Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

В провадженні судді перебуває вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] , [INFO] , протягом тривалого проміжку часу працював на шахті №1 Артема РУ ім. Кірова, правонаступником якої на сьогоднішній день являється Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг». Так, з 23.05.1983 року по 17.08.1983 рік працював на посаді підземного гірника, з 17.08.1983 року по 09.06.1984 рік працював на посаді підземного машиніста скреперної лебідки; з 27.06.1988 року по 18.09.1990 року - на посаді підземного гірника очисного забою, з 18.09.1990 року по 16.09.1998 рік - на посаді підземного гірника очисного забою з правом ведення вибухових робіт. Згідно покладених трудових обов`язків позивач виконував роботи у підземних умовах шахти. Виконання вказаних робіт характеризувалось фізичним перенавантаженням, шкідлива дія якого посилювалась високим рівнем шуму, гранично-допустимий рівень якого перевищував встановлені державними стандартами показники. Вплив зазначених шкідливих виробничих факторів на його організм призвів до виникнення хронічних професійних захворювань: «Радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами з трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), деформівного артрозу ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ст.)»; «нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху)». У зв`язку з виявленням даних професійних захворювань, у встановленому законом порядку проведено розслідування причин їх виникнення. Згідно висновків комісії (п.17 Акту № 21 розслідування професійного захворювання від 09.07.2010 року) вбачається, що причинами виникнення професійних захворювань являвся тривалий стаж роботи в умовах важкої фізичної праці, яка перевищувала гранично-допустимий рівень, та шуму, який перевищував гранично\-допустимий рівень. Зокрема, комісією встановлено, що під час виконання трудових обов`язків на посадах підземного гірника, підземного машиніста скреперної лебідки, підземного гірника очисного забою та підземного гірника очисного забою з правом ведення вибухових робіт позивачу доводилось (за виробничої необхідності) підіймати та переміщувати вручну вантажі масою до 81 кг при гранично-допустимому рівні навантаження - 30 кг. Крім того, доводилось перебувати у похилому положенні понад 30° - 9,5% робочої зміни, при гранично-допустимому рівні - 0%, нахили корпусу під час робочої зміни складали: вимушені 30° - 178 разів за зміну при допустимих 51-100 разів. При цьому, рівень шуму досягав 92 дБА, при нормі 80дБА. Крім того п.19 Акту №21 визначено, що адміністрація шахти №1 імені Артема винна в виникненні професійних захворювань, внаслідок порушення вимог ст. 153 Кодексу законів про працю України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці». 23.09.2014 року позивач повторно пройшов огляд та згідно висновку експертної комісії йому встановлено III групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності 45% (40% - по радикулопатії; 5% - по туговухості) внаслідок професійних захворювань - безстроково. Наслідком виявленого професійного захворювання є систематичне спричинення больових відчуттів в уражених відділах хребта, даний біль посилюється при ході та навіть незначному фізичному навантаженні, при тривалому положенні сидячи, больові відчуття в нижні кінцівки, серед негативних явищ спостерігається періодичне оніміння в ногах, турбують судоми гомілкових м`язів, періодичне оніміння в пальцях кистей. Крім того, порушення функції слуху позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя, при спілкуванні з оточуючими людьми часто вимушений просити повторити співрозмовника висловлені ним слова, що в свою чергу, призводить до дискомфорту при вербальному спілкуванні. Перенесення вказаного болю та обмеження можливостей опорно-рухового апарату позивач не може залишати поза увагою та вимушений постійно приймати лікарські засоби, відвідувати медичні установи. Однак, курси лікування мають скороминучий ефект і після їх проходження стан здоров`я погіршується. Курси лікування та спричинення болю відбирають життєву енергію та час, навіть при виконанні робіт по домашньому господарству він вимушений просити сторонньої допомоги, перенесення важких предметів являється нездійсненним завданням, тривалі переїзди в транспорті перетворюються в суцільний жах переповнений болем, навіть піші походи в магазин вимагають залучення значних зусиль. Отже, професійні захворювання призвели до суттєвого зниження якості життя, стали причиною втрати охоронюваного законом та найціннішого для людини блага - здоров`я. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я - 270 000 грн. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Так, у відзиві, поданому представником відповідача, зазначено, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивач працював на підприємстві, яке не входить до складу підприємства-відповідача, розмір моральної шкоди не обґрунтовано. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] з 23.05.1983 року по 17.08.1983 рік працював на посаді підземного гірника, з 17.08.1983 року по 09.06.1984 рік працював на посаді підземного машиніста скреперної лебідки; з 27.06.1988 року по 18.09.1990 року - на посаді підземного гірника очисного забою, з 18.09.1990 року по 16.09.1998 рік - на посаді підземного гірника очисного забою з правом ведення вибухових робіт. (а.с. 27-36) Виконання функціональних обов`язків призвели до виникнення хронічних професійних захворювань: «Радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими статико- динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами з трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), деформівного артрозу ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ст.)»; «нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху)» Вказані обставини підтверджуються Актом №21 розслідування професійного захворювання від 09.07.2010 року (а.с. 12-15) Згідно висновків комісії (п.17 Акту № 21 розслідування професійного захворювання від 09.07.2010 року) вбачається, що причинами виникнення професійних захворювань являвся тривалий стаж роботи в умовах важкої фізичної праці, яка перевищувала гранично-допустимий рівень, та шуму, який перевищував гранично\-допустимий рівень. Зокрема, комісією встановлено, що під час виконання трудових обов`язків на посадах підземного гірника, підземного машиніста скреперної лебідки, підземного гірника очисного забою та підземного гірника очисного забою з правом ведення вибухових робіт позивачу доводилось (за виробничої необхідності) підіймати та переміщувати вручну вантажі масою до 81 кг при гранично-допустимому рівні навантаження - 30 кг. Крім того, доводилось перебувати у похилому положенні понад 30° - 9,5% робочої зміни, при гранично-допустимому рівні - 0%, нахили корпусу під час робочої зміни складали: вимушені 30° - 178 разів за зміну при допустимих 51-100 разів. При цьому, рівень шуму досягав 92 дБА, при нормі 80дБА. Крім того п.19 Акту №21 визначено, що адміністрація шахти №1 імені Артема винна в виникненні професійних захворювань, внаслідок порушення вимог ст. 153 Кодексу законів про працю України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці». 11.08.2010 року позивач вперше пройшов огляд та згідно висновку експертної комісії встановлено III групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності 45% (40% - по радикулопатії; 5% - по туговухості) внаслідок професійних захворювань. 23.08.2011року - повторно пройшов відповідний огляд. Згідно висновку експертної комісії встановлено III групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності 45% (40% - по радикулопатії; 5% - по туговухості) внаслідок професійних захворювань. 14.09.2012 року - повторно пройшов відповідний огляд. Згідно висновку експертної комісії встановлено III групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності 45% (40% - по радикулопатії; 5% - по туговухості) внаслідок професійних захворювань. 23.09.2014 року повторно пройшов відповідний огляд. Згідно висновку експертної комісії встановлено III групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності 45% (40% - по радикулопатії; 5% - по туговухості) внаслідок професійних захворювань - безстроково. (а.с. 8-11) Вирішуючи питання про правонаступництво, суд враховує наступне: У 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою - Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України. Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром. 28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова. 30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат. Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року. П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Згідно додатку № 1 до наказу № 165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»», шахта №1 імені Артема, на якій працював позивач, відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Згідно ст.37 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої. Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», являється також правонаступником прав та обов`язків шахти №1 імені Артема Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда». Вказана правова позиція вказана, зокрема, в ухвалі Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 212/8630/19 провадження № 61-5395ск20 від 13.04.2020 року. Зважаючи на вищевказану правову позицію, суд доходить до висновку, що позовна заява подана до належного відповідача. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини Відповідача, Позивачем отримано хронічне професійне захворювання, що підтверджено Актом розслідування хронічного професійного захворювання. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці",роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так, Актом розслідування хронічного професійного захворювання встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача. При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються письмовими матеріалами справи. Виходячи з норм ч.1ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно доч.1ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабістю, втомою, болями. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм, проте вирішуючи питання про достатній розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд погоджується з позицією відповідача щодо того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів щодо обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричинених збитків. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь з відповідача 90 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За вказаних обставин суд доходить до висновку, що вказана вимога підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial