Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно вона являється власником земельної ділянки загальною площею 2,8540 га, яка знаходиться в адміністративних межах Дейманівської сільської ради Пирятинського району, кадастровий номер 5323882600-00-041-0030, яку вона успадкувала після своєї померлої матері. Мати за життя уклала договір оренди землі, згідно якого вищевказану земельну ділянку було передано в оренду відповідачу строком на 5 років. Відповідно до укладеного договору ТОВ «Яромир Агро» зобовязувалося сплачувати орендну плату в розмірі 5% від нормативно-грошової оцінки даної земельної ділянки до 31 грудня кожного року. За 2013 рік ця сума дорівнює 4187,27грн. В порушення своїх зобовязань в частині своєчасного розрахунку за користування земельною ділянкою відповідач не сплатив орендну плату за 2013 рік та станом на 01 березня 2016 року продовжує ухилятися від виплати. На неодноразові звернення до відповідача про проведення повного розрахунку, вона отримувала відмову. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з ТОВ «Яромир Агро» заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 4187,27грн., пеню за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 3056,70грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 271,88грн. та інфляційні втрати в розмірі 7561,89грн., а всього 15077,74грн. Окрім цього позивач просить стягнути на її користь судові витрати. Позивач в судове засідання не зявилася, просила слухати справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, про що надіслала до суду відповідну заяву. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, в якості заперечень вказав, що відповідно до п.п. 9, 11 договору оренди землі від 20.11.2011, укладеному між відповідачем та спадкодавцем [PERSON] щодо земельної ділянки площею 2,8540 га з кадастровим номером 5323882600-00-041-0030, яка розташована в адміністративних межах Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати 5% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства, не пізніше 31 грудня кожного року, а саме 2354,99грн. Протягом всього часу дії договору жодних додаткових угод, предметом яких був би перегляд (збільшення) розміру орендної плати, сторонами не укладалось та відповідно не реєструвалось у встановленому законодавством порядку. При цьому умовами договору не встановлено автоматичну зміну розміру орендної плати орендарем, яка складала визначену їх сторонами конкретну суму, у разі зміни вартості земельної ділянки. Відтак, точка зору позивача, що сама по собі зміна вартості земельної ділянки є підставою для виникнення у відповідача обов'язку по перерахунку розміру орендної плати і сплати її у розмірі більшому, ніж вона визначена в сталій величині сторонами договору, є хибною. Позивач помилково вважає, що відповідач був зобов'язаний сплачувати орендну плату в більшому розмірі, однак не виконував цього обов'язку, та не вказує, на підставі яких пунктів умов договорів, зазначених у них, чи положень чинного законодавства такий обов'язок виник. З огляду на те, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін, а досягнення згоди на збільшення розміру орендної плати при вирішенні спору не відбулось, відповідач вважає, що підстав для задоволення позову з наведеними позивачем вимогами немає. Таким чином взята позивачем за основу розрахунків сума 4187,27грн. є некоректною. Отже представник відповідача вказує, що дійсно за 2013 рік позивачу не виплачена орендна плата за земельну ділянку, але її сума складає 2354,99грн. Щодо вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, то представник відповідача просить в їх задоволенні відмовити. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вислухавши заперечення представника відповідача, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАС №151848 від 03 грудня 2015 року позивач в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 19 квітня 2015 року, є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8540 га з кадастровим номером 5323882600:00:041:0030, яка розташована в адміністративних межах Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області (а.с.11-12). За життя, а саме 20 листопада 2011 року, мати позивача [PERSON] передала в оренду ТОВ «Яромир-Агро» вказану земельну ділянку, уклавши з ТОВ «Яромир-Агро» договір оренди землі (а.с.8-10). Вищевказаний договір оренди землі укладений сторонами терміном на 5 років та зареєстрований у відділі Держкомзему у Пирятинському районі Полтавської області 12.09.2012 року. При укладанні договору оренди землі від 20 листопада 2011 року орендодавець [PERSON] та орендар ТОВ «Яромир-Агро» досягли згоди щодо всіх істотних умов даного виду договору, в тому числі погодили розмір орендної плати. Так, згідно п.9 вказаного договору орендна плата вноситься орендарем в розмірі 2354,99грн., що становить 5% від нормативної грошової оцінки, та вноситься в грошовому та натуральному виразі за один рік оренди. В силу положень ст.ст.1216-1218 Цивільного кодексу України після смерті [PERSON] всі права та обовязки за договорами оренди землі перейшли до позивача [PERSON], яка набула статусу сторони по договору. В ході судового розгляду було встановлено порушення відповідачем умов договору оренди в частині своєчасної та повної сплати орендної плати за 2013 рік. Так, встановлено й не заперечувалось представником відповідача, що орендна плата за 2013 рік не була виплачена орендодавцю. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк виконання, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що внаслідок невиконання орендарем умов договору оренди землі стосовно виплати орендної плати за землю за 2013 рік виникла заборгованість, яку орендар добровільно не сплачує. У звязку з невиконанням орендарем своїх зобовязань за договором оренди землі у орендодавця виникло право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за вказаним договором. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по виплаті орендної плати за землю є обґрунтованими та підлягають до задоволення. При цьому, вирішуючи питання про те, яку саме суму заборгованості належить стягнути з відповідача, суд виходить з такого. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги та здійснюючи розрахунок заборгованості по орендній платі, вважає, що у звязку з тим, що збільшився розмір нормативної грошової оцінки земельних ділянок, а відповідач зобовязався виплачувати оренду плату в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тому розмір орендної плати за 2013 рік повинен складати 4187,27грн. Проте такі доводи позивача є безпідставними з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У статті 15 Закону України «Про оренду землі» вказано, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду землі" ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Частиною 2 статті 23 Закону України «Про оренду землі» закріплено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Так, судом установлено, що в укладеному сторонами договорі оренди землі визначено орендну плату у конкретній сумі та становить 2354,99грн. При цьому позивачем не надано суду доказів про укладення між ним або спадкодавцем та відповідачем додаткових угод до вищевказаного договору оренди щодо зміни розміру орендної плати. Крім того договором не передбачено такої умови, при якій розмір орендної плати може автоматично змінюватись у разі зміни вартості земельної ділянки. Відповідно до п.1.3 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої Постановою КМУ від 23.03.1995 №213, нормативна грошова оцінка земель використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель. На підставі викладеного та враховуючи умови укладеного договору оренди землі від 20.11.2011р. суд приходить до висновку, що само по собі збільшення вартості земельної ділянки (нормативної грошової оцінки землі) не є підставою для виникнення у відповідача обовязку по перерахунку розміру орендної плати і сплати її в більшому розмірі, ніж вона визначена умовами договору у конкретній твердій грошовій сумі. Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути суму орендної плати за землю, яка вказана в договорі оренди землі, а саме 2354,99грн. Отже наданий позивачем розрахунок заборгованості орендної плати (а.с.5) суд вважає помилковим. Що стосується вимог про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, то суд зазначає, що такі вимоги також заявлені обґрунтовано та підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки орендна плата є грошовим зобовязанням, то у звязку з невиконанням орендарем умов договору оренди землі про повну та своєчасну виплату орендної плати для нього настають наслідки, передбачені ст.625 ЦК України. Отже, згідно розрахунку за оренду земельної ділянки, виходячи з передбаченого в договорі розміру орендної плати за землю в сумі 2354,99грн., визначених з 01 січня 2014 року по 01 лютого 2016 року індексів інфляції, інфляційні втрати позивача у звязку з пропущенням строку виплати відповідачем орендної плати становлять 4252,94грн. (2354,99грн. х 1,249 х 1,433 х 1,009). За цих же умов розмір передбачених частиною другою статті 625 ЦК України 3% річних становить 152,91 грн. (2354,99грн. х 0,03 / 365 х 790). Що стосується вимоги позивача в частині стягнення пені, то суд вважає, що відповідно до умов п.14 договору оренди землі від 20.11.2011 року така вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо суми пені, яку належить стягнути, то судом зроблений її розрахунок й сума до стягнення буде складати 1719,14грн. (2354,99грн. х 0,002 х 365). Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість з орендної плати за землю в розмірі 2354,99грн., пеня за невнесення орендної плати в розмірі 1719,14грн., 3 відсотки річних від простроченої суми в розмірі 152,91грн., інфляційні втрати в розмірі 4252,94грн. Всього сума до стягнення складає 8479,98грн. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з указаних вище підстав. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 310грн. з розрахунку: 15077,74грн. х 551,20грн. / 8479,98грн. = 310грн.

Outcome: partial