Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, просить виділити та визнати за [PERSON] право приватної власності на 2/3 (дві третіх) частини квартири під № 65 (шістдесят пять) в будинку під №19 (девятнадцять) по бульвару Незалежності в м. Дніпродзержинську (Кам'янське) Дніпропетровської області, загальною площею 57,1 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м.; виділити та визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/3 (одну третю) частину квартири під №19 (девятнадцять) по бульвару Незалежності в м. Дніпродзержинську (Кам'янське) Дніпропетровської області, загальною площею 57,1 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м.; стягнути з відповідача судові витрати. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 02 червня 2001 року [PERSON] з відповідачем по справі, [PERSON], уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 20 від 02 червня 2001 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося з різного роду причин, тому 22 грудня 2015 року Рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, шлюбні стосунки між ними були припинені. Під час шлюбу була придбана квартира № 65, що знаходиться у будинку № 19 по бульвару Незалежності в місті Дніпродзержинську (Кам'янське) Дніпропетровської області, загальною площею 57,1 кв. м., житловою площею 30,8 кв. м., на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО, [PERSON] від 10.08.2001 року. Зазначена квартира придбана на ім'я [PERSON] за спільні кошти з [PERSON] та являється спільною сумісною власністю подружжя. Договір купівлі-продажу квартири від 10.08.2001 року, був оформлений на ім'я відповідача, а позивач, як дружина, відповідно до вимог ст. 65 Сімейного кодексу України, надала письмову згоду чоловіку на укладення та підписання відповідачем в інтересах їх сім'ї зазначеного Договору під час його нотаріального посвідчення. Заява про згоду позивачки на укладання та підписання вказаного вище Договору знаходиться в матеріалах справи приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу, [PERSON] Вищевказана квартира, являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю [PERSON] та власністю її колишнього чоловіка - [PERSON], як така, що придбана ними у шлюбі. На теперішній час позивач з відповідачем не домовились про порядок поділу нерухомого майна. Між Сторонами по справі припинені шлюбні відносини та постало питання поділу спільного майна подружжя, а саме вищевказаної квартири. На даний час у квартирі проживає позивачка з сином, всі витрати по утриманню квартири та оплати житлово-комунальних послуг несе вона самостійно. Спірна квартира купувалась для потреб сім'ї, для проживання [PERSON], [PERSON] та їх майбутнього сина, на якого вони вже чекали на момент укладання Договору купівлі-продажу квартири. На сьогоднішній день сину вже майже 15 років, він вже достатньо дорослий і хоче мати власну кімнату для проживання та розвитку, бо має інтереси та захоплення. Син з матір'ю протилежної статі, тому було б логічним та доцільним проживання в різних кімнатах. Оскільки неповнолітня дитина, [PERSON], залишається проживати разом з матір'ю - [PERSON], остання просить суд відступити від рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, врахувавши інтереси неповнолітньої дитини, що залишається на вихованні та утриманні позивачки, збільшити розмір її частки у спірному об'єкті нерухомого майна, визнавши за нею право власності на 2/3 частини квартири під № 65 (шістдесят п'ять) в будинку під № 19 (дев'ятнадцять) по бульвару Незалежності в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Вважає, що збільшення частки позивачки, як матері неповнолітньої дитини, яка проживає разом з нею, є дійсно обачливим та необхідним аби сформувати процес проживання неповнолітнього сина найкращим чином. Уточнивши позовну заяву зазначила, про необхідність відступлення від принципу рівності часток у спільному майні подружжя, оскільки відповідач не дбав про матеріальне забезпечення своєї сім'ї, так як, утриманням сім'ї займалися, фактично, батьки позивачки та особисто позивачка. На підтвердження чого зазначила, що із самого початку подружнього життя, сім'я [PERSON] була у скрутному матеріальному становищі, тому батьки позивача надали їм 200 доларів США, а також побутову техніку практично в повному обсязі. Наступні роки спільного проживання сім'я [PERSON] обходилася батькам позивачки в досить серйозні щомісячні витрати.Наступні роки спільного життя позивача та відповідача, останній не приймав достатньої участі у матеріальному забезпеченні своєї сім'ї, тому, таке забезпечення здійснювали частково батьки позивача. Ситуація дещо покращилася, коли позивач влаштувалася на роботу, але тільки до 2013 року, потім вона звільнилася. Не дивлячись на серйозні фінансові проблеми з метою розбудови сім'ї була придбана спірна квартира. У зв'язку з тим, що сім'я [PERSON] перебувала у скрутному матеріальному становищі, більша частина коштів на придбання спірної квартири в сумі 300 доларів США була сплачена за рахунок грошових коштів батьків позивача. Загальна вартість спірної квартири складала 500 доларів США за курсом валют на дату купівлі-продажу цієї квартири. Фінансовий стан батьків позивача складався з військової пенсії батька позивача, заробітної плати матері позивача з раніше зароблених нею грошей за кордоном. Таким чином, спірна квартира була придбана на грошові кошти, більшу частину з яких надали батьки позивача, тому ця обставина має суттєве значення під час вирішення питання щодо поділу майна подружжя і є підставою для збільшення частки у спільній власності. Позивач [PERSON] в судове засідання зявилася, уточнений позов підтримала у повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити. Зазначила, що протягом подружнього життя відповідач не приймав достатньої участі в забезпеченні родини, тому спірна квартира була придбана ними за кошти, що були надані її батьком. Також зазначила, що аліментів, які сплачує відповідач [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], недостатньо, оскільки дитина потребує ще додаткового лікування. Тому, вона просить суд відступити від загальної засади рівності часток у спільній сумісній власності подружжя. Представник позивача [PERSON] [PERSON]. в судове засідання зявився, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявився, позов не визнав, наданий суду зустрічний позов просив залишити без розгляду. Протокольною ухвалою суду від 10.01.2017 р. зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] залишена без розгляду. Також відповідач надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що дійсно між ним, [PERSON], та [PERSON], 02.06.2001 року був укладений шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актова запис № 20. Від спільного подружнього життя з [PERSON], вони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. 22.12.2015 року їх шлюб з [PERSON] був розірваний Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська. З вимогами позивачки відповідач не погоджується оскільки спірна квартира була куплена за гроші його матері [PERSON], яка у травні 2001 року продала крупно габаритну трикімнатну квартиру [ADDRESS] з метою придбання квартири своїм дітям і собі, тобто йому і сестрі, [PERSON], яка купила собі квартиру 01 червня 2001 року [ADDRESS]. Після того, як він та його сестра купили собі квартири на гроші, що залишилися, їх мати купила собі квартиру [ADDRESS]. Фактично він купив спірну квартиру за гроші матері, ще до реєстрації шлюбу з відповідачкою, в яку він переїхав проживати у кінці травня 2001 року, але оформлення договору купівлі-продажу квартири відбулося тільки 10.08.2001 року тому, що у квартирі була прописана неповнолітня дитина, а дозвіл на її виписку органом опіки і піклування неповнолітніх, було надано тільки на початку серпня 2001 року. Бажає повідомити суд, що спірна квартира була куплена не за їх з відповідачкою спільні кошти, а за гроші, які надала йому мати ще до реєстрації шлюбу з позивачкою. Зазначив, що він постійно забезпечував сім'ю коштами, з 2001 року він працює в Дніпродзержинському металургійному комбінаті, плата за комунальні послуги вираховувалась з його заробітної плати через зазначене підприємство. Також він виплачував аліменти на утримання дитини, що підтверджується довідкою з місця роботи № 006/194 від 25.08.2016 р. і довідкою № 015/138 від 25.08.2016 р. про середньомісячний заробіток. Крім того, у нього є кредитна картка на 12 000 грн., з якої він знімав гроші, які витрачалися на сім'ю, заборгованість по цій картки на теперішній час складає 37 000 грн., оскільки він не в змозі сплачувати аліменти і погашати кредит, який був витрачений на потреби сім'ї. Він приймав та приймає участь у вихованні та розвитку дитини. Син здоровий, нічим не хворіє і додаткових витрат не потребує. Вважає, що у суду не має підстав відступати від засад рівності часток, тому частка майна подружжя при поділі майна має бути рівною. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними. Просив суд, заяву [PERSON] задовольнити частково, визнавши за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (Дніпродзержинську). Представник відповідача адвокат [PERSON] в судове засідання зявився, позовні вимоги не визнав, підтримав заперечення відповідача, просив суд задовольнити позов частково, визнавши за позивачем та відповідачем в рівних частках право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (Дніпродзержинську). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], який є батьком позивача [PERSON], пояснив, що до працевлаштування в ПАТ КБ «ПриватБанк» він працював в Лівії на військовій службі, і на протязі 1985-1988 років мав на банківських рахунках грошові кошти. Зазначив, що усі витрати по плануванню весілля його доньки [PERSON] були покладені на нього, оскільки відповідач не мав на це грошей. Пояснив, що влітку 2001 року він надав дочці 300 доларів США на купівлю квартири, а згодом надав ще 200 доларів на проживання. При цьому, письмової розписки про передачу грошових коштів ним не складалось. Зазначив, що він постійно забезпечував свою доньку продуктами харчування, одягом. Також він надав допомогу у працевлаштуванні відповідача, який до весілля із його донькою перебував на військовій службі, а вже у 2010-2013 роках відповідач працював на двох роботах, у тому числі в КБ «ПриватБанк». Пояснив, що до спірної квартири його донька та відповідач вселилися одразу після весілля. Свідок [PERSON]. яка є матірю відповідача, пояснила суду, що у 2001 році вона продала свою трикімнатну квартиру [ADDRESS] за 5400 доларів США, з метою забезпечення своїх дітей окремим житлом. Її донька [PERSON], 01 червня 2001 року придбала собі квартиру [ADDRESS]. Своєму сину [PERSON] вона в присутності своєї доньки також надала 1800 доларів США на придбання житла, який придбав собі квартиру одразу після одруження із [PERSON] Після того, як діти купили собі квартири, на гроші, що залишилися, вона в жовтні 2001 року придбала собі квартиру [ADDRESS]. Зазначила, що її син працював на двох роботах, забезпечував свою родину всім необхідним, купував меблі, їздив із родиною в Турцію на відпочинок. На сьогоднішній день її син сплачує аліменти на користь позивачки. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сестрою відповідача, пояснила, що у 2001 році вона з братом та матірю проживали у квартирі матері, потім вирішили продати квартиру за 5500 доларів США. Вона з братом отримали по 1800 доларів США, за рахунок яких вона купила собі квартиру у червні 2001 року, оформивши договір дарування, а в кінці травня її брат переїхав у власну квартиру. Наголосила на тому, що брат завжди матеріально забезпечував свою родину, після реєстрації шлюбу з позивачем офіційно працював на ВАТ «ДМК», та додатково підробляв на фірмі, але за другим місцем роботи не був офіційно працевлаштований. Вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази\~ у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 02 червня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 20, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 грудня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, шлюбні стосунки між ними були припинені, що підтверджується копією рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 грудня 2015 року (а.с.8). Крім того, судом встановлено, що за час перебування сторонами в зареєстрованому шлюбі ними було придбано нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира № 65, що знаходиться у будинку № 19 по бульвару Незалежності в місті Дніпродзержинську (Кам'янське) Дніпропетровської області, загальною площею 57,1 кв. м., житловою площею 30,8 кв. м., на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» 18.09.2001 року за реєстровим № 210, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 10.08.2001 року (а.с.10), копією технічного паспорту (а.с.11-12). Згідно матеріалів справи, право власності на квартиру зареєстроване за відповідачем [PERSON] Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 694/06-16, складеного 01.07.2016 р. судовим експертом [PERSON], ринкова вартість житлової двокімнатної квартири № 65, що знаходиться у будинку № 19 по бульвару Незалежності в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, загальною площею 57,1 кв. м., житловою площею 30,8 кв. м., складає 201 314 (двісті одна тисяча триста чотирнадцять) гривень (а.с.13-23). Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас,\~стаття 57 Сімейного кодексу України\~передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України обєктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна має бути нотаріально посвідчений. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. \~Згідно розяснень, викладених у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, і також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що в період шлюбу позивач [PERSON] працювала на різних підприємствах та посадах, а також деякий час отримувала допомогу по безробіттю, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.75-78). Відповідач [PERSON] з 26.04.2001 року працює в ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Дзержинського», яке перейменовано у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім.. [PERSON]», розмір його середньомісячного заробітку за вересень-жовтень 2016 р. складає 5889,73 грн., що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.100). Факт участі сторін у матеріальному забезпеченні родини з часу реєстрації шлюбних відносин підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно наданих відповідачем довідок ПАТ «ДМКД» вбачається, що за період з 2004 року по 2014 рік із заробітної плати відповідача [PERSON] здійснювалися утримання на оплату за надані комунальні послуги за місцем проживання: м.Дніпродзержинськ, бул.Незалежності[ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що згідно виконавчого листа № 209/862, виданого 05.05.2015 р. Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська здійснюється утримання із заробітної плати відповідача на сплату аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 25 % на користь [PERSON] з 01.05.2015 р. по теперішній час, що підтверджується довідкою ПАТ «ДМКД» від 22.11.2016 р. № 006/202 (а.с. 99). Матеріали справи не містять домовленості про поділ майна або шлюбного договору, доказів того, що позивач чи відповідач не дбали про матеріальне забезпечення сім'ї, приховували, знищували чи пошкодили спільне майно, витрачали його на шкоду інтересам сім'ї. Також позивачем, з якою проживає неповнолітня дитина, не надано доказів наявності заборгованості відповідача по аліментам, звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, а також того, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Відтак, посилання позивача та покази свідка [PERSON] про те, що спірна квартира набута за кошти, які надані батьком позивача, та відсутність участі відповідача в матеріальному забезпеченні родини та дитини суд не приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в обґрунтування джерела походження грошових коштів, переданих в якості плати за нерухоме майно, а також відсутні докази на підтвердження ухилення відповідача від матеріального забезпечення родини в період шлюбу, а також матеріального утримання дитини. Крім того, суд не бере до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] щодо придбання спірної квартири за рахунок коштів, наданих матірю відповідача з продажу належної їй квартири, оскільки ці свідки є родичами відповідача і зацікавленими для нього особами, а також суду не надано доказів в обґрунтування джерела походження грошових коштів, а також доказів передачі відповідачу цих коштів в якості плати за нерухоме майно. За таких обставин суд приходить до висновку, що зазначена вище квартира була набута сторонами в період зареєстрованого шлюбу і є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Підстав для відступлення від рівності часток у спільному майні подружжя судом не встановлено. Зважаючи на те, що між сторонами відсутня будь-яка домовленість щодо розподілу спільного майна подружжя, суд вважає, що відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, слід виходити з того, що частки подружжя є рівними, і кожен з них має право на 1/2 частку майна, придбаного в період шлюбу. На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] має право на 1/2 частку спільного майна, придбаного в період шлюбу із позивачем [PERSON], тому позовні вимоги [PERSON], щодо виділення та визнання за нею права приватної власності на 2/3 частини квартири № 65, що знаходиться у будинку № 19 по бульвару Незалежності в місті Камянське Дніпропетровської області, підлягають задоволенню в частині визнання за нею права власності на ? частину зазначеної спірної квартири. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 1006,58 грн.

Outcome: partial