Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивачка 23.03.2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з 23 березня 2014 року до досягнення повноліття, тобто до [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що між нею та відповідачем 30.04.2004 року був зареєстрований шлюб. У шлюбі у них народилася дитини - [PERSON]. У липні 2010 року між [PERSON] та [PERSON] шлюбно-сімейні відносини припинилися. На даний час [PERSON] не бере участі у виховані доньки, не надає матеріальної допомоги для розвитку та нормального життя дитини. Зазначила, що [PERSON] неофіційно працює на ринку «7 кілометр» та є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Красносільська рада. Вважає, що необхідно стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий час у твердій грошовій сумі 1000 грн. за кожен місяць у період з 23.03.2014 року у порядку ч.2 ст. 191 СК України, оскільки вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогами про сплату грошових коштів на утримання дитини, починаючи з 2014 року, проте ніякого результату це не дало. Ухвалою суду від 24.03.2017 року було відкрите провадження у справі. На підставі розпорядження № 347/18 від 24.01.2018 року, у зв'язку з рішенням Дисциплінарної плати від 22.11.2017 року № 3723/3дп/15-17 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та внесення подання Вищої Ради Правосуддя про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду м. Одеси справа була передана для проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи. Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. Ухвалою суду від 14.02.2018 року справа прийнята до провадження та розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судові засіданні 13.03.2018 року сторони не з'явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Поштова кореспонденція (ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з позовної заявою) направлялась відповідачу за останньою відомою адресою проживання, проте була повернута до суду з відміткою пошти «за закінченням строків зберігання». Крім того, ухвалу суду від 24.03.2017 року про відкриття провадження у даній справі розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності відомостей про належне сповіщення відповідача, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу у сторін є донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], видане Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Донька проживає разом з матір'ю та згідно позову перебуває на її утриманні, відповідач матеріально позивачці не допомагає та кошти на утримання доньки не надає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вбачає, що сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною за станом здоров'я та спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відомостей щодо перебування у відповідача інших осіб на утриманні суду не надано. Доказів того що відповідач офіційно працевлаштований суду не надано. Позивачка звернулася до суду 23.03.2017 року, відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача на її користь на утримання доньки аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 23.03.2017 року. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. У своєму позові позивачка просить стягувати аліменти щомісячно починаючи з 24.03.2014 року, проте не додає ніяких доказів на підтвердження того факту, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача до час пред'явлення даного позову, та про те, що [PERSON] ухилявся від їх сплати. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з 23 березня 2014 року, за їх недоведеністю. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому суд враховує положення ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об'єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 704,80 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial