Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання. Свої позовні вимоги мотивувало тим, що 22 вересня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] укладений кредитний договір № 01015015094, відповідно до умов якої остання отримала кредит в сумі 120 914,78 грн та зобов`язувалася в порядку та умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року ТОВ «ПростоФінанс» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» придбало право вимоги за кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2012 року в цивільній справі № 221/3520/12 за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволений та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №01015015094 від 22 вересня 2008 року в розмірі 179 518,39 грн, а також 1 795,18 грн судового збору. Позивач звертає увагу на те, що вказане рішення суду набрало законної сили, однак, до цього часу не виконане у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 13 травня 2021 року становить 351 025,74 грн, з яких: 46 150,32 грн - 3 % річних від простроченої суми, 304 875,42 грн - інфляційні втрати. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судовий збір. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року справу прийнято до розгляду в загальному позовному провадженні. Відповідач своїм правом на відзив не скористалася. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2021 року витребувано в ТОВ «Кредитні ініціативи» докази в підтвердження обставин невиконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2012 року в справі №221/3520/12. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 серпня 2021 року закрите підготовче провадження у справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2021 року явку представника позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» визнано обов`язковою. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Куйдан О. І. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи, звернув увагу на дату набрання законної сили рішення суду від 18 жовтня 2012 року. Зважаючи, що зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] не відоме, її виклик до суду здійснювався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає положенню ст.128 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не надала, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлено, що 22 вересня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] укладений кредитний договір №01015015094, відповідно до умов якої остання отримала кредит в сумі 120 914,78 грн та зобов`язувалася в порядку та умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором (а.с.5-7). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2012 року в цивільній справі №221/3520/12 за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №01015015094 від 22 вересня 2008 року в розмірі 179 518,39 грн, а також 1 795,18 грн судового збору (а.с.8-9). Як слідує з вказаного рішення суду, 18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір купівлі-продажу кредитного профілю, відповідно до якого ТОВ «ПростоФінанс» відступив право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за договорами кредиту, в тому числі і за договором № 01015015094 від 22 вересня 2008 року, укладеним з [PERSON] (а.с.8-9). Вказане рішення суду набрало законної сили 30 жовтня 2012 року, однак до цього час відповідачем не виконане, заборгованість за кредитним договором не погашена. Позивач, звертаючись до суду, зазначає, що за даний період від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті він втратив 304 875,42 грн. Розрахунок розміру інфляційних втрат позивач здійснив відповідно до ст.625 ЦК України та ст.3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за період з листопада 2012 року по квітень 2021 року. Позивач також здійснив нарахування 3% річних за період з 18 жовтня 2012 року по 13 травня 2021 року, що становлять 46 150,32 грн. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення відповідачем виконання зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ч.2, та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Отже між сторонами виникло грошове зобов`язання на підставі рішення суду. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18, п.64). За таких обставин, враховуючи не виконання грошового зобов`язання, розмір якого визначений рішенням суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних. Щодо розміру інфляційних втрат та 3% річних, які підлягають стягненню на користь позивача, то суд зазначає наступне. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2012 року в справі №221/3520/12 на користь позивача стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 01015015094 від 22 вересня 2008 року в розмірі 179 518,39 грн. Рішення набрало законної сили 30 жовтня 2012 року, а отже період прострочення починається з 30 жовтня 2012 року. Щодо розміру втрат від інфляції, то слід зазначити, що за змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17 липня 2003 року затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення, пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку). Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Як роз`яснено Верховним Судом України в листі від 03.04.1997 № 62-97р, застосовуючи індекси інфляції при розгляді судових справ для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою. Величина приросту індексу споживчих цін має заокруглюватися до десяткового числа після коми, оскільки саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України. Вищенаведене відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеній 26 червня 2020 року в справі № 905/21/19. За період з листопада 2012 року по квітень 2021 року (за вказаний період позивачем заявлені вимоги) індекс інфляції становить: 99,9% х100,2% х100,5%х124,9%х143,3% х 112,4% х 113,7% х 109,8% х 104,1% х 105,0% х 101,3% х 101,0% х 101,7% х 100,7% = 289,4%. Відповідно суму втрат від інфляції розраховуємо за формулою: (сума боргу х процент інфляції) - сума боргу та становитиме - (179 518,39 грн х 289,4%) - 179 518,39 грн = 340007,83 грн. Отже інфляційні втрати складають 340007,83 грн. Позивач, визначаючись в цій частині з втратами від інфляції, просить стягнути з відповідача 304 875,42 грн, а тому, зважаючи на положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд дійшов висновку, що стягненню підлягають інфляційні втрати в межах заявлених позивачем вимог, а саме 304 875,42 грн. Три проценти річних від простроченої суми розраховуються за формулою: СБ*3%*КДП/КДР, де: СБ - сума боргу, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році. Відповідно 3% річних складають: 179 518,39*3%*3117/365=45991,14 грн. При цьому суд звертає увагу, що позивач, заявляючи вимогу про стягнення 3% річних в сумі 46150,32 грн та визначаючи їх розмір, невірно визначив період прострочення, визначивши його початок з моменту ухвалення судового рішення, а не з моменту набрання ним законної сили. Отже 3% річних складають 45991,14 грн. Враховуючи наведене вище, зважаючи, що відповідачем не виконане зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором № 01015015094 від 22 вересня 2008 року, визначеної рішенням суду, чим порушено права позивача, тому таке порушення підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 304 875,42 грн та 3 % річних у сумі 45991,14 грн, а позов ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 5263,01 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial