Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" звернулось до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що до [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO] та постійно користуються послугами з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які надає Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго». Свої зобов'язання по своєчасній сплаті послуг позивача, відповідачі не здійснюють. У зв'язку з чим заборгованість за теплову енергію за період з 01.01.2012 року по 31.10.2015 року становить 4021,58 грн., а також за водопостачання та водовідведення станом на 01.12.2012 року - 908,30 грн. та за період 01.12.2012 року по 31.10.2015 року - 1635 грн. 17.12.2015 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ № 206/6807/15 про стягнення заборгованості за комунальні послуги з [PERSON], [PERSON] , який ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2016 року був скасований. Те, що відповідачі до теперішнього часу свою заборгованість за комунальні послуги не сплатили і стало підставою звернення до суду з дійсним позовом. В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки послуги позивача надаються не належної якості. Також просив суд застосувати строк позовної давності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Суд заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) І.П. є власником квартири [ADDRESS] ([PERSON]) (а.с.84). Відповідачі зареєстровані в [INFO] ([PERSON]) та є споживачами послуг Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» (а.с. 4). Зобов'язання по оплаті за надані послуги відповідачами здійснювалися несвоєчасно та неналежним чином, не в повному обсязі, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. 17.12.2015 року ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» звернулося до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті комунальні послуги у сумі 6565,85 грн. Самарським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ від 17.12.2015 року про стягнення з відповідачів заборгованості в сумі 6565,85 грн. та судового збору у розмірі 609,00 грн. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2016 року за заявою відповідачів вказаний наказ був скасований із роз'ясненням ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» права на звернення з тією ж вимогою до суду у позовному порядку. Після скасування судового наказу відповідачі добровільно заборгованість не сплатили. У зв'язку з чим 12 травня 2016 року позивач звернувся до суду з дійсним позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за період з з 01.01.2012 року по 31.10.2015 року за теплову енергію в розмірі 4021,58 грн., а також за водопостачання та водовідведення станом на 01.12.2012 року - 908,30 грн. та за період 01.12.2012 року по 31.10.2015 року - 1635 грн. Відповідно до п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. В ст. 67 Житлового Кодексу України зазначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч. 1ст. 68 Житлового Кодексу України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(ст. 257 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ч. ч. 2, 3ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається, зокрема, у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Подання заяви про видачу судового наказу перериває позовну давність, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 264 ЦК України (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14). Отже по дійсній справі строк позовної давності було перервано 17 грудня 2015 року, а тому з цього часу розпочав свій перебіг строк позовної давності про звернення з вимогами зазначеними в заяві про видачу судового наказу в порядку позовного провадження. З даним позовом позивач звернувся 12 травня 2016 року, тобто в передбачений законом трирічний строк, який розпочав свій перебіг 17 грудня 2015 року. Враховуючи викладене, заяву представника відповідачів про сплив позовної давності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, в частині позовних вимог за теплову енергію за період з 17.12.2012 року по 31.10.2015 року в розмірі 3826,25 грн. та за водопостачання та водовідведення за період з 17.12.2012 року по 31.10.2015 року 1631,05 грн. В іншій частині позову слід відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності. Що стосується доводів представника відповідачів, що позивачем надаються послуги не належної якості, то суд зазначає наступне. Так, згідно з положеннями\~ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії. У разі встановлення за результатами аналізу факту погіршення нормованих показників якості води, витрати споживача, які він здійснив при оплаті вартості проведення аналізу води, підлягають компенсації за рахунок виконавця/виробника Проте, представником відповідачів не надано суду доказів того, що позивачем (виконавцем) порушувалися якісь зобов'язання та складалися відповідні акти-претензії споживача. Згідно з положеннями ч. 1\~ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. ч. 1-3\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно же до ч. 4\~ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, суд критично ставиться до заперечень представника відповідачів, оскільки відповідачем не доведено суду належними доказами ті обставини, що позивач не надавав відповідачам належної якості житлово-комунальних послуг, визначених Законом. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Питання судових витрат слід вирішити в порядку\~ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial