Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Прокурор Кременчуцької окружної прокуратури Замулко О.А. звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, до [PERSON] , де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] в сумі 9061, 10 грн. Свої позовні вимоги прокурор обгрунтував наступним. Так, в ході розслідування кримінального провадження № 12018170110000206 від 01 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України встановлено, що 31 січня 2018 року приблизно о 17.10 годині у темний час доби, у погоду без опадів при увімкненому зовнішньому міському електроосвітленні, по сухому асфальтобетонному покриттю по вулиці Тетральній в м.Кременчуці, зі сторони вулиці Гагаріна в напрямку вулиці Першотравневої, керуючи автомобілем Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , рухався [PERSON] . У цей саме час, у районі будинку № 36 по вулиці Театральній в м.Кременчуці попереду автомобіля відповідача справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, поза межами пішохідного переходу, в напрямку будинку № 42-а по вулиці Першотравневій рухався пішохід [PERSON] . Рухаючись у вказаному напрямку, у заданій дорожній обстановці, водій [PERSON] , маючи можливість своєчасно виявити пішохода, не вжив заходів до зменшення швидкості руху та своєчасного екстреного гальмування автомобіля, тим самим порушив пункт 12.3 Правил дорожнього руху України, та допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 22 квітня 2019 року у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у виді багатоскалкового косого перелому верхньої третини обох кісток, зі зміщенням уламків, перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки, зі зміщенням уламків, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Згідно довідки з комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька»» [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні закладу у зв`язку із заподіяними йому тілесними ушкодженнями з 31 січня 2018 року по 20 лютого 2018 року. Вартість його лікування, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 9061,10 грн. Ухвалою судді Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області Зоріної Д.О. від 01 квітня 2021 року матеріали позову прокурора Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради до [PERSON] передано до Кременчуцького районного суду Полтавської області для розгляду за підсудністю. 26 квітня 2021 року ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області було відкрито провадження у цивільній справі за позовом прокурора Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Прокурор Кременчуцької окружної прокуратури Замулко О.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив суд позов задовольнити повністю. Представник Департаменту фінансів Кременчуцької міської ради був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, направивши на адресу суду клопотання, де просить справу розглядати без його участі, при вирішення спору покладається на розсуд суду. Представник відповідача адвокат Милованов Р.В. в судовому засіданні позов не визнав. Вказав, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС»», що підтверджується відповідним полісом. З урахуванням цього, обов`язок відшкодування витрат, пов`язаних зі стаціонарним лікуванням потерпілого [PERSON] у медичному закладі покладено саме на страхову компанію. Щодо наданого розрахунку витрат на стаціонарне лікування [PERSON] , то представник відповідача також з ним не погодився та вказав, що безпідставним є включення до вказаного розрахунку нарахувань на заробітну плату медичного персоналу, а також незрозумілими, як на думку представника відповідача, є пункт «інші витрати», оскільки з розрахунку не вбачається на що саме витрачені кошти із зазначеного пункту при розрахунку вартості одного ліжко-дня перебування [PERSON] у медичному закладі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, які зазначались його представником у судовому засіданні. Окрім того, вказав, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого була заподіяна шкода здоров`ю [PERSON] він визнає лише частково, [PERSON] при переході проїзної частини перебував поза пішохідним переходом, чим також порушив Правила дорожнього руху та внаслідок чого сталась дорожньо-транспортна пригода. Вислухавши прокурора Замулко О.А., відповідача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до пункту 3 статті131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і у визначеному законом порядку. Згідно ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та (або) моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно - небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. 22 лютого 2021 року Крюківським районним судом м.Кременчука Полтавської області було постановлено ухвалу, якою [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності; кримінальне провадження № 12018170110000206 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.; цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради до [PERSON] про відшкодування витрат передано до канцелярії суду для визначення судді для розгляду справи у порядку цивільного судочинства. При цьому, ухвалою суду встановлено, що 31 січня 2018 року о 17 год. 10 хв. в темний час доби, погода без опадів, при увімкненому зовнішньому міському електроосвітленні по сухому асфальтобетонному покриттю вулиці Театральна в м. Кременчуці, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, зі сторони вул. Гагаріна в напрямку вул. Першотравнева м. Кременчука, керуючи автомобілем Skoda Octavia, державний номерний знак [NUMBER] , рухався водій [PERSON] . В цей саме час в районі будинку 36 по вул. Театральній попереду автомобіля Skoda Octavia справа наліво відносно напрямку руху автомобіля поза межами пішохідного переходу в напрямку будинку 42-а по вулиці Першотравневій рухався пішохід [PERSON] . Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці водій [PERSON] , маючи можливість своєчасно виявити пішохода та маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода екстреним гальмуванням, не вжив заходів до зменшення швидкості та своєчасного екстреного гальмування автомобіля, тим самим порушив вимоги п.12.3. Правил дорожнього руху України, де зазначено: «12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля Skoda Octavia у ліву частину тіла пішохода [PERSON] , спричинивши останньому наступні тілесні ушкодження: багатоскалковий, косий перелом верхньої третини обох кісток, зі зміщенням уламків; перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням уламків, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я. Також, як видно з вказаної вище ухвали Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області, допитаний як обвинувачений [PERSON] свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав, клопотав про закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку із закінченням строків давності. У відповідності до вимог ст.ст.12, 13, 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно дост.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 07.07.1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду. Частинами 1 та 3 ст.1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до ч.2ст.1191 ЦК України держава має право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України. Відповідач [PERSON] та його представник, заперечуючи у судовому засіданні проти позову посилались на те, що саме страхова компанія, як страховик цивільно-правової відповідальності [PERSON] несе обов`язок відшкодування витрат медичного закладу, пов`язаних зі стаціонарним лікуванням особи, потерпілої від злочину, однак суд відхиляє такі доводи з наступних підстав. Відповідно до копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника автомобіля Skoda Octavia Tour, державний номерний знак [NUMBER] застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова група ТАС». Так, згідно статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону № 1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Враховуючи наведене вище, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією. \~ \~ \~ \~ Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 24 лютого 2016 року по справі № 6-1343цс15. Положеннями п.п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Як вбачається з листа директора комунального некомерційного медичного підприємства Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька»» Корлякової О.В., за вихідним номером 04-16/1085 від 25 червня 2019 року, на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі охорони здоров`я у травматологічному відділенні з 31 січня 2018 року по 20 лютого 2018 року перебував [PERSON] з діагнозом закритий перелом голівки лівої плечової кістки в верхній третині зі зміщенням; закритий уламковий перелом верхньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням. Згідно вказаного вище листа, витрати на стаціонарне лікування [PERSON] складають 9061, 10 грн., у тому числі, витрати на лабораторні дослідження складають 345, 10 грн., вартість 20 ліжко-днів складає 8716 грн. Також, з листа вбачається, що вартість одного ліжко-дня складає 435, 80 грн., до яких входять витрати на заробітну плату в сумі 250,13 грн., нарахування на заробітну плату в сумі 55,38 грн., предмети, матеріали, оснащення, інвентар в сумі 4,02 грн., оплата послуг (крім комунальних) складає 10,76 грн., витрати на теплопостачання складають 46,83 грн., витрати на водопостачання складають 0,99 грн., витрати на електроенергію складають 7,09 грн., інші витрати складають 60,60 грн. Перевіривши наданий медичним закладом розрахунок витрат на стаціонарне лікування [PERSON] , суд приймає до уваги доводи відповідача та його представника щодо безпідставності включення до розрахунку вартості ліжко-дня пункту «інші витрати», оскільки зазначений пункт не містить переліку витрат, які включені до нього, що позбавляє суд можливості оцінити їх обгрунтованість. З врахуванням викладеного суд вважає за доцільне здійснити перерахунок витрат на стаціонарне лікування [PERSON] , які підлягають стягненню з [PERSON] , не враховуючи пункту розрахунку «інші витрати». Таким чином, сума витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] , яка підлягає стягненню з [PERSON] становить 7849,10 грн., виходячи з наступного розрахунку: вартість лабораторних досліджень в сумі 345,10 грн.+ вартість 20 ліжко-днів 5074 грн. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про законність та часткову обгрунтованість позову прокурора в інтересах держави щодо стягнення з [PERSON] витрат медичного закладу на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] , у зв`язку з чим такі позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 7849,10 грн. \~ \~ \~ \~ Оскільки прокурор, звертаючись з даним позовом до суду, діяв в інтересах держави в особі фінансового управління Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, та звільнений від сплати судового збору за подачу позову до суду, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial