Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про усунуння перешкод ПП "Вагран" в користуванні та розпорядженні майном , шляхом виселення [PERSON] , її неповнолітньої доньки [PERSON] та [PERSON] із кімнати [ADDRESS] , без надання іншого житла зі звільненням від особистих речей та стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що ПП «Вагран» на підставі свідоцтва про право власності від 20 жовтня 2004 року №651 на праві приватної власності належить будинок по [ADDRESS] , а відповідачі незаконно , самоправно без будь- яких підстав вселились та проживають в кімнаті [ADDRESS] . На неодноразові пропозиції укласти Договір оренди та узаконити проживання у кімнаті або звільнити кімнату відповідачі не реагують. Стверджується, що протизаконне , самоправне використання квартири відповідачами порушує право ПП «Вагран» щодо володіння та розпорядження належною житловою площею. Крім того, згідно з рішенням засновника ПП`Вагран» від 01.05.2014 року встановлено плату за користування кімнатою у гуртожитку, які перебувають у приватній власності позивача , а саме, за кімнату площею 16,5 кв.м. - 400 грн., за кімнату площею 225 кв.м.- 500 грн., яку позивач просить стягнути в розмірі 11600грн , а тому просить задовольнити позов повністю. В судове засідання представником позивача надано заяву про підтримання позову ( а.с. 165 т.3). Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити. В обґрунтування заперечень на позов зазначено, що відповідач проживала з своїми дітьми у кімнаті [NUMBER] з 2003 року , а в листопаді 2004 року постійно зареєструвалася за адресою [ADDRESS] , що підтверджується відміткою в її паспорті та довідкою з місця проживання . Крім того, з 05.11.2010 року відповідачка проживає у вказаній кімнаті на підставі безтермінового договору найму, укладеного саме з ПП`Вагран », сплачує комунальні послуги у відповідності до укладених договорів. Жодних повідомлень про плату за проживання в кімнаті не отримувала , змін до договору найму не підписувала ( т.2 а.с.64-66). Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, та заперечення ( т.2 а.с. 17-19), у задоволенні вимог просила відмовити та заявила про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог ПП`Вагран ». До судового засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача- Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, надала заяву про розгляд справи у їх відсутність та вказала на безпідставність заявлених вимог позивача щодо виселення відповідачів з неповнолітньою дитиною ( а.с.174 т.3). Судом встановлено наступні факти. Будинок №21 по проспекту Університетському на підставі рішення виконкому Кіровоградської міської ради народних депутатів від 05 квітня 1979 року № 365, яким затверджено акт державної комісії на введення в дію гуртожитку по [ADDRESS] ) має статус гуртожитку, оскільки судові спори щодо іншого статусу (будинку для малосімейних) не призвели до зміни статусу гуртожитку, що не заперечувалося сторонами. 20 жовтня 2004 року ПП «Вагран» видано свідоцтво про право власності на будинок по [ADDRESS] (т. 1 а. с.13). Право власності підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 166 т. 3). 01 травня 2014 року рішенням засновника ПП «Вагран» встановлено плату за користування кімнатою в гуртожитку за вказаною адресою , які перебувають у приватній власності ПП «Вагран»: за кімнату площею 16,5 кв. м. - 400 грн за місяць, за кімнату площею 22,5 кв. м. - 500 грн за місяць (т. 2 а. с. 9). Судом встановлено, що [PERSON] вселилася у спірне житлове приміщення в 2003 році до того, як ПП «Вагран» набуло право власності на цей баготоквартирний будинок (гуртожиток), на підставі договору найму, укладеного з попереднім власником - ТОВ «Славія», і сплачувала кошти за користування спірною кімнатою та комунальні послуги на користь попереднього власника будинку, про що має розрахункову книжку (т. 1 а. с. 94-101). Вказане підтверджується розрахунковою книжкою, яка містить дані про відкритий на її ім`я особовий рахунок, склад сім`ї, а також чеками про здійснення оплати за період 2003-2004 роки ( т. 1 а. с. 94-101). У матеріалах справи міститься копія договору найму житлового приміщення, укладеного 05 листопада 2010 року між ПП «Вагран» в особі директора [PERSON]. (наймодавець) та [PERSON] (наймач). Згідно з п. 1.1 якого наймодавець надає наймачу у строкове користування кімнату [NUMBER] площею 16,5 кв. [ADDRESS] (т. 2 а. с. 69-70). Судом встановлено, що вищевказаний договір найму житлового приміщення з відповідачем підприємство не укладало, про його існування відомо не було, у зв`язку з чим примірник даного правочину у ПП «Вагран» відсутній. Позивач в судовому засіданні пояснила , що даний договір як примірник і пропозицію до укладення отримала від ПП «Вагран» , далі підписала свій екземпляр, виправила термін дії один рік на безтерміново, не направивши його ПП «Вагран». Саме цим пояснюється відсутність даного примірника у позивача. Із матеріалів справи вбачається, що адміністрацією ПП «Вагран» робилося оголошення, згідно з яким мешканців будинку по проспекту Університетський 21 було повідомлено, що в разі ненадання документів, які підтверджують підстави вселення, а також не укладання договору оренди ПП «Вагран» змушене буде звертатись до судових органів щодо виселення таких осіб. Крім того, несплата за користування будинком та кімнатою створює неможливість надання послуг (т. 2 а. с. 10-11). Разом з цим, встановлено, що ПП «Вагран» пропонувало [PERSON] укласти договір найму спірної кімнати, але вона відмовлялася. За час розгляду справи в суді вбачається , що відмова у сплаті коштів за користування житлом ґрунтувалась на позиції , що була пов`язана з оспорюванням права власності позивача щодо даного будинку(гуртожитку). Витяг з реєстру від 11.05.2019 року ( а.с. 166 т.3) свідчить про поновлення запису про право власності позивача , який був скасований 31.07.17 року на підставі рішення Апеляційного суду Кіровоградської області та про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.11.17 року ( а.с. 142 т.3). Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР (попередня редакція). Регулювання відносин з користування гуртожитками «прив`язане» до спеціального правового статусу цього житла. Тому норми глави 4 Житлового кодексу УРСР, Примірного положення про гуртожитки, а також інші норми житлового законодавства стосовно гуртожитків є спеціальними по відношенню до норм цивільного законодавства. Якщо відносини не врегульовані спеціальним законодавством про гуртожитки, необхідно керуватися загальними нормами про договір найму житла як інституту житлового права. Згідно з ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Правовідносини, які виникають між мешканцем гуртожитку і його власником (володільцем), є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (комунальних послуг). Згідно з ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. Згідно зі ст. ст. 770, 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом , та за умови попереднього та повного відшкодування їх частиною другою статті 353 цього Кодексу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2017 року у даній розглядуваній справі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 21.08.2017 року про відмову в задоволенні позову ПП «Вагран» було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, було вказано, що суди на порушення вимог ст. ст. 214,215,316 ЦПК України не звернули увагу на правову природу відносин сторін , доводів позивача в достатньому обсязі не перевірили, не визначилися з характером правовідносин, не дали їм оцінки та не вирішили, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог , суди не звернули увагу на те, що відповідачі проживають у приміщенні , яке належить позивачу, не оплачують за користування житлом, чим порушуються права власника вільно користуватись та розпоряджатись належним йому майном. Разом з цим , суди не звернули увагу на п.5.1 договору найму, який укладався між ПП «Вагран» та [PERSON] 05.11.10 року та діє до 2011 року, тобто закінчився у 2011 році. Крім того, розмір плати за користування житлом у гуртожитку визначається власником гуртожитку , а не за згодою сторін( а.с. 47-49 т.3). Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову частково. Право власності позивача , яке заперечувалось відповідачем, встановлено судовим рішенням і підтверджується витягом з відповідного Державного реєстру. Всі права та обов`язки наймодавця перейшли до позивача з моменту виникнення його права власності на будинок ( гуртожиток). Судом встановлено , що відповідачі проживають у кімнаті № [NUMBER] з 2003 року, зареєстровані у вказаному житлі, іншого житла не мають, правові підстави для виселення відсутні. Правовідносини , які виникли між сторонами є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщень та його утримання ( комунальних послуг). Дані правовідносини врегульовані ст.ст. 770,810,814,821 ЦК України. Оскільки відповідачі проживають у приміщенні яке належить позивачу з 2003 року, власником було прийнято рішення про встановлення плати житла не оплачують за користування житлом, чим порушується права власника вільно користуватись та розпоряджатись належним йому майном. Разом з цим, згідно на п. 5.1 договору найму, який укладався між ПП «Вагран» та [PERSON] 05 листопада 2010 року та діє до 2011 року, тобто закінчився у 2011 році. Крім того, розмір плати за користування житлом у гуртожитку визначається власником гуртожитку, а не за згодою сторін. Позиція відповідачів, що оплата комунальних послуг є сплатою за користування житлом , що перебуває у власності позивача є такою , що не ґрунтується на Законі, а заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимоги про стягнення коштів за користування житлом не підлягає застосуванню , осікільки справа в провадженні суду з 09.09.2015 року, вимогу заявлено 12.10.2016 року за період з 01.06.2014 року по 01.10.2016р. Посилання адвоката відповідача на наявність рішень касаційної інстанції у справах за позовом ПП «Вагран» до інших мешканців і встановлення даними рішень певних обставин , які мають значення для розгляду даної справи є безпідставними. У вказаній справі касаційною інстанцією встановлені обставини , які мають бути враховані судом при повторному розгляді судом першої інстанції. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1218 грн. по 609грн. з кожного. На підставі ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 328, ч. 2 ст. 386 ст. 392, ст.ст. 770,810,814,821 ЦК України, ст. ст. 13,134-142,223,263, 265,268 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial