Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

До Магдалинівського\~районного суду\~Дніпропетровської області\~надійшла позовна\~заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Грендач Тетяна Владиславівна про визнання договорів недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння. Позивач в позові посилається на те, що відповідачеві - [PERSON] на праві приватної власності належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: -загальною площею 5,6 га, кадастровий номер 1222382500:01:001:1067, яка знаходиться на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності від 07.08.2001р. серії IV-ДП № 080452; -загальною площею 5,78 га, кадастровий номер 1222382500:01:001:1068, яка знаходиться на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності від 15.11.2001р. серії IV-ДП № 032399. Між [PERSON] та позивачем були укладені договори оренди земельних ділянок: -на земельну ділянку з кадастровим номером 1222382500:01:001:1067, договір від 23.12.2013р. б/н, строком дії на 49 (сорок девять) років. Право оренди земельної ділянки було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію від 16.01.2018р. індексний номер 39216199; -на земельну\~ділянку з\~кадастровим номером\~1222382500:01:001:1068,\~договір від\~23.12.2013р.\~б/н,\~строком дії\~на 49\~(сорок\~девять)\~років.\~Право оренди\~земельної ділянки\~було внесено\~до Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію від 16.01.2018р. індексний номер 39213315. З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.03.2019р. № 158839666, №158840452 позивач дізнався про існування (далі - спірні договори від 15.10.2018 р.): -договору про розірвання договору оренди від 15.10.2018 р., нібито укладеного між [PERSON] та позивачем, яким дію договору на земельну ділянку з кадастровим номером 1222382500:01:001:1067, договір від 23.12.2013р. б/н, строком дії на 49 (сорок девять) років - припинено; -договору про розірвання договору оренди від 15.10.2018 р., нібито укладеного між [PERSON] та позивачем, яким дію договору на земельну ділянку з кадастровим номером 1222382500:01:001:1068, договір від 23.12.2013р. б/н, строком дії на 49 (сорок девять) років - припинено. Позивач зазначає, що договорів про розірвання договорів оренди не підписував, будь-яких третіх осіб на уповноваження підписання спірного договору від свого імені не уповноважував. Вказані договори\~про розірвання\~договорів оренди\~від 15.10.2018\~р.,\~які позивачем\~не підписувались,\~стали підставою Державному реєстратору Чумаківської сільської ради, Дніпропетровського району Дніпропетровської області - [PERSON] для внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині припинення іншого речового права, а саме: -щодо земельної\~ділянки з\~кадастровим номером\~1222382500:01:001:1067,\~індексний номер\~рішення 44701414 від 19.12.2018 р.; -щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1222382500:01:001:1068, індексний номер рішення 44700518 від 19.12.2018р. Після неправомірного припинення іншого речового права, у Державному реєстрі прав на нерухоме майно з`явились записи про право користування зазначеними ними ділянками за третіми особами: -щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1222382500:01:001:1067, запис № 29924987, державний реєстратор [PERSON] , Магдалинівська районна державна адміністрація, Дніпропетровська обл. Підстава: договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), серія та номер: б/н, виданий 03.12.2018, видавник: Аветисян А.В.: [PERSON] , Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45128266 від 21.01.2019, Правокористувач: [PERSON] ; -щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1222382500:01:001:1068, запис № 29925640, державний реєстратор [PERSON] , Магдалинівська районна державна адміністрація, Дніпропетровська обл. Підстава: договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), серія та номер: б/н, виданий 03.12.2018, видавник: Аветисян А.В.; [PERSON] , Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45129077 від 21.01.2019, Правокористувач: [PERSON] . Отже, станом на день подання позову право користування земельними ділянками з кадастровими номерами 1222382500:01:001:1067 та 1222382500:01:001:1068 залишається за відповідачем [PERSON] . Позивач вважає,\~що спірні\~договори від\~15.10.2018\~р.\~мають бути\~визнані судом\~недійсними та\~скасовано державну\~реєстрацію,\~оскільки при\~їх укладенні\~волевиявлення позивача\~було відсутнім,\~про існування\~таких договорів\~позивач не\~знав та\~їх не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав. Крім скасування державної реєстрації припинення іншого речового права, позивач вважає, що для ефективного відновлення порушених прав, необхідним є витребування на його користь (титульного володільця) земельних ділянок: - кадастровий номер 1222382500:01:001:1067; - кадастровий номер 1222382500:01:001:1068; шляхом віндикації\~та скасування\~реєстраційних дій у Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно\~за [PERSON] ,\~оскільки такий\~спосіб захисту\~права власності\~є єдиним можливим у даних правовідносинах та відповідає нормам ЦК України. На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає визнати недійсними спірні договори від 15.10.2018 р., скасувавши відповідні реєстраційні дії та витребувати з незаконного володіння у [PERSON] земельні ділянки: площею 5,6 га, кадастровий номер 1222382500:01:001:1067; площею 5,78 га, кадастровий номер 1222382500:01:001:1068, шляхом скасування реєстраційних дій та записів в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Салтисюк Ю.В. в судовому засіданні заперечив проти позовних, зазначивши, що відповідач [PERSON] є користувачем земельних ділянок, які йому передані за відповідним договором укладеним з власником [PERSON] . При укладенні та реєстрації цих договорів, про права будь-яких третіх осіб на ці земельні ділянки йому не було невідомо. Представник відповідача зазначив, що [PERSON] є добросовісним користувачем земельних ділянок. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] 23.09.2019 року до суду було надано відзив на позовну заяву, де вона зазначає, спірні договори від 15.10.2018 р. були правомірно укладено та зареєстровано відповідне припинення права оренди з позивачем. Крім того, представник відповідача зазначила, що позивач не є власником земельних ділянок, у зв`язку із чим не має права заявляти вимоги щодо їх витребування. Третя особа в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без її участі. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги за наступних підстав. Згідно зі\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що відповідачеві - [PERSON] на праві приватної власності належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: -загальною площею 5,600 га, кадастровий номер 1222382500:01:001:1067, яка знаходиться на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності від 07.08.2001р. серії IV-ДП № 080452 (а. с. 31-32); -загальною площею 5,78 га, кадастровий номер 1222382500:01:001:1068, яка знаходиться на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності від 15.11.2001р. серії IV-ДП № 032399 (т. 1 а. с. 29-30). Між [PERSON] та позивачем були укладені договори оренди земельних ділянок: -на земельну ділянку з кадастровим номером 1222382500:01:001:1067, договір від 23.12.2013р. б/н, строком дії на 49 (сорок девять) років. Право оренди земельної ділянки було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано 12.01.2018 року на підставі рішення про державну реєстрацію від 16.01.2018р. індексний номер 39216199 (т. 1 а. с. 19-27, 35-36); -на земельну\~ділянку з\~кадастровим номером\~1222382500:01:001:1068,\~договір від\~23.12.2013р.\~б/н,\~строком дії\~на 49\~(сорок\~девять)\~років.\~Право оренди\~земельної ділянки\~було внесено\~до Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію від 16.01.2018р. індексний номер 39213315 (т. 1 а. с. 9-17, 39-40). Ухвалою суду від 24 червня 2019 року витребувано у відповідача [PERSON] спірні договори про розірвання договору оренди від 15.10.2018 р., однак незважаючи на участь [PERSON] та його представника в судових засіданнях, ухвалу суду про витребування доказів не було виконано. У відповідності до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. 23 липня 2019 року до суду надано засвідчену копію спірного договору від 15.10.2018 р. (т. 2 а. с. 191), однак на вимогу суду оригінали витребуваних правочинів не надано, у зв`язку із чим суд вважає, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання ухвали суду про витребування договору, який має значення для встановлення належності підпису позивача. Суд не приймає, як доказ неналежності підпису позивача у спірному договору від 15.10.2018 р. висновок спеціаліста від 02.03.2020 року, оскільки вказаний документ має орієнтуючий характер (т. а. с. 213-218). Однак, виходячи з обставин ухилення відповідача [PERSON] від подання доказу, який має значення для вирішення спору, суд вважає за необхідне визнати обставину на яку посилається позивач, а саме непідписання ним договорів, тобто укладення договорів про розірвання договору оренди від 15.10.2018 р. без волевиявлення позивача (орендаря). За змістом\~статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад,\~від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою\~статті 203 ЦК України\~передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої\~статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій\~статті 215 ЦК України, так і у\~статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України\~встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою\~статті 627 ЦК України\~і відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.\~Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди\~(частина перша\~статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей\~15\~і\~16 ЦК України\~кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої\~статті 16 цього Кодексу\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій\~статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.\~ Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним\~шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Судом встановлено, що договори про розірвання договору оренди від 15.10.2018 р. було укладено та зареєстровано відповідне припинення речового права без вільного волевиявлення позивача, як сторони договору, у зв`язку із чим вказані договори є неукладеними. Отже виходячи з обставин неукладення договорів про розірвання договору оренди від 15.10.2018 р., позовні вимоги про визнання договорів недійсними не підлягають задоволенню. Позивач звертається до суду з вимогою про витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаюсь на те, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача [PERSON] без установлених законом підстав. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як користувач земельних ділянок, вважає порушеним, є витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння. З інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 158839666 від 07.03.2019 року вбачається, що право користування земельними ділянками зареєстровано за [PERSON] на підставі договорів про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 03.12.2018 року, зареєстрованого 09.01.2019 року (т. 1 а. с. 35, 39). Статтею 396\~ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень\~глави 29\~цього Кодексу. Отже, виходячи з положень статті 396 ЦК України, позивач, як орендар земельних ділянок має право на захист цього права на підставі норм законодавства, які регулюють захист прав власника. Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388). За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння користувача на підставі договору, який не укладено щодо цього майна, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Позовні вимоги про скасування реєстраційних дій на підставі яких було внесено запис про припинення права оренди на вищевказані земельні ділянки за позивачем та про реєстрацію права користування за [PERSON] , є похідними від позовних вимог про витребування земельних ділянок, оскільки підставою виникнення іншого речового права та державної реєстрації за [PERSON] була відсутність у позивача зареєстрованого права користування земельними ділянками. Відповідно до ч. 1-2\~ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги\~про скасування реєстраційних дій також підлягають задоволенню. Судові витрати по справі, а саме: судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідачів в частині задоволених позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування реєстраційних дій.

Outcome: partial