Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що вона є потерпілою по кримінальному провадженню по обвинуваченню відповідачки [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Вказаним злочином їй було заподіяно матеріальну шкоду, що полягає у витратах на лікування, неодноразових поїздках до Чигиринської ЦРЛ на медичні огляди, до Чигиринського РВ УМВС з приводу розслідування кримінального провадження, а також в листуванні з вищестоящими правоохоронними органами. Так, протягом всього часу нею було витрачено кошти в сумі 694, 98 грн. на поїздки автобусом, здійснено витрати в сумі 1331, 59 грн. на купівлю бензину для поїздок в лікарню, витрати на лікування і придбання медикаментів та медичних засобів в сумі 721,67 грн., витрати в розмірі 36 грн. 10 коп. на оплату поштових відправлень при направленні скарг щодо затягування розслідування по її кримінальній справі у вищестоящі органи. Загальна сума завданих їй матеріальних збитків становить 2784, 34 грн., які вона просить стягнути на її користь з відповідачки. Також внаслідок вчинення злочину їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних і фізичних стражданнях, яких вона зазнала через довготривале лікування, яку вона оцінює у 100 000 грн. та просить стягнути з відповідачки на її користь. Крім того просить стягнути з відповідачки понесені нею витрати за надані адвокатські послуги в розмірі 3000 грн. В судовому засіданні позивачка збільшила свої позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу до 6000 гривень та прохала їх задовольнити, пояснивши суду, що їй було нанесено ще більші збитки, але вона надіялася, що відповідачка попросить вибачення і на цьому все закінчиться. Однак вона продовжує завдавати їй збитки, в тому числі і моральні. А тому вона просить стягнути з відповідачки на її користь 6000 грн. витрат на правову допомогу, 100 000 грн. моральної шкоди, 2784, 34 грн. матеріальних збитків, що складаються з витрат на лікування та придбання ліків, витрат на поїздки громадським транспортом до м. Чигирина до райвідділу поліції та в лікарню, витрат на придбання бензину для заправки автомобіля для поїздок в лікарню, а також витрат на оплату поштових відправлень при направленні нею скарг щодо затягування розслідування по кримінальній справі у вищестоящі правоохоронні органи. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідачка позов не визнала та пояснила суду, що це позивачка її побила, а вона їй тілесних ушкоджень не завдавала, у зв`язку з чим просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги визнав частково, надавши заперечення на позов та пояснив, що позивачкою підтверджено наявність матеріальних збитків на лікування у розмірі 82, 58 грн., витрати на поїздки автобусом у розмірі 103, 83 грн., що разом в сумі становить 186,41 грн. В задоволенні іншої частини позову просить відмовити у зв'язку із необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він проводив лікування [PERSON], яка поступила до лікарні з переломом руки, повідомивши при цьому, що руку їй зламала [PERSON] під час сварки, про що він записав в історії хвороби. Позивачка була у нього на прийомі тричі. Він наклав їй на руку гіпс, приписав препарати кальцеміну та знеболююче, про що ним було зазначено в медичній карті позивачки. Інших ліків він не призначав. Вислухавши сторін та їх представників, свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з вироку Чигиринського районного суду від 7 червня 2016 року, відповідачку [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на один рік. Позивачка була визнана потерпілою по даній справі, однак за вироком суду її цивільний позов до [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 08.08.2016 року вищевказаний вирок Чигиринського районного суду скасовано в частині залишення цивільного позову без розгляду, а справу направлено до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства. Ухвала апеляційного суду Черкаської області вступила в законну силу 08.08.2016 року. Згідно з ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вироком суду встановлено, що внаслідок злочинних дій відповідачки позивачці заподіяно матеріальну та моральну шкоду, то ця обставина є обов'язковою для суду при розгляді даної справи. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України. Так, ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Так ,судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідачки позивачці було завдано матеріальної шкоди, яку вона просить відшкодувати. Однак в судовому засіданні підтверджено відповідними чеками витрати на лікування на загальну суму 453 грн. 68 коп., а саме: - витрати на придбання призначених лікарем, згідно до медичної карти [PERSON], знеболювальних препаратів та препаратів кальцеміну для лікування перелому кісток, вартість яких станом на 01.06.2015 року, судячи з довідки філії «Аптека № 118 ЦРА» ЧОКП «Фармація» № 281 від 05.10.2016 року станом на 01.06.2015 року складала 371 грн. 10 коп. (а.с.25); - чеки на придбання медичних засобів для накладення гіпсу на суму 82 грн. 58 коп. (арк. кримінального провадження 174). Вказані чеки відповідають по часу даті звернення позивачки до лікувальної установи за медичною допомогою та могли бути використані нею для лікування перелому кісток. Разом з тим суд не може взяти в основу доказів надані позивачкою чеки на придбання медичних препаратів для лікування захворювань серця («Верошпирон», «Магникор», «Трифас», «Кордарон»), грибкових та інфекційних захворювань шкіри («Ністатін», «Декасан»), лікування захворювань печії та шлунку («Пачаевские таблетки от изжоги»), засобів від укачування, заспокійливих препаратів («Флорісед»), засобів особистої жіночої гігієни, засобів по догляду за шкірою («Вазелін»), лікування кашлю та застуди («Амброксол», «Флюколд»), захворювання порожнини носа («Нафтезін»), знеболювальні препарати («Анальгін») (арк. кримінального провадження 175), оскільки вони не призначені для лікування переломів, і, як зазначив в судовому засіданні свідок [PERSON], він здійснював призначення позивачці лише тих препаратів, які вказані в її медичній картці. В судовому засіданні також документально підтверджено відповідними чеками витрати позивачки на проїзд в розмірі 146 грн. 96 коп. (арк. кримінального провадження 176, 179), які відповідають за часом датам її поїздок до Чигиринського РВ УМВС для проведення слідчих дій та до Чигиринської ЦРЛ на лікування (проїзд 28.04.2015 року за маршрутом ст. Шевченка - Черкаси АС-2 на суму 14,52 грн., проїзд 30.04.2015 року за маршрутом: ст. Шевченка - Черкаси АС-2 на суму 14,90 грн., Черкаси АС-3 - Чигирин на суму 44,17 грн., Чигирин - Черкаси АС-3 на суму 44,76 грн., проїзд 28.08.2015 року за маршрутом Черкаси АС-2 - Головківка на суму 28,61 грн.), і які підлягають стягненню з відповідачки. Суд не може взяти в основу доказів надані позивачкою чеки на проїзд автобусом без зазначення маршруту слідування, оскільки вони не містять назв населених пунктів та не вказують на час поїздок, а також чеки на проїзд громадським транспортом, які по часу та маршруту слідування не пов'язані з подією, що стала підставою для звернення [PERSON] з позовом до суду (арк. кримінального провадження 176-180). Також суд не може взяти до уваги надані позивачкою квитанції на придбання пального (бензину), оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження (а.п.180) відпуск пального відбувався на АЗС в м. Черкаси 10.07.2015 року, де позивачкою надано три чеки з інтервалом заправки в 30 хв., та два чеки за 31.07.2015 року, враховуючи при цьому, що позивачка проживає в смт. Олександрівка Кіровоградської області, а їздила до м. Чигирина Черкаської області, тобто, маршрут її слідування жодним чином не пов'язаний з м. Черкаси. Щодо стягнення витрат на відшкодування вартості поштових відправлень (арк. кримінального провадження 180), то суд вважає, що оскільки вони направлялися не відповідачці, а до вищестоящих правоохоронних органів зі скаргами на бездіяльність правоохоронних і слідчих органів, то остання не несе відповідальності за їх дії чи бездіяльність, а отже дані витрати позивачки стягненню не підлягають. Визначаючись щодо відшкодування позивачці моральної шкоди, суд виходить з такого. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що внаслідок злочину, вчиненого відповідачкою, позивачка отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості та зазнала душевних і моральних страждань у зв'язку з втратою здоров'я, тобто порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивачки та її сім'ї в цілому. При цьому, не дивлячись на те, що з часу вчинення злочину минуло більше року, відповідачка не вжила жодних заходів щодо відшкодування позивачці матеріальної і моральної шкоди та не сприяла усуненню негативних наслідків вчиненого нею злочину. Зазначене, на думку суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних страждань, яких зазнала та продовжує зазнавати позивачка. Отже, незважаючи на невизнання позову відповідачкою, очевидним є те, що вчиненим нею злочином позивачці завдано моральної шкоди. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст., ст. 11, 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на це, враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивачки, їх тривалість, суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідачки на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Згідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. П. 47, п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В судовому засіданні встановлено, що інтереси позивачки у кримінальному провадженні на підставі ордеру серії КР № 041604 представляв адвокат Черкас Ю.П. (арк. кримінального провадження 18). Він же готував позивачці позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. З наданих суду квитанцій (арк. кримінального провадження 173, 226) вбачається отримання адвокатом коштів в сумі 6000 гривень за надання правової допомоги, як встановлено судом, потерпілій. По даному кримінальному провадженню відбулося п'ять судових засідань - 11.04.2016 року, 26.04.2016 року, 10.05.2016 року, 26.05.2016 року, 07.06.2016 року, загальною тривалістю 4 години, у яких адвокат Черкас Ю.П. брав участь. Розрахунок робочого часу адвоката для надання правової допомоги (складання позовної заяви) позивачкою суду не наданий, а тому вирішуючи питання відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з розрахунку, передбаченого ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Так, розмір мінімальної заробітної плати до 01.05.2016 року складав 1378 грн., а з 01.05.2016 року - 1450 грн. З огляду на це, суд вважає можливим стягнути понесені витрати на правову допомогу за одну годину роботи адвоката при підготовці позовної заяви та дві години роботи адвоката в судових засіданнях 11.04.2016 року і 26.04.2016 року в розмірі 1653, 60 гривень, з розрахунку 551,20 гривень за одну годину роботи, та дві години роботи адвоката в судових засіданнях 10.05.2016 року, 26.05.2016 року, 07.06.2016 року в розмірі 1160 гривень, з розрахунку 580,00 гривень за годину роботи. До вказаного висновку суд приходить, врахувавши категорію справи, в якій надана правова допомога, час затрачений на складання позову та участь адвоката в судових засіданнях. З урахуванням цього, суд вважає можливим частково задовольнити вимоги позивачки щодо відшкодування витрат на правову допомогу та стягнути їх з відповідачки в розмірі 2813 грн. 60 коп. Таким чином, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та враховуючи, що позивачкою доведено факт заподіяння їй відповідачкою матеріальної і моральної шкоди, вважає можливим задовольнити позов частково. На підставі викладеного та,

Outcome: partial