Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 29 липня 2009 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте з вересня 2016 року не проживають як одна сім'я. Від шлюбу у сторін [INFO] року народився син [PERSON]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дитину відвідує лише час від часу. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача щомісячно аліменти на утримання дитини, [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/2 частки заробітку /доходу/ батька, починаючи від пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 30.11.2017 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києві Піхур О.В. від 23.01.2018 року призначено в порядку загального позовного провадження підготовче судове засідання по даній справі, а ухвалою від 04.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, зазначив, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку надавати матеріальну допомогу сину, хоча має задовільний стан здоров'я, працює та отримує заробітну плату. В судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечував частково та пояснив, що заробітна плата відповідача складає приблизно 30000,00 грн., а стягнення її половини, тобто 15000,00 грн. на утримання дитини є необґрунтованим. Це пояснюється тим, що позивач не надав жодних доказів того, що позивач у разі ухвалення відповідного рішення про задоволення позову також буде витрачати на дитину 15000,00 грн. Окрім того, відповідач приймає участь у витратах на утримання дитини, зокрема, оплачує навчання дитини у приватній школі та щомісячно надає позивачу кошти на утримання їх дитини. На цій підставі представник відповідача просив задовольнити позов частково і стягнути на користь позивача на утримання [PERSON] 1/4 частину заробітку відповідача щомісячно, підтримав письмовий відзив, поданий 17.09.2018 року. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що часткове визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про часткове задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що з 29 липня 2009 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5). [INFO] року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Позивач зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дитину відвідує лише час від часу. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлено у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно довідки ПрАТ «Консюмерс Скло Зоря» №83 від 01.08.2018 року відповідач працює в ПрАТ «Консюмерс Скло Зоря» з 01.12.2016 року, на посаді менеджер зі збуту, за період з 01.10.2017 року по 30.06.2018 року йому нараховано дохід в сумі 539756,76 грн. (а.с. 86). Також в матеріалах справи міститься лист ГУ ДФС у Рівненській області №5937/10/17-00-08-11 від 20.07.2018 року, про доходи відповідача у період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року (а.с. 82-83). Твердження позивача про те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їхньої дитини, спростовується наявними у справі письмовими доказами, а саме копіями банківських квитанцій (а.с. 99-103). Враховуючи обставини справи, перебування дитини на утриманні позивачки, беручи до уваги часткове визнання позову відповідачем, підтвердження заробітку відповідача та надання ним добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини, суд дійшов висновку про про часткове задоволення позовних вимог та необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 13.10.2017 року до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що враховуючи розмір заробітної плати відповідача буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 640,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial