Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить розірвати укладений з Фізичною особою-підприємцем [PERSON] договір побутового підряду № 0340 від 22 квітня 2016 року на виготовлення і передачу у власність ПВХ конструкцій, зобов'язати відповідача повернути сплачені по договору кошти в сумі 9 800 грн. та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Вимоги мотивує тим, що 22.04.2016 року між нею і відповідачем було укладеного договір № 0304 на виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій із матеріалів виконавця, відповідно якого вартість конструкцій складає 12 408 грн., при цьому сума завдатку становить 9 800 грн., яку вона внесла на рахунок відповідача 22.04.2016 року, що підтверджується чеком. Відповідно вказаного договору відповідач повинен був виготовити та встановити ПВХ конструкції на балкон у квартирі [ADDRESS], яка належить її доньці [PERSON]. Договір вона уклала вечором 22.04.2016 р. у вказаній квартирі у яку несподівано з'явився співробітник відповідача який, рекламуючи продукцію, запропонував встановити на балконі ПВХ конструкції на вигідних умовах, тоді ж вона сплатила авансовий платіж 9 800 грн. У подальшому вечором того ж дня донька їй повідомила, що вона збирається продавати квартиру, тому не потрібно їй міняти конструкції на балконі. Зранку 23.04.2016 року уважно прочитавши умови договору вона зрозуміла, що цей договір не є прийнятним для неї і зовсім не на вигідних умовах, як стверджував представник відповідача. На даний час балкон квартири має дерев'яні рами, вмонтовані шафи та обшитий вагонкою, у зв'язку з чим для встановлення ПВХ конструкцій необхідно повністю демонтувати зроблене на балконі, а це не включено у вартість по договору. Тому вона зранку 23.04.2016 року зателефонувала відповідачу за вказаними у договорі телефонам і повідомила, що відмовляється від договору, хоче його розірвати та повернути сплачені кошти. Через 30 хв. їй зателефонував назвавшись майстром [PERSON] та повідомив, що йому необхідно зробити уточнюючі заміри балкону для нарізки та виготовлення ПВХ конструкцій, якому вона повідомила про відмову від їх виготовлення та повернення коштів. В понеділок 25 квітня 2016 року вона поїхала в офіс відповідача та подала офіційну заяву про відмову від договору з проханням повернення 9 800 грн., при цьому на екземплярі договору відповідача вона також написала про розірвання договору. 26 квітня 2016 року представник відповідача на її адресу приніс повідомлення про те, що нарізане скло під визначений замовником розмір не підлягає поверненню, тому розірвання договору не допускається після оформлення індивідуального замовлення і гроші не повертаються. Для захисту своїх прав вона зверталася до Держпродспоживслужби зі скаргами на підприємця, що порушує норми закону «Про захист прав споживачів», а також повторно до відповідача із заявою від 11.05.2016 року про повернення грошових коштів. Від договору вона відмовилася відразу після його укладення, тому відповідач не мав права та часу на те, щоб, як він стверджує, виготовляти та нарізати ПВХ конструкції і скло. Крім того, не були проведені та погоджені з нею уточнюючі заміри, без яких неможна нарізати деталі та скло, про що вказано на ескізі. Також неправомірними діями відповідача через неповернення коштів їй заподіяна моральна шкода. Вона пенсійного віку, через звернення до різних інстанцій для захисту своїх прав у неї піднявся тиск, з 03.06.2016 року перебуває на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні, звичайний для неї спосіб життя порушений, вона постійно нервує, морально подавлена, зазнала душевних страждань. Заподіяну їй відповідачем моральну шкоду оцінює у розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позов та викладені у ньому обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, при цьому суду подав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з відрядженням, також подав заперечення на позов з проханням відмовити у задоволенні вимог через їх незаконність та необґрунтованість. Враховуючи, що ФОП [PERSON] завчасно був повідомлений про розгляд справи та при цьому не надав будь яких доказів на підтвердження неявки в судове засідання суд визнав причини неявки відповідача до суду неповажними та вважає за можливе розглянути позов у відсутності відповідача за наявних у справі доказів та наданих відповідачем заперечень. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Між сторонами 22 квітня 2016 р. був укладений договір індивідуального замовлення № 0340, відповідно до умов якого Фізична особа-підприємець [PERSON] зобов'язався організувати роботи по виготовленню і передачі у власність ПВХ конструкцій (виробів) вартістю 12 408 грн., а позивач зобов'язалася оплатити та прийняти готові вироби і роботу відповідно умов договору (надалі по тексту - договір, а.с. 6, 6 зв.). Позивач на виконання п. 2.2. договору 22.04.2016 року сплатила кошти у розмірі 9 800 грн., що підтверджується наданою суду квитанцією та визнано у запереченнях відповідачем (а.с. 7). Відповідно ч. 2 ст. 873 ЦК України, робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Позивач суду пояснила, що під час підписання договору представником відповідача були проведені попередні орієнтовні заміри балкону для розрахунку вартості матеріалів для визначення ціни договору, при цьому співробітник відповідача пояснив, що у подальшому їхній спеціаліст ще зробить контрольні заміри для виконання замовлення, про що зазначив на ескізі до договору. Вивчивши умови укладеного вечором 22.04.2016 року договору, вона зранку 23.04.2016 року стала телефонувати відповідачу, щоб повідомити про відмову від зробленого нею замовлення за договором на виготовлення вікон балкону, при цьому слухавки не брали, проте незадовго після її дзвінка десь біля 10 год. ранку їй зателефонував співробітник відповідача, щоб зробити уточнюючі заміри для виготовлення вікон, при цьому вона сказала, що відмовляється від цих робіт та просила повідомити їхню фірму про скасування замовлення і повернути гроші. В понеділок 25.04.2016 року біля 10 год. ранку вона приїхала в офіс відповідача та подала письмову заяву про відмову від замовлення з проханням повернути гроші 9 800 грн. Заперечуючи на позов, відповідач посилається на те, що 23.04.2016 року він не отримував телефонних дзвінків від [PERSON], лист з вимогою про розірвання договору від позивача надійшов 25.04.2016 року. На момент звернення позивача замовлені нею ПВХ конструкції знаходилися в процесі виробництва, тому договір розірвати неможливо, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 172, якою затверджений перелік товарів, що не підлягають обміну та поверненню, що включає погонажні матеріали, нарізане чи розкроєне скло під визначений замовником розмір, про що [PERSON] була повідомлена. Замовлені вироби були доставлені [PERSON] 30.04.2016 року, проте позивач відмовилася їх приймати та оплачувати борг у розмірі 2 608 грн. Проведення контрольних замірів не є обов'язковою процедурою та такі заміри проводяться у випадку коли заявник вирішив змінити розміри чи конфігурацію, про що протягом доби повідомив виконавця. Відповідно положень ч. 1 ст. 865 Цивільного кодексу України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно частини 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. За нормою ч. 2 ст. 867 ЦК України, замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними. При цьому постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію окремих положень Закону України "Про захист прав споживачів" від 19.03.1994 року № 172 затверджений перелік товарів належної якості згідно з додатком N 3, що не підлягають обміну (поверненню), якщо вони не задовольняють споживачів з будь-яких причин, що включає погонажні (плінтус, наличник), плитні атеріали (деревноволокнисті та деревностружкові плити, фанера) і скло, нарізані або розкроєні під розмір, визначений покупцем (замовником). З пояснень позивача, на балконі де мали відповідачем проводитися роботи за укладеним договором наявні біля підвіконня дерев'яна обшивка, а також дві стаціонарно встановлені дерев'яні шафи, без демонтажу яких неможливо встановити пластикові вікна, через що представник відповідача у подальшому повинен був зробити контрольні заміри, про що була стосовно цього домовленість. Суд приймає до уваги дані пояснення позивача, оскільки це також передбачено умовами договору. Зокрема п. 3.4 договору визначено, що у разі, якщо замовник виконує додаткові види робіт (сварка, демонтаж і т.п.), після виконання яких вимагається проведення контрольного заміру для уточнення розмірів, строк передачі у власність замовника виготовлених виробів вважається з моменту проведення контрольного заміру. Суду не надано доказів про проведення контрольних уточнюючих замірів балкону, а долучений до договору ескіз містить підрахунки з вартістю замовлення (а.с. 9, 9 зв.). З урахуванням зазначеного, а також тих обставин, що позивач відразу після укладення договору у понеділок 25.04.2016 року подала відповідачу заяву про відмову від договору та повернення сплачених коштів (а.с. 10), суд критично відноситься до заперечень відповідача про те, що на момент такого звернення вироби були в процесі виготовлення, а також, що замовлення на даний час виконане, проте позивач при доставці їй 30.04.2016 року за вказаною у договорі адресою відмовилася приймати вироби. Позивачем заперечується факт такої доставки вікон та її повідомлення про виготовлення виробів. На підтвердження викладених у запереченнях доводів будь-яких доказів відповідачем ФОП [PERSON] суду не надано. Отже, позов у частині заявлених вимог про розірвання спірного правочину та зобов'язання відповідача повернути позивачу сплачені за договором кошти підлягає задоволенню відповідно вищенаведених положень ст. ст. 651 ч.2; 867 ч. 2 ЦК України. За заявленими вимогами позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. з посиланням на те, що неправомірними діями ФОП [PERSON] їй завдано душевних страждань, сталося погіршення стану здоров'я, через що вона перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні. При цьому суд враховує наступні обставини. Відповідно ч. 3 ст. 865 ЦК України, до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Між сторонами при укладенні спірного правочину не укладався договір стосовно відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ст. 1167 ЦК України. На cпірні правовідносини поширюється дія положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», якими визначено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У статті 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати, виходячи з усіх обставин, зокрема пов'язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію (ст. 5 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції»). У зв'язку з цим закон визначає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках коли така заподіяна небезпечною для життя та здоров'я людей продукцією. Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» потерпілий повнен довести: 1) наявність шкоди; 2) наявність дефекту в продукції; 3) наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом в продукції та шкодою. Згідно ст. 711 ЦК України, шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару неналежної якості, відшкодовується продавцем або виготовлювачем товару відповідно до положень глави 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг) передбачені § 3 гл. 82 ЦК України. Отже, аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю внаслідок дефекту продукції. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи викладене вимоги у частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, так як не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України також підлягає стягненню із відповідача на користь держави, виходячи із ціни позову, судовий збір на загальну суму 1 102 грн. 40 коп. у зв'язку із задоволенням двох вимог (немайнової - про розірвання договору та майнової - про зобов'язання повернути кошти; у розмірі по 551,20 грн. за кожну вимогу), від сплати якого позивач звільнена на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: partial