рішення про відмову у продовжені договорів оренди землі. Не було узгоджено з позивачем істотних умов договору та не було направлено листа-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Таким чином із посиланням на допущені відповідачем порушення [PERSON] просив: визнати протиправним та скасувати рішення Іванівської сільської ради 7 сесії 8 скликання від 17.02.2021; визнати укладеними додаткові угоди в редакції зазначені в позовній заяві; стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати; встановити судовий контроль за виконанням рішення (а.с. 7-22 том 1). 06.09.2021 стороною позивача уточнено позовні вимоги котрим просили: визнати протиправними та скасувати рішення Іванівської сільської ради 7 сесії 8 скликання №№116-127 від 17.02.2021; визнати укладеними додаткові угоди до договорів оренди землі (а.с. 47-54 том 2), стягнути судові витрати та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду. Заперечення відповідача 26.07.2021 відповідачем Іванівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області подано відзив на позову заяву (а.с. 195-199 том 1), відповідно до якого сільська рада не погоджується із заявленими позовними вимогами та вважає їх безпідставними та такими що підлягають відхиленню з наступних підстав. У відзиві зазначається, що позивач звернувся до сільської ради із клопотанням про продовження терміну дії Договорів. Після чого, 05.02.2021 клопотання були розглянути на чергові сесії сільської ради. За результатами голосування прийнято рішення «Про продовження терміну дії договорів оренди земельних ділянок». Однак було встановлено, що дане рішення прийнято з порушенням регламенту Іванівської сільської ради, та з метою врегулювання даного питання запропоновано повторно винести дванадцять клопотань [PERSON] на розгляд позачерговій сесії сільської ради. Згодом 17.02.2021 на позачерговій сесії сільської ради було прийнято рішення про відмову у продовжені терміну дії Договорів. Вказують на те, що підставою для відмови слугувало «недосягнення домовленості щодо істотних умов договору», «перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи». Обгрунтовують тим, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю, а місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через органи місцевого самоврядування, відтак вважають, що сільська рада діяла на підставі в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Щодо заявлених вимог про визнання укладеними додаткових угод до Договорів, відповідач також не погоджується. Вказує, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди передбачених ч.ч.1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення обох сторін. Таким чином посилаючись на повноваження сільських , селищних, міських рад у галузі земельних відносин розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад, та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності вважають, що сільська рада також діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством. Процесуальні дії 08.09.2021 задоволено заяву представника позивача адвоката Тиховського М.О. про забезпечення позову та заборонено відповідачу вчиняти дії відносно земельних ділянок котрі мають безпосереднє відношення до предмету позову (а.с. 69-70 том 2). У судовому засіданні 27.10.2021 сторони повідомили суд, що Вінницьким апеляційним судом Вінницької області вказана ухвала була скасована. 27.10.2021 на завершальних стадіях судового розгляду, після кількох проведених судових засідань представником відповідача сільським головою Куликом М. подано заяву про закриття провадження у справі, оскільки на його думку правовідносини, які склались між сторонами не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а позивачу необхідно звертатись за захистом своїх інтересів в порядку господарського судочинства (а.с. 151-154 том 2). 27.10.2021 судом було відмовлено у задоволенні заяви про закриття провадження у справі (а.с. 173-174 том 2). Позиції учасників справи У судовому засіданні 27.10.2021 представник позивача адвокат Тиховський М.О. позов підтримав та просив його задовольнити з огляду на суперечливі дії посадових осіб відповідача, котрі спочатку задовольнили клопотання та вирішили продовжити договіри оренди земель, а потім самі ж відмовили у задоволенні клопотання та скасували рішення. Хоча в рішенні про відмову зазначається про те, що сторони не домовились про суттєві умови договору, однак самих цих перемовин не було. Позивач [PERSON] підтримав позицію свого представника. Суду пояснив, що після того, як 05.02.2021 було прийнято рішення про продовження договорів оренди, до нього зателефонував юрист Іванівської сільської ради - [PERSON] та запросив під`їхати та підписати додаткові угоди, що позивач і зробив того ж дня. Представник відповідача адвокат Путілін Є.В. вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту та вважав позов таким, що не підлягає задоволенню. Судові витрати вважав неспіврозмірними та просив їх зменшити. Зауважив, що додаткові угоди подані до суду не відповідають редакції, які з подавались до сільської ради на затвердження. Представник відповідача - сільський голова Іванівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області до судового засідання 27.10.2021 не з`явився. У судових засіданнях часом раніше не погодився із позовними вимогами [PERSON] .. Дослідивши матеріали справи та надані стороною позивача докази на підтвердження свого позову, докази надані стороною відповідача на його спростування, заслухавши пояснення учасників, суд приходить до наступних висновків. Докази досліджені судом Так, відповідно до договорів оренди від 01.10.2014 позивач [PERSON] як орендар уклав договори з орендодавцем Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області про передання в оренду земельних ділянок із відповідними кадастровими номерами та площею для ведення фермерського господарства. Договори укладені на 7 років. (а.с. 26-90 том 1). Заздалегідь до закінчення строку договорів оренди позивачем виконано нормативну грошову оцінку земельних ділянок, котрі зазначені у Договорах (а.с. 91-102 том 1) та виготовив агрохімічні паспорти зазначених земельних ділянок (а.с. 103-114 том 1). Перед закінченням строку вищевказаних договорів оренди у встановлені строки позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із заявами про поновлення договору оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення (а.с. 115-126 том 1). 15.01.2021 йому надано відповідь про те, що за результатами розгляду клопотань було встановлено, що зазначені земельні ділянки передані у комунальну власність Калинівській міській територіальній громаді (а.с. 127 том 1). Таким чином позивач ілюструє, що добросовісно виконував покладені на нього обов`язки, щоб надалі скористатись переважним правом на оренду земельних ділянок. Одночасно стороною відповідача не доведено протилежного. 01.02.2021 [PERSON] звернувся до Голови Іванівської сільської ради із клопотаннями, відповідно до яких, із посиланням на ст. 33 Закону України «Про оренду землі» просив продовжити термін дії договорів оренди земельних ділянок не території с. Уладівка Хмільницького району Вінницької області із земель сільськогосподарського призначення строком на 7 років (а.с. 128-139 том 1). 22.03.2021 Іванівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області на інформаційний запит надано відповідь (а.с. 142 том 1) про те, що дванадцять поданих [PERSON] клопотань про продовження терміну дії договорів оренди земельних ділянок були винесені на розгляд чергової 6 сесії Іванівської сільської ради 8 скликання. В подальшому при формуванні протоколу та рішення 6 сесії 8 скликання від 05.02.2021 «Про продовження терміну дії договорів оренди земельних ділянок» секретарем Іванівської сільської ради [PERSON] було виявлено, що рішення сесії по вищевказаному питанню приймалось одним пакетом по дванадцяти договорах оренди на земельні ділянки з різним видом угідь (рілля, сіножатні, пасовище), площею та відповідно різними кадастровими номерами земельних ділянок. Зазначають, що дане рішення не відповідає регламенту Іванівської сільської ради. Після чого секретарем було подано доповідну записку по вищевказаному факту та з метою врегулювання даного питання запропоновано винести клопотання [PERSON] до розгляду позачерговою сесії сільської ради. Рішеннями №№ 116-127 7 сесії Іванівської сільської ради 8 скликання від 17.02.2021 [PERSON] відмовлено у продовженні терміну дії договорів оренди землі на підставі ч.4 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» - недосягнення домовленості щодо істотних умов договору, ч.1 п. 37, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, є підставою для зміни умов або розірвання договору. Рішенням Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області за № 95/2 від 05.02.2021(а.с. 204 том 1) за результатами розгляду клопотань [PERSON] про поновлення та внесення змін до договору оренди землі, сільська рада вирішила продовжити термін дії Договорів; визначити орендну плату у грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок; уповноважено сільського голову підписати додаткові угоди до договорів оренди землі із врахуванням змін; [PERSON] визначено укласти з Іванівською сільською радою додаткові угоди. У відповідності до пункту № 14 порядку денного протоколу №5 засідання постійної комісії з питань регулювання та реформування земельних відносин, охорони природи, екології, благоустрою від 04.02.2021 (а.с. 166-169 том 2) вирішено рекомендувати внести зміни до договорів оренди землі від 01.10.2014 укладених між ГУ Держгеокадастру Вінницької області та [PERSON] в частині зміни орендодавця та збільшення орендної плати до 12% без продовження терміну дії. Додатковими угодами до Договорів (а.с. 21 - 32 том 2) Іванівська територіальна громада Хмільницького району Вінницької області в особі сільського голови Кулика М.М, та орендаря [PERSON] уклали угоду про продовження терміну дії договору оренди земельних ділянок котрі є предметом позову. Визначено розмір орендної плати у грошовій формі в розмірі 12 відсотків від грошової оцінки земельної ділянки. Всі інші умови договору оренди земельної ділянки залишено без змін. Додаткова угода підписана головою Іванівської територіальної громади та міститься печатка сільської ради. У відповідно до п. 5 порядку денного протоколу №6 засідання постійної комісії з питань регулювання та реформування земельних відносин, охорони природи, екології, благоустрою від 17.02.2021 (а.с. 170-171) вирішено рекомендувати сільській раді скасувати рішення 6 сесії 8 скликання № 95/2 від 05.02.2021 «Про внесення змін до договору оренди землі». Пунктом 6 порядку вирішено рекомендувати сільській раді відмовити у продовженні терміну дії Договорів. Рішеннями Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області за №№ 116-127 7 сесії Іванівської сільської ради 8 скликання від 17.02.2021 (а.с. 145-156 том 1) [PERSON] відмовлено у продовженні терміну дії договорів оренди землі, а [PERSON] вирішено повернути Іванівській сільській раді земельні ділянки. Рішенням Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області за № 95 від 05.02.2021 (а.с. 157-158 том 1) сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Маяк» продовжено строк дії договорів оренди землі від 20.12.2006 на земельні ділянки. Вказаним доказом, позивач підтверджує на суперечності у діях відповідача. Норми права, які застосував суд та мотиви суду Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України). За правилами ст. 93 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі». У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі») Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч.1 ст. 407 ЦК України). Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч.1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. У ч.1 ст. 215 ЦК України, ст. ст. 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За змістом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договір оренди землі укладається в письмовій формі (ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі»). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України) Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629). Пунктами 35 та 36 Договорів (а.с. 26-90 том 2) передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї зі сторін. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Таким чином спочатку рішенням Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області за № 95/2 від 05.02.2021(а.с. 204 том 1) сільська рада вирішила продовжити терміни дії Договорів. Сільським головою підписано додаткові угоди до догорів та скріплено їх гербовою печаткою (а.с. 21 - 32 том 2). Своїми діями сторона відповідача проілюструвала, що договір є укладеним, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Натомість рішеннями за №№ 116-127 7 сесії Іванівської сільської ради 8 скликання від 17.02.2021 (а.с. 145-156 том 1) [PERSON] відмовлено у продовженні терміну дії Договорів. Дане рішення прийнято на підставі доповідної записки про порушення регламенту. Очевидно, що [PERSON] не допускав порушень регламенту, однак це створює негативі для нього наслідки попри дотримання та виконання ним норм закону. Тому зазначені дії відповідача, за своїми наслідками, слід розцінювати як розірвання договору в односторонньому порядку, що суперечить, ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Далі суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що поведінка при якій відповідачем (органом місцевого самоврядування) приймається первинне рішення про продовження оренди, а згодом прийняття наступного рішення яке скасовує (змінює) своїх попередніх рішень, являється недопустимою. До виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень ( ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Аналіз наведених положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування. Водночас, у ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Цей принцип знайшов своє відображення й у ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Разом з тим, Суд наголошує, що відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє чинне становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. \~ \~ \~ \~Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, водночас, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема: а) відсутність факту виконання рішення, що скасовується; б) відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин. Натомість ключовим питанням у контексті можливості скасування органом місцевого самоврядування свого владного управлінського рішення, є визначення того, яким за своєю правовою природою є відповідний акт: нормативним чи ненормативним. Слід зазначити, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Отже, рішення Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області за № 95/2 від 05.02.2021(а.с. 204 том 1) є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, оскільки: 1) адресатом відповідного рішення є чітко визначений суб`єкт сільський голова уповноважений на підписання додаткових угод до договорів оренди землі. Це рішення породило певні права та обов`язки щодо управління комунальним майном. Воно було виконане, оскільки в ньому містилась вказівка на підписання додаткових угод. 2) сільським головою було підписано додаткові угоди до Договорів (а.с. 21 - 32 том 2), що спричинило виникненню права та обов`язків у видавника відповідного індивідуального акта. Висновки суду В ході судового розгляду встановлено непослідовну поведінку відповідача, де спочатку було прийняте позитивне рішення, однак після виявлення регламентних помилок вирішується питання про виправлення помилок. При вирішенні питання про виправлення регламентних помилок, цим же органом приймається рішення, що за суттю та наслідками прямо суперечить попередньому (хоча всі умови та сторони залишалися ідентичними), що свідчить про відмову відповідача від виконання свого зобов`язання, порушення умов договору, вимог цивільного законодавства та ділових звичаїв. В цивільному праві діє презумпція вини особи, яка допустила порушення зобов`язання. Це означає, що така особа буде вважатися винною у порушенні і сама має довести відсутність свої вини. Презумпція вини в цивільному праві діє без будь-яких відступів. Одночасно ні під час надання відзиву на позов, ні в ході судового розгляду сторона відповідача не змогла повідомити мотивів прийняття суперечного рішення за наслідками порушення регламенту. Також Іванівська сільська рада не вправі була скасовувати своє попереднє рішення № 95/2 від 05.02.2021, вносити до нього зміни, оскільки вже виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав і суб`єкти цих правовідносин заперечували проти їх зміни чи припинення. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.06.2013 у справі № 21-64а13 та 25.05.2016 у справі № 21-5459а15. Суд не може керуватись твердженням сторони відповідача, що сторонами Договорів не було досягнуто домовленості щодо істотних їх умов, а також перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, оскільки предметом розгляду являються суперечливі рішення відповідача спрямовані на невиконання ним своїх договірних зобов`язань. Натомість матеріалами цивільної справи доводиться, що сторони все таки дійшли домовленості, оскільки сільська рада рішенням № 95/2 від 05.02.2021 вирішила продовжити термін дії Договорів, сільський голова підписав додаткові угоди (а.с. 21 - 32 том 2) і ця обставина не заперечувалась відповідачем, ніхто не клопотав про визнання цих доказів недопустимими. Судом не ігнорується та обставина, що позивач [PERSON] дотримувався своїх обов`язків як орендаря, відповідно до умов Договорів та вимог законодавства. Підсумовуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що рішення Іванівської сільської ради 7 сесії 8 скликання від 17 лютого 2021 року за №№ 116-127 про відмову у продовженні терміну дії договорів оренди земель від 01 жовтня 2014 року №№ 725-736, є незаконними та такими, що підлягають скасуванню. За таких обставин, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд також приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання укладеними додаткових угод між Іванівською територіальної громадою та [PERSON] . Питання розподілу судових витрат Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 17252,00 грн. (а.с. 23, 187 том 1, а.с. 46 том 2), відтак на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача Іванівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області на користь [PERSON] зазначеної суми у якості відшкодування витрат зі сплати судового збору. У свою чергу представником позивача - адвокатом Тиховським М.О. зазначається, що витрати на надання професійної правової допомоги оцінені в 30 000 грн., і вказану суму просять стягнути з позивача на користь відповідача у якості судових витрат (а.с. 57-62 том 2) Суд вважає, що зазначені у детальному описі наданих послуг суми (а.с. 58 том 2) є завищеними, з огляду на наступне. 1.Консультування з питань процесуального розгляду справи 12 год., 4000,00 грн. Суд вважає зазначену суму завищеною та вважає за необхідне задовольнити її частково, а саме у розмірі 1500,00 грн. 2.Представник позивача зазначає, що на поїздки на судові засідання до Калинівського районного суду Вінницької області та Літинського районного суду Вінницької області затрачено 10 годин, і цей час він оцінює в 5000,00 грн. водночас представництво інтересів визначає тривалістю в 10 год та оцінює в 16000 грн. Водночас з матеріалів справи вбачається, що адвокат Тиховський М.О. приймав участь у судових засіданнях 02.06.2021 з 13:23 год. до 13:56 год. (а.с.176-177 том 1); 26.07.2021 з 15:41 год. по 15:51 год. (а.с. 209-213 том 1); 06.09.2021 з 15:41 год по 15:51 год. (а.с. 63-64 том 2); 11.10.2021 з 14:00 год. по 14:53 год. (а.с. 117-124 том 2); 27.10.2021 з 15:04 год. по 16:31 год. (а.с. 175-180 том 2). \~ \~ \~ \~За наведених підстав суд вважає за необхідне задовольнити витрати за представництво інтересів у судових засіданнях на суму 3000,00 грн. 3.Підготовку та написання адвокатського запиту слід оцінити в розмірі 1500,00 грн. 4. Підготовка та написання заяви про забезпечення позову - адвокат зазначає, що витратив на цю роботу 5 годин, оцінює її в 4000,00 грн. Суд не погоджується із зазначеними обрахунками та вважає за необхідне призначити до стягнення 500,00 грн. 5. Представник позивача зазначає, що поїздки у судові засідання до Калинівського районного суду Вінницької області ним затрачено 6 годин, та оцінює це в 3000,00 грн. Однак з матеріалів справи вбачається, що представник позивача приймав участь у судових засідання в Калинівському районному суді Вінницької області лише 02.06.2021 з 13:23 год. до 13:56 год. (а.с.176-177 том 1). Тому в цій частині необхідно призначити до стягнення 500,00 грн. 6. За поїздки на судові засідання до Літинського районного суду Вінницької області слід призначити до стягнення 2000,00 грн. Таким чином, суд з врахуванням складових та критеріїв щодо витрат на правову допомогу дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 8000,00 грн. у відшкодування витрат за надання правничої допомоги. Вирішуючи питання про встановлення судового контролю суд вважає за необхідне відмовити у цій частині, оскільки дане клопотання стосується безпосереднього виконання рішення суду, котре набрало законної сили. Положення щодо судового контролю передбачені розділом VII ЦПК України та зазначає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial