Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника - адвоката Стефківського В.І. з Адвокатського обїєднання «Автопоміч», звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з НАСК «ОРАНТА» 22 338,00грн. моральної шкоди; 1 767,00 грн. страхового відшкодування витрат на поховання; 5000,00 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] на проспекті Московському в м. Харків відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21114», р.н. [NUMBER] , здійснила наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер. Оскільки Позивач є матір`ю загиблого, у зв`язку із його смертю позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді та витратах, понесених на поховання загиблого сина. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 7137555 діючий на 31.07.2018 р, який діяв на момент настання ДТП станом на [INFO]. 01.08.2018 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018220000000815 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.01.2020 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні на шість місяців, тобто до 01.08.2020 року. Станом на момент подання позову до суду досудове розслідування не завершене.11.05.2019 року позивачем через представника по довіреності було пред`явлено вимоги до відповідача про відшкодування спричиненої шкоди шляхом виплати страхового відшкодування. Листом № 09-02-22/448 від 29.04.2020 року відповідач повідомив представника позивача про те, що до надання рішення, що набрало законної сили, у справі за фактом дорожньо-транспортної пригоди 31.07.2018 р., у Страховика відсутні правові підстави для прийняття рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування. На підтвердження понесених витрат на поховання, позивачем надано оригінали фіскального чеку та товарного чеку № 74 від 03.07.2018 р. на суму 1 767,00 грн., оригінал Витягу з ЄДР ФОП [PERSON] . У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік" від07.12.2017 р. розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 3 723,00 грн. Зважаючи на коло осіб (батько та мати), яким належить право на одержання компенсації від Відповідача моральної шкоди, належна до виплати позивачу частка по відшкодуванні моральної шкоди становить 1/2 розміру страхового відшкодування, що в грошовому еквіваленті становить: 12 : 1/2 х 3 723,00 грн. = 22 338,00 грн. Отже, загальний розмір невиплаченого позивачу страхового відшкодування становить 24 105,00 грн. Також позивач просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. Разом з позовом представником позивача подано заяву про надання доказів щодо правової допомоги в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2020 року провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд. 23 жовтня 2020 року від представника відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» - Пащенко І.О., надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив про незгоду з позовом та просив відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. У відзиві зазначено, що 19 вересня 2017 року ПАТ «НАСК «Оранта» в особі Чугуївського відділення Харківської обласної дирекції зі страхувальником [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7137555, відповідно до умов якого забезпеченим транспортним засобом за полісом є автомобіль ВАЗ-21114 р.н. [NUMBER] . Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду. Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку, передбаченого у п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. За змістом позовної заяви, станом на момент подання позову до суду досудове розслідування не завершене. За твердженням представника позивача, жодне право особи, яка подала позов, не порушене і не оспорюється, в зв`язку із чим правових підстав для задоволення позову немає. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року задоволено клопотання представника позивача та забезпечено участь представника позивача - адвоката Стефківського В.І. у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою сервісу EASYCON (vkz.court.gov.ua). У судове засідання позивач та представник позивача адвокат Стефківський В.І. не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомлено. Відповідно до положень ч. 7 ст. 233 ЦПК України судом було оголошено зміст відзиву. Дослідивши надані учасниками судового розгляду докази, суд приходить до наступного висновку. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що [INFO] близько 14.30 год. по пр-ту Московському в м.Харкові зі сторони пр-ту Петра Григоренка в напрямку вул. Харківських Дивізій рухався автомобіль ВАЗ-21114 р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] . У районі будинку № 198 по пр-ту Московському даним автомобілем було здійснено наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, 01.08.2018 року внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018220000000815 (а.с. 11). Смерть [PERSON] настала [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 06.08.2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 11634 (а.с. 19). З висновку експерта судово-медичної експертизи трупу дитини [PERSON] , [INFO] , № 10-12-2142-ДМ/18 від 07.09.2018 року вбачається, що смерть дитини [PERSON] зумовлена сукупною тупою травмою тіла несумісною з життям. Між смертю дитини та комплексом пошкоджень, які спричинені внаслідок ДТП мається прямий причинний зв`язок. Обставини справи з поданої ухвали про проведення судово-медичної експертизи: «[INFO] близько 14.30 год. в районі будинку № 198 по пр. Московському в м.Харкові стався наїзд автомобілем ВАЗ-21114 р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] на пішохода [PERSON] . Від отриманих тілесних ушкоджень останній помер…» (а.с. 17). Таким чином, суд вважає встановленим, що смерть [PERSON] сталася в результаті дії джерела підвищеної безпеки, а саме: автомобіля ВАЗ-21114 р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 28.0.12020 року за клопотанням слідчого продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.08.2018 року за № 12018220000000815, до 01 серпня 2020 року (а.с. 18). Відомості про завершення досудового розслідування на час розгляду справи відсутні. Станом на дату ДТП - [INFO], відповідальність водія ВАЗ-21114 р.н. [NUMBER] була застрахована ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (а.с. 30). Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку що між діями [PERSON] , яка керували джерелом підвищеної небезпеки та наслідками в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася [INFO], у вигляді смерті [PERSON] , є прямий причинний зв`язок, при цьому відсутність процесуального рішення про встановлення вини водія не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності останньої за завдану шкоду. Враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що особа, яка керували джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, завдану такими джерелом, незалежно від наявності її вини, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо умислу пішохода або наявність непереборної сили. При вирішенні позову суд також керується практикою Верховного Суду, зокрема, висновками, викладеними в постанові від 18.10.2019 року по справі № 352/342/17. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб». Відповідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Позивач [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07.10.2008 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 732. Батьком дитини є [PERSON] (а.с. 22). Ураховуючи наведене суд погоджується із доводами позивача про наявність підстав для відшкодування їй моральної шкоди, завданої загибеллю її дитини. У справі № 755/18006/15-ц (постанова від 04.07.2018р.) Велика Палата Верховного Суду, розмежувавши інститути регресу та суброгації, зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. З матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2019 року на виконання положень ст.ст. 33, 33-1, 35, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представник позивача звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявами про виплату страхового відшкодування (а.с. 8-10). Листом від 29.04.2020 року № 09-02-22/448 відповідач повідомив представника позивача про те, що до надання рішення, що набрало законної сили, у справі за фактом дорожньо-транспортної пригоди 31.07.2018 р., у Страховика відсутні правові підстави для прийняття рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування (а.с. 28). При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, і вважає, що остання безсумнівно зазнала моральних страждань, пов`язаних із втратою дитини, в зв`язку із чим максимальний розмір відшкодування моральної шкоди, визначений п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є справедливим. Відповідно Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік», розмір мінімальної заробітної плати на дату ДТП ([INFO]) становив 3 723,00 грн. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) батькам померлого [PERSON] становить 44 676,00 грн., яка розподіляється між батьком та матір`ю дитини порівну. Таким чином, з відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь [PERSON] підлягає стягненню 22 338 грн. 00 коп. страхового відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи (сина). Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 1767,00 грн. на відшкодування витрат на поховання дитини. Згідно п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. За положеннями ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Відповідно п. 24 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27 березня 1992 року у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Згідно чеку № 74 від 03.07.2018 року [PERSON] сплатила ФОП [PERSON] 1 376,00 грн. за ритуальні послуги (а.с. 20). При цьому з матеріалів справи вбачається, що смерть дитини позивача настала [INFO] (а.с. 19). Згідно ч.ч.1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином, враховуючи те, що чек за ритуальні послуги, яким обґрунтовуються вимоги позивача датований 03.07.2018 року, тобто до дати настання ДТП, то цей доказ не може стосуватися предмету доказування в даній справі. Інших доказів в обґрунтування позовних вимог щодо відшкодування витрат на поховання матеріали справи не містять, у зв`язку із чим в задоволенні вказаних позовних вимог суд відмовляє. Позивач також просив суд стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» витрати пов`язані з оплатою послуг з надання професійної допомоги в сумі 5000,00 грн., проте доказів про оплату цих послуг позивачем матеріали справи не містять.

Outcome: partial