Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», яке є правонаступником всіх прав та обовязків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк», звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № CL35413, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 7800,00доларів США під 24% річних, а позичальник зобовязався повернути кредит у строк до 25 березня 2015 року у порядку та на умовах зазначених в цьому договорі. Пунктом 2.4 кредитного договору встановлено, що за користуванням коштами понад встановлений строк (прострочення терміну сплати щомісячного платежу) встановлюється підвищена процентна ставка в розмірі 72% річних. У пункті 1.4 кредитного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до його підписання він отримав від кредитора зокрема у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також про орієнтовну сукупну вартість кредиту, як це вимагає законодавство про захист прав споживачів. 27 червня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено угоду про припинення зобовязань за кредитним договором № CL35413 від 22 квітня 2008 року, відповідно до п.1 якої сторони визнали, що станом на 27.06.2012 року загальний розмір заборгованості за договором становить 9323,06доларів США. Пунктом 2 даної угоди визначено, що сторони погодили можливість припинення зобов»язань позичальника за основним договором, за умови повного виконання всіх зобов'язань позичальника, який зобов'язаний в період з 27 червня 2012 року по 27 травня 2014 року включно сплатити кредитору грошову суму у розмірі 6526,15доларів США. Відповідно до п. 2.2. укладеної угоди, протягом періоду, вказаного у п.2.1 цієї Угоди, а саме, з 27 червня 2012 року по 27 травня 2014 року, за користування кредитними коштами (без порушення строку/термінів сплати всієї суми та/або частини кредиту, та/або у разі порушення таких строків/термінів погашення кредиту) позичальник зобов'заний сплачувати кредитору проценти у розмірі 0,0001% річних. 22 квітня 2008 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №CL35413, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Пунктом 1.4 договору поруки встановлена солідарна відповідальність поручителя і позичальника. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за договором та угодою не виконала, внаслідок чого станом на 10.03.2015 року мається заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 6890,12доларів США, яка складається з наступного: 4489,37доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 165,50доларів США сума дострокового стягнення кредиту, 272,06доларів США сума заборгованості за відсотками, 1963,18доларів США сума заборгованості за підвищеними відсотками. Позивачем на адресу відповідачів направлялися досудові вимоги про погашення суми наявної заборгованості, однак заборгованість залишається непогашеною, а тому ПАТ «Універсал Банк» просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 6890,12 доларів США, а також понесені судові витрати у виді оплати судового збору за подання позовної заяви до суду. Представник позивача ПАТ «Універсал Банк» в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надана заява з проханням справу розглянути у відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявилася. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надана заява з проханням проводити розгляд справи без її присутності та врахувати раніше подані клопотання (а.с.247). З письмових заперечень на позов відповідача [PERSON], які надійшли поштою на адресу суду, вбачається, що вона визнає факт укладення кредитного договору між банком та нею 22.04.2008 року. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором виникла за період з 25 травня 2010 року по 10 березня 2015 року та складає 6890,12 доларів США. Але, вона вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості недостовірним та таким, що не відповідає обставинам справи. Так, згідно виписки по банківському рахунку 26.10.2012 року було здійснено внесення готівки з призначенням платежу «Погашення кредиту зг. договору № CL35413 від 22.04.2008 року [PERSON]» на суму 271,93дол. США. Проте, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідну дату(рядок 56) було зараховано лише 217,87дол.США(68,47дол.США тіла кредиту та 149,40дол.США процентів), що є на 54,06дол.США менше ніж було всього сплачено на рахунок. Згідно виписки по банківському рахунку 27.11.2012 року було здійснено внесення готівки з призначенням платежу «Погашення кредиту зг. договору № CL35413 від 22.04.2008 року [PERSON]» на суму 271,00дол. США. Проте, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідну дату(рядок 57) було зараховано лише 221,14дол.США(73,56дол.США тіла кредиту та 147,58дол.США процентів), що є на 49,86дол.США менше ніж було всього сплачено на рахунок. Відповідно на вказані суми позов не може бути задоволений. Разом з тим, відповідно до пункту 2.4 кредитного договору підвищена процентна ставка нараховується лише на суму простроченого кредиту. Але, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що в період з 25.08.2008 року по 24.02.2009 року вона не допускала будь-якого прострочення сплати кредиту та відсотків(щомісячний платіж) про що зазначено у рядках 6-11 розрахунку заборгованості. Проте, в порушення вимог п. 2.4 кредитного договору позивач у вказаний період здійснив нарахування підвищених процентів на загальну суму 4,25дол.США (рядки 6-11) та зарахував на їх погашення сплачені за кредитом та звичайними процентами кошти. Також із наданого позивачем розрахунку вбачається, що в період з 25.07.2012 року по 24.06.2014 року включно ставка підвищеного відсотка становила 0,00%(рядки 53-75 розрахунку). Тобто у вказаний період підвищена процентна ставка позивачем не застосовувалася. Але, у рядку 76 розрахунку заборгованості вказано про нарахування підвищених процентів за період з 25.08.2012 року по 10.03.2015 року у розмірі 1897,12дол.США, при тому, що у період з 25.08.2012 року по 24.06.2014 року підвищені проценти позивачем згідно даних розрахунку заборгованості не нараховувалися. Також із розрахунку заборгованості у рядках 76-84 неможливо встановити на яку саме суму простроченого кредиту позивач нарахував підвищені проценти. Тобто неможливо встановити реальну суму нарахованих позивачем підвищених процентів відповідно до наданого ним розрахунку. Разом з тим, враховуючи, що відповідно до умов п. 5.3 кредитного договору був передбачений її обовязок, як позичальника, сплачувати кредит частинами, а тому з часу несплати кожного з платежів, відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг строку позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред»явлення вимог до поручителя. Позовна заява була подана до суду 26 липня 2016 року та станом на цю дату припинилася порука відповідача [PERSON] щодо оплати будь-яких коштів за кредитним договором. Разом з тим, враховуючи положення ст. 257 ЦК України станом на час звернення банку до суду з позовом, закінчився строк позовної давності для стягнення простроченого кредиту у розмірі 1952,61дол.США, нарахованого до 25.07.2013 року включно; прострочених процентів за користування кредитом, що були нараховані до вказаної дати, а тому вона просить, відповідно до положень ч.3,4 ст. 267 ЦК України застосувати позовну давність до вказаних вимог та враховуючи її письмові заперечення відмовити у задоволені позову у повному обсязі(а.с.152-156). Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності(а.с.222). Разом з тим, з письмових заперечень на позов відповідача [PERSON], які надійшли поштою на адресу суду, вбачається, що він просить суд відмовити позивачу в задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості з нього, як з поручителя, оскільки вважає, що є всі підстави вважати поруку припиненою з таких підстав. Так, в позовній заяві позивач зазначає, що у встановленому законом та умовами кредитного договору порядку, на його адресу направлялася досудова вимога про погашення суми заборгованості, на підтвердження чого надані копії вимог з копіями повідомлень про вручення. Однак, вимогу банку він не отримував, в наданій копії зворотного повідомлення відсутній його підпис та ця вимога була надіслана за адресою по якій він не проживає, оскільки у нього інше місце реєстрації. Відповідно до умов кредитного договору сторони поряд з установленням строку дії договору встановили й строки виконання боржником [PERSON] окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Крім того, порука це строкове зобовязання і у даному випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України відповідно до якої, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання визначений як строк повного погашення кредиту 25 березня 2015 року і за таких обставин у банку виникло право предявити до нього вимогу, як до поручителя, починаючи з 26 березня 2015 року і протягом наступних шести місяців. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки. Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була предявлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Разом з тим, вважає, що внаслідок укладення 27.06.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] угоди про припинення зобовязань, сторони фактично змінили первісне зобовязання, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, що також є підставою для припинення договору поруки. На підставі наведеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з нього, як поручителя(а.с.81-85). Суд, дослідивши матеріали справи, та оцінивши наявні у справі та надані сторонами докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Зі Статуту Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»(нова редакція), вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником усіх прав та обов»язків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк»(а.с.48-53). У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до кредитного договору № CL35413 від 22 квітня 2008 року встановлено, що між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого сторонами були прийняті на себе взаємні права та обовязки, а саме: кредитор надав позичальникові кредит на поточні потреби в сумі 7800 доларів США зі сплатою 24% річних, на строк до 25.03.2015 року, а позичальник зобовязався повертати кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 84 щомісячних внесках до 25 дня/числа кожного місяця згідно графіку. Договір вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до 25.03.2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором(а.с.11-16). Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Судом встановлено, що 22 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] саме в письмовій формі було укладено кредитний договір № CL35413, який підписаний уповноваженим представником позивача і відповідачем [PERSON]. Таким чином, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами було укладено договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обовязки. Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідач [PERSON] не оспорює, що вбачається з її письмових заперечень наданих суду. В забезпечення виконання зобовязань за вище вказаним кредитним договором 22 квітня 2008 року було укладено договір поруки № CL35413 між позивачем та відповідачем [PERSON], згідно до умов якого відповідач [PERSON] зобовязався перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобовязань, що виникли з кредитного договору № CL35413 від 22 квітня 2008 року, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови основного договору і він погоджується з ними. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною(а.с.23-25). Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Відповідальність поручителя передбачена ст. 554 ЦК України, відповідно до якої, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки регулюється нормами статті 559 ЦК України. Відповідно до ч.1 вказаної статті порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. 27 червня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] укладено письмову угоду про припинення зобовязань за кредитним договором № CL35413 від 22 квітня 2008 року(прощення боргу з відстрочкою сплати платежів за графіком). Відповідно до п.п.2.1, 2.2. вказаної угоди позичальник зобовязався в період з 27 червня 2012 року по 27 травня 2014 року включно сплатити кредитору грошову суму в розмірі 6526,15 доларів США в установленому порядку та протягом вказаного періоду за користування кредитними коштами сплатити проценти у розмірі 0,0001% річних. Згідно п.3 угоди у випадку прострочення позичальником сплати хоча б одного платежу та/або неналежного виконання ним своїх зобовязань згідно п.2.1 цієї угоди з першого дня такого прострочення та/або неналежного виконання автоматично втрачають свою чинність пункти 2,2.1;2.2;2.3;2.4 цієї угоди, а інші умови цієї угоди та основного договору зберігають свою чинність протягом дії основного договору, та позичальник зобовязується виконувати свої зобовязання за основним договором в повному обсязі і надалі(а.с.17-18). Згідно рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16.06.2015 року, яке набрало законної сили 12.08.2015 року, цим рішенням, крім іншого, встановлено, що вище вказана угода про припинення зобовязань за кредитним договором не набрала чинності та зобовязання позичальника за основним договором не припинились, а тому позичальник зобовязується виконувати свої зобовязання за основним договором в повному обсязі і надалі. Разом з тим, зазначеним рішенням суду було відмовлено у задоволені позову [PERSON] до ПАТ "Універсал Банк", 3-я особа: [PERSON] про визнання поруки припиненою. Зі змісту цього рішення вбачається, що [PERSON] просив суд визнати договір поруки № CL35413 від 22.04.2008 року припиненим з підстав, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України. Разом з тим, рішенням суду встановлено, що в силу положень ст. 559 ЦК України зобовязання за вказаним договором поруки є чинними та такими, що підлягають виконанню. Отже, цим судовим рішенням, крім іншого, встановлено дійсність договору поруки, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON]Г.(а.с.226-230). Положеннями ч.3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. У пункті 4.2 договору поруки № CL35413 від 22.04.2008 року визначено, що порука припиняється із припиненням всіх зобовязань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою. Отже, в укладеному між позивачем та відповідачем [PERSON] договорі поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки сама по собі умова договору про дію поруки до припинення всіх зобовязань боржника за основним договором не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. В той самий час при вирішенні спору по суті, суд враховує, що вищевказаним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.06.2015 року, яке набрало законної сили 12.08.2015 року було встановлено, що зобовязання боржника за основним договором, що забезпечуються порукою, не припинились та в силу положень ст.559 ЦК України зобовязання за договором поруки № CL35413 від 22.04.2008 року є чинними та такими, що підлягають виконанню. Таким чином, вказаним судовим рішенням від 16.06.2015 року, на час його ухвалення, крім іншого, встановлено чинність договору поруки укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] а тому при вирішенні справи по суті, суд повинен враховувати встановлені судовим рішенням зазначені обставини, з огляду на визначений статтею 129 Конституції України принцип обовязковості рішення після вирішення судом справи та набрання рішенням суду законної сили. Разом з тим, суд враховує, що кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON] було чітко визначено строк виконання основного зобовязання 25.03.2015 року, а тому застосуванню підлягають норми ч.4 ст. 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У даному випадку позивач мав право предявити вимогу до [PERSON]Г, як до поручителя, починаючи з 26.03.2015 року і протягом наступних 6-ти місяців, тобто до 25.09.2015 року включно, але з позовом до суду банк звернувся лише 26.07.2016 року, тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. При цьому суд враховує, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON], як поручителя, заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку з позичальником [PERSON] не підлягають задоволенню, так як порука вважається припиненою та зобовязання поручителя перед банком припинилося. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором, укладеним з відповідачем [PERSON] станом на 10.03.2015 року становить 6890,12доларів США, яка складається з наступного: 4489,37доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 165,50доларів США сума дострокового стягнення кредиту, 272,06доларів США сума заборгованості за відсотками, 1963,18доларів США сума заборгованості за підвищеними відсотками (а.с.8-10). Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові(частина 4 статті 267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальна і спеціальна. Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені). Разом з тим, згідно зі ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як встановлено судом, договір про збільшення позовної давності між сторонами у письмовій формі не укладався, докази щодо укладання такого договору саме у письмовій формі позивачем суду не надано. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила(ч.1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи(ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15). З огляду на те, що умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту), укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок позичальника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора ПАТ «Універсал Банк» вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожне 25-е число місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання. За відсутності платежу з 26 числа кожного місяця виникає прострочення боржника за зобовязаннями, а у кредитора виникає право на позов. При цьому суд також враховує, що відповідно до положень ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується(ч.3 ст. 264 ЦК України). Відповідно до вищевказаного розрахунку заборгованості, наданого позивачем, встановлено, що відповідач [PERSON] починаючи з 25.06.2010 року не в повному обсязі сплачувала щомісячні платежі по кредиту, а з 25.08.2011 року і по сплаті процентів, в деякі періоди взагалі не вносила щомісячні платежі, внаслідок чого утворювалася заборгованість, яку в подальшому відповідач частково погашала як у більшому так і у меншому розмірі, ніж передбачено умовами кредитного договору. Зокрема, 25.09.2013 року [PERSON] сплатила в рахунок погашення кредиту 263,87дол. США та 8,13дол. США процентів. Останній платіж по сплаті кредиту відповідачем [PERSON] був внесений за розрахунковий період з 25.04.2014 року по 24.05.2014 року. Таким чином, у відповідності до ст. 264 ЦК України дії відповідача [PERSON] з часткового погашення боргу переривали перебіг строку позовної давності, а тому строк позовної давності не сплив на час предявлення позову до суду, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] всієї нарахованої банком суми заборгованості за кредитним договором. При цьому посилання відповідача [PERSON] в наданих нею письмових запереченнях в тій частині, що вона вважає розрахунок заборгованості, наданий позивачем, недостовірним, оскільки, на її думку до нього не було включено у повному обсязі всі здійснені нею платежі суд не може взяти до уваги, оскільки спростовується випискою по особовому рахунку [PERSON], наданою позивачем(а.с.189-205), відповідно до якого платіж у сумі 54,06дол. США та платіж у сумі 49,86дол.США, на які посилається в своїх запереченнях відповідач [PERSON], були зараховані в рахунок погашення підвищених процентів. Що стосується заперечень відповідача [PERSON] в частині неправильного нарахування позивачем підвищених процентів за період з 25.08.2008 року по 25.02.2009 року, суд також не може взяти їх до уваги, оскільки в розрахунку заборгованості, а саме, в колонці «дата зарахування» вказано декілька дат, тобто платіж погашався частинами і таким чином була заборгованість по сплаті чергових платежів, так як кошти були сплачені не в належні строки, а тому у відповідності до умов кредитного договору за даний період банком було нараховані підвищені проценти. Перевіривши наданий позивачем ПАТ «Універсал Банк» вище вказаний розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що цей розрахунок заборгованості відповідачем [PERSON] не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку. При цьому суд виходить з вимог ст. 10,60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів, які спростовують доводи позивача та надані . Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] в порушення умов договору кредитні кошти не повернула, а тому вимоги позивача в частині стягнення з неї виниклої заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2460,97грн. сплачена позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: partial