Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 991,51 грн, та моральну шкоду в сумі 100 000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач 15.07.2018 року спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді перелому одинадцятого ребра по лопаточній лінії зі зміщенням кісткових уламків з наявністю ділянки травматичної припухлості і синця в ділянці проекції перелому, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Під час перебування на амбулаторному лікуванні ним було здійснено витрати на лікування на загальну суму 298,51 грн. Крім того, для підтвердження діагнозу 16.07.2018 року позивач самостійно звернувся до КЗОЗ Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, за яку сплатив 543,00 грн. та для проведення судово-медичної експертизи позивачу потрібно було зробити рентген та сплатив 150,00 грн. Своїми протиправними діями відповідач завдав йому моральних страждань. Було порушено сталий режим його життя та роботи, завдано душевних страждань та психічних переживань, моральну шкоду оцінює в 100000 грн. Ухвалою суду від 02.08.2019 провадження в справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.11.2019 призначено справу до судового засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. У випадку неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України також передбачено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6. ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Судом встановлено, що ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.05.2019 року у справі № 646/8757/18 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею його на поруки та закрито провадження у справі. Як вбачається зі змісту ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.05.2019 року, 15 липня 2018 року приблизно о 10 годині 30 хвилин, [PERSON] перебуваючи біля салону краси за адресою: [ADDRESS] , на фоні раніше виниклих неприязних стосунків із раніше знайомим йому [PERSON] , наніс останньому кулаком правої руки один удар в область нижньої частини спини зліва, чим спричинив йому тілесні ушкодження в виді закритої тупої травми лівої половини спини у вигляді перелому 11 ребра по лопаточній лінії зі зміщенням кісткових уламків з наявністю ділянки травматичної припухлості і синця в ділянці проекції перелому, які за висновком експерта № 09-2686/2018 від 27 липня 2018 за ступенем тяжкості згідно п.п. 2.2.1 а, б, в, і 2.2.2 «Наказу МОЗ України від 17.01.1995 № 6», «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості. В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 991, 51 грн. позивач посилається на понесення витрати під час лікування та проведення експертизи, а саме фіскальні чеки №289797 та № 66345, квитанції № 33631891, № 33631892 та копію картки на якій вказано «сплачено». Оглянувши наданий позивачем фіскальний чек № 289797 про придбання медикаментів та незрозумілу копію картки на якій вказано «сплачено», суд дійшов висновку, що такі не можуть бути прийняті, як належні докази понесених позивачем витрат саме на придбання ліків та проходження рентгену, необхідних для його лікування, оскільки матеріали справи не містять призначення лікаря та не надано рецептів, направлення лікаря на проходження рентгену, крім того відповідно до фіскального чеку № 66345 від 15.07.2018 року «Нимесил сусп,» було придбано не під час амбулаторно лікування, так як відповідно до листа непрацездатності серії АДВ № 526468 [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні з 16.07.2018 року до 01.08.2018 року. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти на проведення експертизи квитанція № 33631891 та комісії за прийнятий платіж квитанція № 33631892, проте в матеріалах справи відсутні відомостей про визначення вартості Висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 991, 51 грн. у зв`язку із недоведеністю позовної вимоги. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, суд враховує наступне. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Частиною другою п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9, п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Частиною 3 стаття 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 77 та 78 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно за ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт нанесення відповідачем тілесних ушкоджень [PERSON] підтверджується ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.05.2019 року. В обґрунтування заподіяння діями відповідача моральної шкоди в сумі 100000 грн., позивач посилалися на те, що у зв`язку завданою шкодою, було порушено сталий режим його життя і роботи, завдано фізичного болю, моральних переживань. Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди. Враховуючи, все вищевикладене, а також характер моральних страждань, які поніс позивач, суд оцінює розмір моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачено. Так, відповідно до п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від сплати судового збору звільняються. При зверненні до суду позивач просив стягнути матеріальну шкоду у розмірі 991, 51 грн та моральну шкоду у розмірі 100000 грн. Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру (В/КЦС від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц), що станом на 01.01.2019 року становить ( 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) - 1000 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн, а ставка судового збору у спірних правовідносинах не може бути меншою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України,на користь держави судовий збір у сумі - 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Outcome: partial