Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 22 447,81 грн., з яких: 1 090,51 грн. - заборгованість за кредитом; 7 404,58 грн. - заборгованість по процентах; 102,22 грн. - заборгованість по комісії; 12 365,37 грн. - пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 045,13 грн. - штраф (процентна складова), посилаючись на те, що між сторонами було укладено договір, внаслідок невиконання відповідачем вимог якого виникла зазначена заборгованість. Від представника позивача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 01.10.2007 року між сторонами було укладено договір, згідно з умовами якого позичальнику банком надано кредит у розмірі 3 786 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 12 % на рік, з кінцевим терміном повернення - 01.10.2008 р. ії картки. Банком зобов'язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кредитні кошти. У свою чергу позичальник зобов'язалася своєчасно сплачувати проценти за користування кредитами та повернути кредити у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з кредитними договорами. Відповідач, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач порушила умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконала взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовилась від виконання договірних зобов'язань. Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 537,31 грн., з яких: 1 090,51 грн. - заборгованість за кредитом; 7 404,58 грн. - заборгованість по процентах; 102,22 грн. - заборгованість по комісії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вимоги в частині сплати пені в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений, якщо він значно перевищує розмір збитків, підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 000 грн. з огляду на їх надмірність порівняно з сумою прямих збитків, завданих позивачу, оскільки передбачена договором між сторонами пеня за своєю правовою природою є неустойкою, розмір якої значно перевищує розмір боргу. Вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів в розмірі 500 грн. - фіксована частина та 1 045 грн. - процентна складова, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.. 549 ЦК України пеня і штраф є різновидом неустойки, як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Тобто, банком за порушення позичальником строків виконання зобов'язання за договором одночасно нараховано пеню та два види штрафів, до того ж не надано обґрунтування нарахування штрафу процентна складова (відсоток від суми заборгованості). Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (несвоєчасність виконання грошового зобов'язання - пеня, порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань - штраф), що суперечить вимогам ст.. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду, за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності та справедливості. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial