Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача грошове відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн.. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] у віці [INFO] помер його батько [PERSON] . Причиною смерті стало профзахворювання отримане батьком від шкідливих умов праці у АТ «Сумське НВО». У зв`язку зі смертю батька позивач зазнав моральних страждань. Так втратив рідну людину і виправити це неможливо. Ціну позову розрахував як 10 000 грн. за 1 відсоток, а життя батька у 100 відсотків. Ухвалою суду від 21.04.2020 по справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження. 19.08.2020 відповідач надав відзив у якому заперечував проти позову. Заперечення мотивував тим, що забезпечило права [PERSON] під час роботи, поінформувало його про шкідливі умови праці, забезпечило засобами індивідуального захисту. Після захворювання було надало повний комплекс соціальних послуг. Також вважає, що позивач не надав доказів спричинення моральної шкоди позивачу, а заявлена ціна позову є необґрунтованою. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Представник відповідача підтримав заперечення. Окрім того розцінював заявлену суму позову як спосіб збагачення. Заслухавши сторони, дослідивши надані докази по справі, суд встановив. Позивач [PERSON] народився [INFO] у сім`ї [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження.(а.с.8) З 09.10.1992 позивач має зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] , що підтверджується його паспортом з відповідними відмітками про місце реєстрації.(а.с.7) [PERSON] мав зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] , з 18.07.1990, що підтверджується його паспортом з відповідними відмітками про місце реєстрації. (а.с.9). З 29.06.1962 по 31.12.2001 батько позивача - [PERSON] перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.10-12). Згідно акту розслідування професійного захворювання (отруєння) № 81 від 10.10.2001 [PERSON] були встановлені такі професійні захворювання: нейросенсорна туговухість з різким ступенем зниження слуху IV ст. професійного характеру (основний діагноз). Хронічний бронхіт. ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз. ГБ ІІ ст. ДЕП І ст. Вегето-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок (супутній діагноз) (а.с.13). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 135 від 16.12.2002 [PERSON] були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ другої стадії пилової етіології в фазі неповної ремісії. Емфізема легень I- II ступеню. Легенева недостатність II ступеню. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість IV ст. зниження слуху професійного характеру (основний діагноз). ІХС, стенокардія стабільного напруження І-ІІ ст., атеросклеротичний кардіосклероз СНПА. Гіпертонічна хвороба II ст. ДЕП І-ІІ ст. (гіпертонічна+атеросклеротична) з ХНМК переважно в вертебро-базилярному басейні. РОХП з сенсорними порушеннями. Двосторонній плече-лопатковий периартрит з алгічними синдромом (супутній діагноз). Причиною захворювань визначено недосконале виробництво, не повне забезпечення засобами індивідуального захисту, робота в км ловах інтенсивного виробничого шуму і вібрації, шкідливі умови праці. (а.с.13). Згідно довідки спеціалізованої фтизіатричної МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги № 006267, - ступінь втрати професійної працездатності у [PERSON] склала 80% (в т.ч. ХОЗЛ 50%, туговухість 30%, акт № 81 від 10.10.2001, акт № 135 від 16.12.2002) повторно та встановлено II групу інвалідності, безтерміново. Призначено медикаментозне лікування, санаторне лікування в місцевому санаторії (а.с.14). [INFO] [PERSON] помер про що видане відповідне свідоцтво на підставі актового запису № 658 від 24.05.2019. (а.с.16). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 346 від 23.05.2019- [PERSON] помер від захворювань: гостра легенево-серцева недостатність, хронічне легеневе серце, хронічна обструктивна хвороба легенів, не уточнена II розповсюджений астеросклероз (а.с.17). Згідно довідки МСЕК від 05.09.2019 № 1 встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] , [INFO] , 21.05.2019 з професійним захворюванням. (а.с.18). В цій довідці прізвище зазначено [PERSON] . Втім довідка містить примітку виправлено « [PERSON] ». Зазначені виправлення не впливають на можливість оцінки цього доказу разом з іншими. Актом №478 визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом від 05.09.2019, встановлено зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням. Причиною смерті [PERSON] стала хронічна обструктивна хвороба легень, яка призвела до розвитку ХЛС та гострої легенево - серцевої недостатності. З встановлених обставин вбачається, що спірні правовідносини є цивільними та врегульовані ст.ст. 27, 1167, 1168 ЦК України. Так моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Разом з тим у правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-208цс14 зазначено, що якщо виробнича травма сталася до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), а смерть фізичної особи настала після зазначеної дати, то за наявності причинного зв`язку з виробничою травмою до правовідносин про відшкодування моральної шкоди членам сім`ї померлого застосовуються положення статті 1168 ЦК України. Відповідно до пунктів 1, 4 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України,- цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,- роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до частин 2, 4 вказаного Закону, під час укладання трудового договору роботодавець повинен проінформувати працівника під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та про права працівника на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору. Усі працівники згідно із законом підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України,- відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 5 від 25.05.2001 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. Так, у рішенні ЄСПЛ в справі «Недайборщ проти РФ» від 01.07.2010 (Скарга № 42255/04) Європейський суд з прав людини у п. 37 зазначив, що заявник не зобов`язаний надавати будь-які докази наявності понесеної ним моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Поряд з цим згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має наявність у даному випадку. В пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на вищезазначене та встановлені обставини слід звернути увагу також на наступне. Батько позивача працював добровільно і знав про шкідливі умови праці. При розслідуваннях причин профзахворювань встановлено, що він при роботі також сам неефективно використовував засоби індивідуального захисту. Смерть батька вочевидь для позивача є невідновлювальною втратою. При цьому позивач не навів достатніх і вагомих обґрунтувань саме розміру відшкодування моральної шкоди. Поряд з цим вбачається, що вік позивача становить 50 років та жив він окремо від батька, тобто він належить до осіб які певної мірою є самостійними і не залежать від батьків. Ураховуючи наведене та виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 80 000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial