Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом (а.с. 2), в обґрунтування якого вказала, що вони з відповідачем [PERSON] з 28 серпня 2009 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому у Відділі реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис - № 356. Від спільного життя мають неповнолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, що відповідачем не заперечується. Позивач просить розірвати шлюб тому що припинила з відповідачем відносини з січня 2017 року, проживає окремо, вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе. На підставі наведеного, позивачка просить суд; -Розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]: -Встановити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]: -Стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву (а.с. 16), в якій підтримала позовні вимоги та просила суд розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву (а.с. 10), в якій визнав позовні вимоги повністю та просив суд розглядати справи у його відсутності. Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін. За змістом ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Ст. 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ст.161 СК України). Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Як убачається зі ст.11 ЗУ "Про охорону дитинства" батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд приймає визнання позову відповідачем, так як визнання позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та не суперечить закону. За наявності зазначених вище обставин збереження цього шлюбу надалі є недоцільним, що є підставою для задоволення даного позову. При цьому суд бере до уваги правові норми, встановлені ст.ст. 24, 56 СК України, щодо добровільності шлюбу, права кожного із подружжя припинити шлюбні відносини.

Outcome: partial