Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Посилалася на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя у них є одна малолітня дитина: [PERSON], [INFO] року. Зазначила, що малолітній [PERSON] проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Вона самостійно не в змозі матеріально утримувати дитину. Також вказувала на те, що відповідач у добровільному порядку відмовляється добровільно надавати кошти на утримання сина, інтересами сім'ї не цікавиться. Вона в даний час не працює, перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, матеріальне становище в неї важке. [PERSON] також ухиляється від надання коштів на утримання, незважаючи на те, що має значні неофіційні доходи. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1400 гривень щомісячно, до досягнення нею повноліття. Також просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання щомісячно в розмірі 1100 гривень до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи рекомендованими листами за останнім місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ст.224 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними було укладено 23.01.2014 року (а.с.4). Від шлюбу є одна малолітня дитина - [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (а.с.5). Малолітній [PERSON], [INFO] проживає разом із позивачем, зазначену обставину відповідач не заперечував, а тому на підставі ст.61 ЦПК України суд визнає її такою, що підлягає доказуванню. Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з поданої до суду заяви позивач просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, аліменти визначаються у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. З урахуванням досліджених та проаналізованих доказів, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов'язок по утриманню дитини. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1032 гривні, на дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Враховуючи матеріальний стан сторін, наявність у відповідача ще однієї неповнолітньої дитини, враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково: стягнути із відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі по 700 гривень щомісячно, оскільки саме такий розмір не обмежує будь-чиїх прав та законних інтересів. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] суд зазначає наступне: Так, статтею 84 Сімейного кодексу України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на утримання від [PERSON], однак, її вимоги підлягають частковому задоволенню, стягнувши з відповідача аліменти на утримання позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно.

Outcome: partial