Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 12.10.2019 року ним у Фізичної особи - підприємця [PERSON] (далі - Відповідач) було придбано двох ярусне ліжко «Білосніжка» « Дрімко », вартість якого становить 9 267 (дев`ять тисяч двісті шістдесят сім) грн. 00 коп. Далі, 19.12.2019 року під час доставки ліжка позивачеві, останній при його огляді, виявив пошкоджену упаковку товару, а також, наявність сколів та подряпин. У зв`язку з тим, що ліжко «Білосніжка» « Дрімко » прибуло в неналежному стані, позивач зазначає, що він з відповідачем домовився про заміну двох ярусного ліжка «Білосніжка» « Дрімко » на двох ярусне ліжко « Максим » « Венгер » із доплатою 785 (сімсот вісімдесят п`ять) грн. 00 коп.. Однак, станом на 26.05.2020 року ліжко « Максим » « Венгер » виготовлено не було. Далі позивач зазначає, що 13.02.2020 року він звернувся до відповідача із заявою з проханням повідомити строки доставки зазначеного вище товару або ж повернути кошти у випадку відмови від виконання вимог позивача. У листі від 27.02.2020 року відповідач підтвердила наявність домовленості про заміну двох ярусного ліжка «Білосніжка» « Дрімко » на двох ярусне ліжко « Максим » « Венгер », однак, за повідомленням відповідача, таке ліжко через його нестандартний розмір має бути виготовлено в установлений строк плюс 1 тиждень. Таким чином, у своєму листі відповідач чітко визначила строк на виконання взятих на себе зобов`язань - 60 робочих днів з моменту надходження замовлення до виробника та 1 тиждень на доставку. Однак у вказаний строк відповідач свої зобов`язання знов не виконала. Отже, враховуючи, що остаточний термін виконання відповідачем своїх зобов`язань припадав на 02.04.2020 року, тобто прострочення відповідача настало з 03.04.2020 року. Оскільки за період з 03.04.2020 року по 26.05.2020 року (54 дні) відповідач не виконує свої зобов`язання за вказаним вище договором, то вартість пені, яку відповідач має сплатити позивачу складає 15 012 (п`ятнадцять тисяч дванадцять) грн. 54 коп. У зв`язку з вищевикладеним позивач змушений звинутися до суду та просити суд стягнути з Фізичної особи - підприємця [PERSON] на його, [PERSON] , користь суму сплачену за товар у розмірі 9 267 (дев`ять тисяч двісті шістдесят сім) грн. 00 коп. та суму пені у розмірі 15 012 (п`ятнадцять тисяч дванадцять) грн. 54 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в повному обсязі в задоволені позовних вимог [PERSON] до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів. Суд звертає увагу, що вказана заява по суті справи, яка подана відповідачем, містить чисельні твердження, що можна розцінювати як демонстрацію зневаги як до органів судової влади так і до держави України, зокрема твердження про «ілюзорність суду», здійснення органами судової влади «комерційної діяльності», ототожнення органів судової влади України із «комерційної компанією» тощо. Одночасно із такими зневажливими формулюваннями, відповідач у відзиві на позовну заяву, повідомляє, що позивач навмисно відмовився підписувати з нею договір про надання споживчих послуг з метою введення відповідача у боргову кабалу. Позивач безпричинно відмовився приймати вироблені по індивідуальному замовленню меблі через пошкоджену упаковку, яка не впливала на якість товару. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилався на обставини, що викладені у позовній заяві. Після оголошення перерви, надав до суду письмову заяву про завершення розгляду справи за його відсутності. У такій письмовій заяві просить позов задовольнити в повному обсязі. Щодо позиції відповідача у судовому засіданні, суд зазначає про наступне. Так, у судове засідання з`явилась невстановлена судом особа, яка стверджувала, що саме вона є відповідачем по справі. Однак під час намагання судом встановити особу такого ймовірного учасника справи, остання відмовилась називати свої анкетні дані, і почала стверджувати, що вона є «живонародженою жінкою». Суд неодноразово пропонував такій особі ідентифікувати себе та роз`яснював наслідки вчинення таких дій з її боку, однак остання ігнорувала всі вимоги головуючого по справі. Суд зазначає з цього приводу, що однією з основних засад цивільного судочинства, у відповідність до ст. 2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р., гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Оскільки раніше до суду від особи з анкетними даними « [PERSON] » надходили заяви, в яких містили зневажливе ставлення як до суду, зокрема твердження про «ілюзорність суду», здійснення органами судової влади «комерційної діяльності», зазначення про те, що закони України «є службовими інструкціями» тощо, то вказану поведінку під час розгляду справи, суд розцінює як таку, що була спрямована на затягування розгляду справи по суті. Оскільки стороні відповідача надавалась реальна можливість висловити у повному обсязі свої заперечення щодо пред`явленого до нього позову та наведених позивачем розрахунків суми позову, та здійснити повну подачу всіх доказів на їх обґрунтування, і наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, однак такий учасник справи замість добросовісного користування своїми процесуальними правами обрав тактику зловживання останніми, суд, з метою уникнення надмірно тривалого судового розгляду судової справи, вважає за можливе завершити судовий розгляд шляхом ухвалення рішення за відсутності такого учасника справи. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися через відсутність відповідних клопотань/заяв з боку учасників справи. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 12.10.2019 року між [PERSON] та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір на купівлю двох ярусного ліжка «Білосніжка» « Дрімко », вартість якого становить 9 267 (дев`ять тисяч двісті шістдесят сім) грн. 00 коп. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ). В даному випадку факт укладання договору підтверджується відповідним товарним чеком № 3389 від 12.10.2019 року, який згідно вказаної вимоги матеріального закону засвідчує факт виникнення саме договірних правовідносин між сторонами (а.с 5). Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору позивачем 12.10.2019 року було передано відповідачу грошові кошти у якості попередньої оплати у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп., що також підтверджується вищевказаним товарним чеком № 3389 від 12.10.2019 року. Матеріалами справи також підтверджено, що на виконання умов Договору позивачем 12.12.2019 року було передано відповідачу грошові кошти у якості доплати у розмірі 6 267 (шість тисяч двісті шістдесят сім) грн. 00 коп., що підтверджується товарним чеком № 3389 від 12.12.2019 року (а.с. 5). Судом також встановлено, що сторонами за взаємною згодою було змінено вказаний договір, зокрема сторони погодили замінити товар, що має бути поставлений, із двох ярусного ліжка «Білосніжка» « Дрімко », вартість якого становить 9 267 (дев`ять тисяч двісті шістдесят сім) грн. 00 коп. на двох ярусне ліжко « Максим » « Венгер » із доплатою 785 (сімсот вісімдесят п`ять) грн. 00 коп. Вказана обставина підтверджується змістом тексту на товарному чеку, що був виданий відповідачем, за № 3742 від 25.12.2019 року. Вказані дії сторін не суперечать вимогам чинного законодавства та повністю узгоджуються із законодавчо закріпленим у ст. ст. 6, 627 ЦК України, принципом свободи договору. Матеріалами справи також підтверджено, що улисті від 27.02.2020 року відповідач визначила строк на виконання взятих на себе договірних зобов`язань - 60 робочих днів з моменту надходження замовлення до виробника та 1 тиждень на доставку. Оскільки на час розгляду справи остаточне виготовлення та встановлення за адресою позивача двох ярусного ліжка « Максим » « Венгер » не відбулося, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до положень ст. ст. 626,628,629,638-640 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За договором виконання робіт, виробник, який здійснює підприємницьку діяльність з виготовлення товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір є публічним. До відносин за договором виконання робіт з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Таким чином, в даному випадку між позивачем та відповідачем дійсно виникли цивільно-правові відносини (укладення договору виконання робіт), які регулюються вказаними вище нормами матеріального права. В даному випадку судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем належним чином було виконано зобов`язання за договором, зокрема, сплачено авансовий платіж у розмірі 9 267 (дев`ять тисяч двісті шістдесят сім) грн. 00 коп., що підтверджується відповідними товарними чеками, а також визнавалось та не оспорювалось сторонами. Матеріали справи не містять доказів того, що розмір вказаного платежу відповідач вважала не достатнім, або таким, що не відповідає умовам укладеного між сторонами договору. У свою чергу, на підтвердження тверджень про те, що ФОП [PERSON] було організовано виготовлення та поставку у строк вироблених по індивідуальному замовленню меблів, відповідач так і не надала суду жодного доказу. Як і не надала суду жодного доказу на підтвердження факту відмови позивача від отримання таких меблів без зазначення підряднику причин такого отримання. Суд зазначає із цього приводу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В даному випадку стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, що підтверджували б обставину виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань у повному обсязі, та обставину не прийняття таких зобов`язань позивачем по справі. У зв`язку із чим, суд вважає доведеним факт того, що відповідачем не було передано у власність замовника - позивача, виготовлені меблі у встановлений договором строк. Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пп. а) п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому він взагалі не може бути усунутий. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про захист прав споживачів», при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Як зазначалось вище, судом встановлено, що на виконання умов договору в частині оплати позивач передав відповідачу грошові кошти сплачені за товар у розмірі 9 267 (дев`ять тисяч двісті шістдесят сім) грн. 00 коп. З огляду на те, що меблі, які замовлені позивачем, не були виготовлені, не змонтовані, не доставлені у строки, і відповідач не надав доказів на підтвердження своїх заперечень щодо якості і строків виконання замовлення, та відмови позивача від отримання замовлення належної якості, тому вимоги позивача в частині розірвання договору та повернення коштів в розмірі 9 267 (дев`ять тисяч двісті шістдесят сім) грн. 00 коп. є обґрунтованими. Окрім цього, згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Так, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто ця сума є неустойкою. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення, споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. В даному випадку позивач просить стягнути пеню за період прострочення з 03.04.2020 року по 26.05.2020 року (54 дні). Таким чином, розмір пені дорівнює 15 012 (п`ятнадцяти тисяч дванадцять) грн. 54 коп. (3%*вартість договору 9 267 грн.00 коп.*54 дня), яку і просить стягнути позивач. За таких обставин, оскільки відповідачем так і не виконанні умови договору, вимоги позивача щодо стягнення пені з відповідача також підлягають задоволенню. Разом із цим, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах у справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року та у справі № 6-1120цс15 від 04 листопада 2015 року. Враховуючи, що в даному випадку розмір пені розрахований позивачем перевищує вартість замовлених меблів, то суд вважає за можливе зменшити розмір пені з 15 012 (п`ятнадцяти тисяч дванадцять) грн. 54 коп. до розміру основного зобов`язання відповідача по справі, 9 267 (дев`ять тисяч двісті шістдесят сім) грн. 00 коп. Таким чином, з огляду на вказані вимоги матеріального закону та встановлені судом фактичні обставини справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу за основним зобов`язанням розмірі 9 267 (дев`ять тисяч двісті шістдесят сім) грн. 00 коп. та пені за невиконання умов договору у розмірі 9 267 (дев`ять тисяч двісті шістдесят сім) грн. 00 коп. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. З огляду на те, що позивач відповідно до вимог ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до вимог ч.6 статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. За змістом ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволення чи відхилення частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача Фізичної особи - підприємця [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial