Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду з названим позовом. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 14.02.1994 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них є двоє дітей, одна з яких на даний час є повнолітньою. Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає те, що через несумісність характерів та поглядів на життя, у 2009 році сторони припинили шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, спілкування між ними повністю відсутнє, в них немає жодних спільних інтересів та бажання налагодити втрачені стосунки, а тому подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливими. Тому остання просить їх з відповідачем шлюб розірвати, неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], після розірвання шлбу залишити проживати з нею , а також залишити позивачці прізвище "[PERSON]". Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але подала в суд письмову заяву, в якій вказала про можливість розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення, просить справу розглядати в його відсутності. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Із наданого свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що сторони одружилися 14.02.1994 року. Шлюб зареєстровано виконкомом Джурківської сільської ради народних депутатів, актовий запис №3 (а.с.4). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, однією сім'єю не проживають, не вживають заходів для примирення, обоє наполягають на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме їх інтересам.. За таких обставин шлюб слід розірвати. Суд вважає необгрунтованою вимогу щодо залишення проживати з позивачкою неповнолітню дочку сторін [PERSON], [INFO], оскільки відповідно до ч.3 ст.160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище, набуте в зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона вказала про це в позовній заяві. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial