Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути зі [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення малолітньою дитиною [PERSON], [INFO] трирічного віку. Судом порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді). Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 17 серпня 2013 року [PERSON] (дошлюбне прізвище Руденко) та [PERSON] укладено шлюб, сторони по справі мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружжя на теперішній час мешкає окремо, малолітня дитина проживає з позивачем, повністю знаходиться на її утриманні. Домовленості про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Позивач не працює, знаходиться в відпустці по догляду за дитиною, отримує лише державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в тому числі одноразову допомогу, в звязку з чим відчуває матеріальні труднощі. Враховуючи вказане, в судовому порядку просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в порядку ч. 2 ст. 84 СК України. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення аналогічні викладеним в позові, зокрема зазначила наступне. Так, на теперішній час відчуває потребу в матеріальній допомозі від свого чоловіка [PERSON], з яким склалися непрості відносини, оскільки неодноразово останній знаходячись в стані алкогольного спяніння проявляв ганебну поведінку, словесно ображав нецензурною лайкою, застосовував фізичне насилля. Наразі спільне проживання з відповідачем припинено, розпочато шлюборозлучний процес. З відповідача на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку, кошти нею використовуються виключно за цільовим призначенням на потреби дитини (придбання продуктів харчування, одягу тощо). Заробляти кошті на власне забезпечення наразі тимчасово обмежена, оскільки знаходиться в декретній відпустці. Проявів надати грошову допомогу добровільно [PERSON] жодного разу не здійснив, що може свідчити про наявність спору. Вважає вказані обставини достатніми для встановлення відповідачу зобовязання на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, переконана, що заявлений розмір аліментів є достатньо обґрунтованим. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні частково визнав предявлені до нього позовні вимоги, не заперечує проти стягнення на утримання дружини [PERSON] аліменти у розмірі 1/8 частки заробітку, при цьому акцентував увагу, що при розгляді справи має бути враховано його матеріальний стан. Так, відповідно до відзиву, поданого в порядку ст. 178 ЦПК України, зазначив, що в середньому отримує щомісячний дохід у суму 14000 гривень щомісячно (заробітна плата), з яких утримуються аліменти у розмірі 1/4 частина на неповнолітнього сина (у відсотковому співвідношенні 25 %, в грошовому вираженні 3500 гривень), та несе щомісячні витрати: на харчування 4000 гривень, на комунальні платежі 3500 гривень, транспорті переміщенні 250 гривень, та за підрахунками відповідача в нього залишається близько 1850 гривень, та з цієї суми має необхідність придбати одяг, подарунки родичам (на свята), на ліки (у разі хвороби), а витрачатися на розваги, духовні цінності для нього взагалі є недозволенністю. З огляду на вказане, оцінює заявлений розмір аліментів безпідставно завищеним, присудження до стягнення таких щомісячних платежів призведе його до скрутного матеріального становища. Більш того, в відзиві зазначив, що і стягнення аліментів на дружину в розмірі 1/8 частки призведе до того, що фактично з заробітної плати, після понесення всіх щомісячних витрат, утримань (аліменти на дитину) в нього залишається у власному розпорядженні 100 гривень на місяць. Однак, розуміючи, що його дружина, матір його сина буде матеріально утримувана, - згоден змиритися з такою ситуацією. Представник відповідача адвокат [PERSON] (діючий на підставі договору про представництво інтересів, ордеру на ведення справи) у судовому засіданні підтримав свого довірителя [PERSON], юридично обґрунтував прийняту позицію щодо часткового визнання позовних вимог посиланням на ст. 84 СК України, а саме, що відповідач може надавати матеріальну допомогу (аліменти) у розмірі 1/8 частки заробітку. Акцентував увагу, що детальний підрахунок, з якого визначено таку суму аліментів наведено у відзиві на позовну заяву, який він підготував з урахуванням повідомлених відповідачем [PERSON] обставин. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. \~ \~ \~ \~17 серпня 2013 року сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (підтверджено свідоцтвом про шлюб серійний номер І-НО № 326256 а.с. 7). В шлюбі 22 серпня 2016 року народжений [PERSON] (свідоцтво про народження серія І-НО № 720588 а.с. 8). Спільне життя позивача з відповідачем припинено. Позивач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Ці обставини не оспорюються учасниками справи, тому в розумінні ч. 1 ст. 82 ЦПК України є доведеними. Відповідач перебуває на реєстраційному обліку за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Довженка (до перейменування вул. Воронова), 107 (згідно паспортних відомостей а.с. 5), фактично мешкає за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Толстого, буд. 140 (підтверджено побутовою характеристикою а.с. 27). Згідно наказу (розпорядження) № 109/в-т від 31.10.2016 р. публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Станція Красноармійськ» [PERSON], оператор компютерного набору з 02.11.2016 року по 22 серпня 2019 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 11). Згідно ст. 75 СК України подружжя зобовязані матеріально підтримувати один одного. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка\~ батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина четверта зазначеної статті встановлено, що право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, право на аліменти у дружини матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка. У судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], батьківство якої відповідачем [PERSON] не оспорюється, мешкає разом зі своєю матірю [PERSON] На теперішній час позивач не працює, оскільки перебуває в відпустці по догляду за дитиною, в звязку з чим, позивач дійсно потребує підтримки зі сторони свого чоловіка. Частиною 1 статті 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вказаного, суд надає оцінку матеріальному становищу відповідача. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] працевлаштований, отримує регулярну стабільну заробітну плату. Згідно довідки про доходи № 113 від 16.10.2018 року [PERSON] перебуває в трудових відносинах з структурним підрозділом «Покровське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», обіймає посаду помічника машиніста електровоза, розмір заробітної плати за період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року складає 203210,93 гривень, тобто середньомісячний заробіток відповідача дорівнює 16\~934,24 гривень (без урахування утримань податків). Вказане за переконанням суду беззаперечно свідчить, що відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дружині [PERSON], в звязку з її перебуванням в відпустці по догляду за малолітньої дитиною. Більш того, безпосередньо відповідачем не оспорюються існування законних підстав для сплати аліментів на утримання позивача, спір виник виключно щодо розміру присудження таких щомісячних платежів. Згідно вимог позовної заяви [PERSON] просить присудити до стягнення аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини заробітку. Відповідачем [PERSON] вимоги визнано частково - на 1/8 частину заробітку. Суд оцінює ступінь обґрунтованості прийнятої позицію кожною із сторін справи. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] вже має аліментні зобовязання, - згідно судового наказу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.09.2018 року з відповідача на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини (25 %) всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 30). Інших утримань за виконавчими листами відповідач не несе, непрацездатних осіб, інших неповнолітніх дітей не має. Суд критично відноситься до викладених посилань відповідача у відзиві на позовну заяву в частині проведених підрахунків на визначення грошової суми, з якої має визначатися розмір аліментів на утримання позивача. Так, [PERSON] зазначив, що з загального річного заробітку за жовтень 2017 р. вересень 2018 р. в сумі 203210 гривень підлягає відрахуванню розмір податків 36577 гривень, і з суми цього фактичного доходу у розмірі 166\~633 гривень підлягає мінусування, за переконанням відповідача, грошова сума 50\~900 гривень визначена як аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Суд звертає увагу, що судовим наказом Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, починаючи з дня предявлення [PERSON] заяви про видачу судового наказу, що відповідає правовій нормі ст. 191 СК України. Оскільки аліменти за минулий час не присуджено до стягнення, - пояснення відповідача [PERSON], що з його доходу підлягає відрахування сукупний розмір аліментів за 12 місяців (жовтень 2017 р. вересень 2018 р.) не відповідають дійсності. В звязку з чим, подальші арифметичні умовиводи викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву не тільки є умовними, а й хибними. На думку суду, підлягають поставленню під сумнів і підрахунки відповідача й щодо визначення розміру обовязкових щомісячних витрат з його заробітку, а саме оплата житлово-комунальних послуг (опалення, інтернет, водопостачання, інтернет-звязок) згідно відзиву ця сума складає 3500 гривень; придбання продуктів харчування, - згідно відзиву 4000 гривень; оплати послуг пересування громадським транспортом, згідно відзиву - 250 гривень; купівля подарунків рідним, задоволення духовних потреб, згідно відзиву 100 гривень. Так, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підтвердження посилань відповідача, оцінка яких наразі надається судом, до матеріалів справи долучено квитанції про оплату послуг: водопостачання за жовтень 2018 року в сумі 30 гривень, газопостачання за жовтень 2018 року 175 гривень, електроенергія за жовтень 2018 року 549,66 гривень, Інтернет-послуги за жовтень 2018 року 200 гривень. Вказане може свідчити, що відповідачем поза розумним сумнівом не доведено своїх доводів щодо щомісячних витрат на оплату житлово-комунальних послуг досить в значному розмірі. Посилання відповідача [PERSON] про несення ним матеріальних затрат на своє належне харчування, оскільки він працює в досить важких умовах праці, і подальше здійснення ним такої трудової діяльності потребує належного рівня підтримання здоровя, - судом обєктивно не можуть бути відхилені, оскільки звісно раціон харчування, вибір продуктів їжі є індивідуальним для кожної людини. Разом з тим, суд вважає необґрунтованим поставлення відповідачем щомісячних витрат на харчування в пряму залежність від здійсненням ним трудової діяльності, тяжкої відповідальної праці, а не в звязок з розміром прожиткового мінімуму (згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 липня 2018 року до 30 листопада 2018 року прожитковий мінімум з розрахунку на одну працездатну особу на місяць становить 1841 гривень). По суті інших доводів відповідача (несення витрат на оплату послуг громадського транспорту, купівля одягу, дарунків, обмеження своїх бажань в розважальних потребах), - суд реагує наступним. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи. Більш того, за внутрішнім переконанням суду, позиція відповідача (розрахунок доходу, з якого має бути визначений розмір аліментів на дружину шляхом віднімання з доходу вищевказаних витрат) в цілому направлена виключно на спробу зменшення ступеню його можливості надавати матеріальну допомогу. З урахуванням вищевикладеного (доводів, заперечень сторін), виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб позивача, можливостей відповідача, - суд вважає за можливе стягнути зі [PERSON] на утримання дружини [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трирічного віку аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходів відповідача щомісячно, що відповідає ст. 80, ч. 2 ст. 84 СК України, ст. 206 ЦПК України, та найкращим чином захистить інтереси тимчасово непрацездатної позивачки в потребі в матеріальних коштах в звязку з доглядом за малолітньою дитиною, та не призведе відповідача до скрутного матеріального становища. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину, дружину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України, зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша компенсується за рахунок держав. Так, позивач в силу Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати державного мита, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Розмір судового збору суд визначає, з урахуванням норми п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст. ст. 84,\~191\~СК України,

Outcome: partial