Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про стягнення з них заборгованості за надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, вказуючи, що у період з листопада 2010 року по грудень 2013 року відповідачам були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі обов'язків по оплаті за поставлену теплову енергію та гарячу воду не виконали, у зв'язку з чим станом на 01.04.2014 року утворилась заборгованість у сумі 10475,95 грн. За вказаний період відповідачі здійснили оплату за надані послуги частково, на суму 758,00 грн., а тому сума заборгованості становить 9717,95 грн. Позивач вказує у позовній заяві, що він є виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, яке мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ», а тому має право вимоги про сплату наданих відповідачам послуг. Позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 9717,95 грн. та понесені судові витрати на оплату судового збору у сумі 243,60 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, і пояснила, що оплата не здійснювалася у повному обсязі у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем їх сім'ї. Крім того, відповідач просить про застосування 3-річного строку позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву у якій просить суд розглядати справу без її участі. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність за наявними доказами і матеріалами справи. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №25 від 29.01.2009 року Концерн «МТМ» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, яке мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року послуги споживачеві надаються згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення . Відповідно до п.1 ч.3 ст.19 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» визначений обов'язок саме споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Обов'язком виконавця згідно норм даного Закону є підготовка для укладання договору про надання відповідних послуг. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом установлено, що відповідачі проживають у житловому приміщенні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], до якого подається централізоване опалення і гаряча вода. Договір між сторонами у справі про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладався, а тому, між Концерном "Міські теплові мережі" та відповідачами склалися фактичні правовідносини з приводу надання вказаних послуг до житлового приміщення, яке розташоване за адресою [ADDRESS], оскільки позивач такі послуги надав, а відповідачі не відмовилися від їх споживання. Відповідачі не спростували доводи позивача та не надали суду доказів, що послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води не споживалися; не надали доказів, що житло, яке вони займають від'єднано від теплових мереж Концерну «МТМ» та є інше джерело постачання опалення та гарячої води. В силу ст. 11 ЦК України та п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплатити послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Такі ж висновки, викладені у правових висновках Верховного Суду України у постановах №6-110цс12 від 10.10.2012 року та №6-59цс13 від 30.10.2013 року, що в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування іншими судами загальної юрисдикції. Таким чином, позивачем правомірно у період з листопада 2010 року по грудень 2013 року( фактично, згідно розрахунку по травень 2013 року) надавалися відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідачі свого обов'язку щодо оплати спожитих послуг не виконали у повному обсязі. Правильність розрахунку заборгованості була перевірена у суді, і не спростована відповідачами. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 плата за надані послуги вноситься щомісячно, тому відповідачі мали щомісячно вносити оплату за спожиті послуги. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлові комунальні послуги» учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг є особа, якій жиле приміщення належить на праві власності. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається власником, і обов'язки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім ( ст. 156 ЖК України). Як установлено судом, житлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], на праві власності належить [PERSON],, [PERSON] і [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER] від 16.10.2004 року, у якому вони зареєстровані і проживають. Отже, саме власник жилого приміщення несе обов'язок по сплаті отриманих послуг. Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води має бути стягнута з [PERSON] і [PERSON], до яких і пред'явлено даний позов. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то суд зважає на таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк Ураховуючи, що виконання грошового зобов'язання визначено щомісячними платежами, право позивача як виконавця послуг вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку погашення кожного чергового платежу, а відтак перебіг строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з теплопостачання розрахунок здійснено починаючи з листопада 2010 року і по травень 2013 року ( а.с.8-9). Ч.2 статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Доводи позивача, що перебіг строку позовної давності було перервано пред'явленням заяви про видачу судового наказу у травні 2014 року до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя, на думку суду, є неспроможними з огляду на таке. Так, Концерн «Міські теплові мережі» у травні 2014 року звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з заявою до [PERSON], [PERSON]. і [PERSON] про видачу судового наказу Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Але ухвалою суду від 22.05.2014 року було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу, оскільки вбачається спір про право цивільне і з даним позовом до суду позивач звернувся 27.08.2015 року, а тому судом не встановлено, що позивачем було вчинено дії, які б свідчили про переривання перебігу строку позовної давності до подачі позову. Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зважаючи на наведене, суд вважає за необхідне застосувати строки позовної давності, і стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість, яка утворилася за період з вересня 2012 року по травень 2013 року, і становить 1859,30 грн. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Концерном «Міські теплові мережі» є обгрунтованими і доведеними, але підлягають задоволенню частково на суму 1859,30 грн., в іншій частині позову необхідно відмовити з підстав застосування строків позовної давності. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача мають бути стягнуті понесені ним судові витрати на оплату судового збору - 243,60 грн., сплачених відповідно до платіжного доручення № 14757 від 20.08.2015 року.

Outcome: partial