Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 30.12.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вселення та стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим, що з 13.06.2006 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте не мав можливості проживати за вказаною адресою внаслідок чинення перешкод з боку відповідачки. Починаючи з 04.09.2012, вчиняв неодноразові спроби вселитися у зазначену квартиру, звертаючись за допомогою до Ізмаїльської міськрайонної прокуратури та Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, де йому було рекомендовано звернутися до суду. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 22.01.2019, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 08.10.2020, за ним визнано право користування зазначеною квартирою та відповідачку зобов`язано не чинити йому перешкод у користуванні квартирою. Діями відповідачки йому завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що більше восьми років остання чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, що спричиняло та продовжує спричиняти йому душевні переживання, наслідком чого є постійне відчуття незахищеності, тривоги, розпачу, докладати значні психологічні зусилля для подолання стану зниженого та нестійкого настрою та психологічного дискомфорту. Крім того, постійні зусилля по намаганню захистити своє право на проживання мали наслідком погіршення морального клімату у сім`ї, призвели до вимушених змін життєвих планів та звичайного способу життя, витрачання значного часу на відновлення порушеного права. Виходячи з характеру, тривалості, обсягу душевних страждань вважає, що з відповідачки підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 60 000 грн. Просить також стягнути з відповідачки судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8073,97 грн та сплачений судовий збір в сумі 1740,80 грн. Процесуальні дії суду Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.01.2021 року відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Аргументи учасників справи В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, згідно заяви від 19.10.2021 року позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутність. Раніше у судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснили, що тривалий час відповідачка не допускає позивача до житла, чинить перешкоди у користуванні квартирою, рішення суду від 22.01.2019 не виконує, чим завдала позивачу моральну шкоду, про що надано письмові докази, а саме звернення для відновлення порушеного права до відповідних органів, матеріали відео фіксації тощо. В судове засідання відповідачка повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В судовому засіданні 12.07.2021 позов в частині вимог про вселення та зобов`язання надати дублікати ключів визнала, додатково пояснила, що позивач був зареєстрований у спірній квартирі 2006 року у зв`язку з отриманням паспорту та в цій квартирі не проживав, а вісім років тому заявив про своє право на квартиру. Можливості ізольованого поживання у квартирі немає. Визнає факт наявності у позивача права користування квартирою, проте вважає відсутнім права позивача на вселення, оскільки про таке не вказано у рішенні суду. Заперечувала проти вимог про стягнення з неї моральної шкоди та її розміру з підстав недоведеності. Представник Ізмаїльської міської ради у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 13.06.2006 згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 09.06.2006 року Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області (а.с. 4). 04.09.2012 [PERSON] звернувся із заявою до Ізмаїльської міжрайонної прокуратури щодо усунення перешкод у користуванні квартирою (а.с. 5). За заявою [PERSON] від 27.09.2012 Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області від 04.10.2012 року винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, рекомендовано звернутися до суду (а.с. 73, 74). 07.11.2012 року Ізмаїльською міжрайонною прокуратурою матеріали дослідчої перевірки направлено до Ізмаїльського МВ ГУМВС в Одеській області для організації додаткової дослідчої перевірки (а.с. 75). 16.11.2012 року Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (а.с. 76). У квітні 2017 року позивач звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2019 по справі № 500/1881/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ізмаїльська міська рада Одеської області, про визнання права користування жилим приміщенням та усунення перешкод у його користуванні за [PERSON] визнано право користування квартирою [ADDRESS] та зобов`язано [PERSON] чи будь-яких інших осіб не вчиняти перешкод [PERSON] у користуванні квартирою (а.с. 9-10). Постановою Одеського апеляційного суду від 08.10.2020 рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області №500/1881/17 від 22.01.2019 залишено без змін (а.с.11-14). На підставі виконавчого листа № 500/1881/17 від 02.12.2020 державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного ВДВС Північного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) відкрито виконавчого провадження серія ВП № 63832770 від 07.12.2020, із постановою про відкриття виконавчого провадження відповідачку ознайомлено 08.12.2020 (а.с. 15). 23.12.2020 позивач звернувся до головного державного виконавця Парапіра А.Д. із заявою щодо перешкоджання з боку відповідачки [PERSON] у користуванні квартирою (а.с.16). 24.12.2020 постановою головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного ВДВС Північного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) Парапіра А.Д. на [PERSON] накладено штраф за невиконання рішення суду у строк, визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження, надано десятиденний строк для виконання рішення (а.с. 18). 09.02.2021 позивач звернувся до головного державного виконавця Парапіра А.Д. із заявою про перешкоджання з боку [PERSON] у користуванні квартирою (а.с.30). 11.02.2021 головним державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного ВДВС Північного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) Парапіром А.Д. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, встановлено, що боржником рішення суду не виконано та виконання не може бути виконано без участі боржника, 11.02.2021 виконавцем надіслано до Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області про вчинення боржником кримінального правопорушення (а.с. 31). 11.02.2021 головним державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного ВДВС Північного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) Парапіром А.Д. винесено постанову накладення штрафу за невиконання рішення суду у визначений постановою строк (а.с. 32). Позиція суду Основними принципами цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно роз`яснень п. 3 ч. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Повага до права людини на житло закріплена у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини та відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантується кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Право користування спірною квартирою за позивачем визнано рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2019 по справі № 500/1881/17, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 08.10.2020. Відповідачка у судовому засіданні позов в частині вимог про вселення та зобов`язання надати дублікати ключів від вхідної двері визнала, визнання позову в цій частині закону не суперечить, прав та інтересів інших осіб не порушує, а тому вказані вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку?з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні України, у тому числі ч. 2 ст. 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди (Постанова ВС №761/24143/19 від 10.02.2021). Звертаючись до суду з вимогою про стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач посилався на те, що з 2012 року не мав можливості користуватися спірною квартирою, оскільки з боку відповідача чинилися перешкоди у користуванні житлом, у зв`язку з чим він звертався до відповідних органів, рішення суду про усунення перешкод у користуванні квартирою ні у добровільному, ні у примусовому порядку відповідачкою не виконувалось, чим порушено його право на житло, що в свою чергу, спричинило та продовжує спричиняти позивачу глибокі моральні страждання. Обставини неможливості позивача користуватися спірною квартирою внаслідок чинення перешкод з боку відповідачки встановлені, в тому числі, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2019, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 08.10.2020, та доведені вказаними вище письмовими доказами, зокрема, зверненнями для відновлення порушеного права до відповідних органів, відеоматеріалами тощо. З огляду на презумпцію моральної шкоди та ненадання відповідачкою доказів відсутності її вини у завданні такої шкоди, суд дійшов висновку, що діями відповідачки позивачу завдано моральну шкоду. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує глибину та тривалість моральних страждань позивача, а також визнання відповідачкою позову в частині вселення, з огляду на що вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача моральну шкоду в розмірі 8000 грн, що, на думку суду, відповідає критеріям розумності та справедливості. Судові витрати Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору з урахуванням задоволення позову в частині вимог про вселення та пропорційно розміру задоволених позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди (13%) та в сумі 957,80 (840,80 + (900х13/100) грн. (а.с. 22,23). Витрати на професійну допомогу у розмірі 8073,97 грн підтверджено витягом з договору від 21.12.2020, ордером від 28.12.2020, тарифами на послуги адвоката від 21.12.2020, актом виконаних робіт від 19.10.2021 та підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача з урахуванням задоволення позову в частині вимог про вселення та пропорційно розміру задоволених позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі 4561,80 (8073,97/2(вимоги)/100х13+4036,99) грн.

Outcome: partial