Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором від 28.09.2011 в розмірі 120 168, 72 грн., з яких: 3 899,51 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 116 269,21 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом з 28.09.2011 по 31.01.2018, посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір, внаслідок невиконання відповідачем вимог якого виникла заборгованість в розмірі 407 397 грн., з яких: 3 899, 51 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 397 419, 03 грн. - заборгованість за відсотками, 6 078, 46 грн. - заборгованість за пенею та комісією. При цьому, бак бажає стягнути лише частину вказаної заборгованості. 01.11.2019 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 03.12.2019 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. 10.02.2020 до суду від відповідача надійшов відзив, у відповідності до якого просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів укладання між сторонами договору про зміну розміру відсотків за користування кредитом, отже зазначена умова відповідачем не погоджена та є нікчемною. Крім вказаного, посилалась на пропуск позивачем строків позовної давності. 17.04.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у відповідності до якої вказує на те, що сторонами укладено договір, умови зафіксовані, а факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджений випискою по рахунку. Умова про односторонню зміну процентної ставки зафіксована в Умовах та правилах надання банківських правил. Щодо строків позовної давності зазначив, що строк перевипущеної відповідачу кредитної картки складає до квітня 2017 року, отже позивачем не пропущено строки звернення до суду. 10.06.2020 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у відповідності до яких вказує на те, що в підписаній між сторонами заяві відповідач надавала згоду лише на нарахування відсотків в розмірі 36 % річних і лише на тіло кредиту. Договорів, які б містили умову, яка б дозволяла односторонню зміну відсоткової ставки за кредитом між сторонами не укладалось. 06.07.2020 від позивача до суду надійшли пояснення, у відповідності до яких заперечує щодо наведеного відповідачем розрахунку відсотків за користування кредитом, та посилається на обставини викладені у відповіді на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, при цьому в п. 3 прохальної частини позову просить розглядати справу за його відсутності. Від відповідача до суду надійшла заява, у відповідності до якої просить розглянути справу, заперечує щодо задоволення позову, підтримує поданий нею відзив. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Встановлено, що 28.09.2011 відповідачем підписано Анкету-заяву, при підписанні якої остання погодилась, що ця заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Крім вказаного, 28.09.2011 відповідачем підписано довідку про умови кредитування, у відповідності до якої визначені умови надання відповідачу банківських послуг, зокрема передбачена відсоткова ставка в розмірі 3 % на місяць, розмір пені, штрафів та комісії. Вбачається, що умови договору зафіксовані, угода підписана відповідачем, та містить умови про відсоткову ставку по кредиту, відповідальність у вигляді пені. Банком зобов`язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кредитні кошти шляхом видачі кредитної картки та встановлення ліміту, що підтверджується матеріалами справи, випискою по рахунках відповідача. У свою чергу позичальник зобов`язалась своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно з кредитними договорами. Відповідач, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач порушила умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконала взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем в поданому відзиві не спростовувався розмір заборгованості за тілом кредиту, доказів на підтвердження відсутності вказаної заборгованості та повного погашення кредиту, в порядку ст.ст. 76-83 ЦПК України остання до суду не надала. Зокрема, відповідач в процесі розгляду справи заявила про пропуск позивачем строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. З розрахунку заборгованості та виписки по рахунках відповідача вбачається, що останній платіж за кредитом останньою вчинено 30.06.2017, що свідчить про переривання строків позовної давності. При цьому, до суду позивач звернувся 29.10.2019 тобто в межах трирічного строку позовної давності, у зв`язку з чим заява про застосування вказаних строків задоволенню не підлягає. З огляду на вказане вимоги позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту підлягають до задоволення в розмірі 3 899, 51 грн. Щодо вимог позову в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договром. Отже , припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного суду у постанові від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Зокрема, 28.03.2018 р. Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання поза межами строку дії договору права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи те, що як вказує позивач, строки дії перевипущеної відповідачу кредитної картки спливає в квітні 2017 року, нарахування відсотків поза межами вказаного строку не відповідає вимогам закону. Отже, суд приймає до уваги період нарахування відсотків за користування кредитом з 28.09.2011 по 30.04.2017. Щодо розміру відсоткової ставки необхідно зазначити наступне. Єдиним підписаним відповідачем документом, яких містить зафіксований розмір відсоткової ставки є довідка про умови кредитування, у відповідності до якої відсоткова ставка складає 3 % на місяць, тобто 36 % річних. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що вказаних розмір відсоткової ставки змінювався банком в одноосібному порядку до 43, 2 %. Суд критично відноситься до тверджень сторони позивача про передбачене Умовами та правилами надання банківських послуг право банку змінювати відсоткову ставку в одноособовому порядку. За умовами ч.ч. 2, 3 ст. 1056-1 ЦК України, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Доказів того, що договором, укладеним між сторонами встановлена змінювана процентна ставка суду не надано. Умови укладеного договору не передбачають механізм зміни розміру відсотків. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що надані позивачем не містять дати їх затвердження, та могли неодноразово змінюватись самим АТ «Акцент-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про зміну розміру відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, умова договору щодо права банку змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки була здійснена банком без згоди позичальника. Враховуючи, що відповідач отримав кредит під 36 % річних, суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості лише в частині, яка визначає відсоткову ставку розміром 36 % на рік. З огляду на те, що позивачем не надано до суду більш детального розрахунку заборгованість по відсотках, формули їх нарахування банком, суд приходить до висновку про розрахунок розміру заборгованості за процентами за наступною формулою: (А1*0,3*А2)/360 днів, де А1 - тіло кредиту, А2 кількість днів прострочення. У відповідності до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за період з 28.09.2011 по 30.04.2017 наявні 2 062 дні прострочення. Отже, розмір заборгованості відповідача за процентами складає: (3 899, 51 грн. * 0,36*2 062)/360 = 8 040, 79 грн. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом підлягають частковому задоволенню в розмірі 8 040, 79 грн. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 11 940, 3 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial