Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" (надалі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON], НАСК «Оранта» (надалі - відповідачі) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1\~407 грн. 78 коп. Позовну заяву мотивує тим, що 04 червня 2016 року [PERSON] керуючи транспортним засобом допустив зіткнення з іншим транспортним засобом та пошкодив майно позивача, а саме трансформаторну підстанцію №266. Загальний розмір матеріальної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок пошкодження його майна становить 1\~407 грн. 78 коп. 27 липня 2016 року позивач направив [PERSON] претензію, в якій запропонував в добровільному порядку відшкодувати матеріальну шкоду, однак претензія залишена останнім без задоволення. Окрім того, діюче законодавство покладає обовязок на страхову компанію відшкодувати завдану їх клієнтами матеріальну шкоду третім особам. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлений позов з підстав наведених в позовній заяві та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову до [PERSON], оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України. Позивачем акт про пошкодження на КТП не був складений при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] на підпис не надавався і відповідно не є належним доказом по справі. Розмір шкоди заподіяної внаслідок зіткнення транспортного засобу [PERSON] із трансформаторною підстанцією не може становити 1\~407 грн. 78 коп., оскільки позивачем затрачені кошти тільки на металевий лист і ремонт кута трансформаторної підстанції, і в позовній заяві не вказана вартість та стан підстанції до моменту дорожньо-транспортної пригоди. Представник Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» в судове засіданні не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Як встановлено, 04 червня 2016 року [PERSON] керуючи автомобілем «АЗЛК 21412», номерний знак [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес-Бенц», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку в своїй смузі для руху. В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. В подальшому автомобіль «АЗЛК 21412», номерний знак [NUMBER], здійснив зіткнення з трансформаторною підстанцією №266. Постановою Рівненського міського суду від 30 червня 2016 року [PERSON] визнано винним у здійсненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та накладено стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого\~статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення\~у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с.4). Відповідно до частини четвертої\~статті 61 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією з особою. Отже встановлені постановою судді від 30 червня 2016 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено трансформаторну підстанції №266 та вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди відповідача [PERSON] є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню. Як вбачається з свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним та фізичним особам від 07 червня 2002 року будівлі (в кількості п'ятнадцять); огорожа і замощення; будівлі 313 ТП; будівлі 15 РП належать ВАТ «Ей-І-Ес Рівнеенерго» на праві колективної власності. Згідно переліку нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду ДАЕК «Рівнеобленерго» під час корпоратизації під №357 зазначено ТП-266, с. Тинне Рівненського району, залишкова вартість 59\~510 грн. 00 коп. (43-47). Згідно акту пошкодження на КТП 266 від 04 червня 2016 року Рівненського міському РЕМ слідує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04 червня 2016 року по вул. Тиннівській в м. Рівне було виявлено пошкодження електрообладнання КТП 266, а саме: будівля КТП (камера трансформатора, двері); контур заземлення; привод РВ-10/400; запобіжник ПК 10-31,5А 2 шт. (а.с.53). Загальний розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження трансформаторної підстанції становить 1\~407 грн. 78 коп., що підтверджується локальним кошторисом на будівельні роботи №2-1-1, а також рахунком №8275568379 від 17 червня 2016 року (а.с. 6-10). 27 липня 2016 року ПАТ «Рівнеобленерго» направило [PERSON] претензію, із пропозицією протягом десяти днів перерахувати 1\~407,78 коп. на розрахунковий рахунок №26001301879704 у Філія-РОУ АТ «Державний ощадний банк України», яка [PERSON] задоволена не була (а.с.5). Відповідно до частини першої\~статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Враховуючи положення наведених вище правових приписів та встановлені у ході судового розгляду обставини, зважаючи на відсутність відомостей про здійснення відповідачем [PERSON] страхування своєї цивільно-правової відповідальності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04 червня 2016 року, а в задоволенні позову до НАСК «Оранта» слід відмовити. Жодних доказів того, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в НАСК «Оранта» відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в період 04 червня 2016 року, за яким страховик бере на себе зобовязання відшкодувати шкоду, завдану життю, здоровю та майну третіх осіб, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки транспортним засобом відповідач [PERSON] та його представник суду не подали і судом їх не здобуто. Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню, суд враховує, що позивачем заявлено позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту на КТП-266 вул. Тиннівська, м. Рівне, що згідно локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1 від 14 червня 2016 року становить 1\~407 грн. 78 коп. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача в якості відшкодування матеріальної шкоди суми в розмірі 1\~407 грн. 78 коп., яка підтверджена належними та допустимими доказами по справі. Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Водночас, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Фотографії трансформаторної підстанції, які надані представником відповідача [PERSON] за травень 2015 року та 06 червня 2016 року (а.с.51-52), тобто до і після дорожньо-транспортної пригоди та проведених позивачем ремонтних робіт, висновків суду не спростовують, враховуючи також, що представником позивача були надані фотографії трансформаторної підстанції після дорожньо-транспортної пригоди і до проведеня ремонтних робіт на яких наявні пошкодження, заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 04 червня 2016 року (а.с.54-56). Позовна заява відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України, оплачена судовим збором, а тому підстави для залишення без руху позовної заяви, а тим більше без розгляду, як на те вказував представник відповідача, були відсутні. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Акт пошкодження на КТП 266 від 04 червня 2016 року містить інформацію щодо предмета доказування, зокрема перелік пошкоджень електрообладнання КТП 266 завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому є належним доказом по справі. Жодних інших доказів, які б спростовували вказані вище висновки суду відповідачем [PERSON] та його представником суду не надано. За таких обставин, позовна заява підлягає до задоволення частково. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 1 378 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial