Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час перебування на військовій службі, посилаючись на те, що вона працювала адміністратором в кафе «Рокко», яке належить ТзВО «Ашхап ЛТД» юридична адреса: м. Чернівці, вул. Шевченка, буд. 23 Код ЄДРПОУ 39764771. У листопаді 2017 року нею було укладено контракт на проходження військової служби із військовою частиною [NUMBER] , про що в установленому порядку [INFO] було повідомлено роботодавця, директора кафе «Рокко» [PERSON] . У зв`язку з цим позивачка відбула у військову частину [NUMBER] для проходження військової служби. Роботодавцем була припинена виплати позивачці заробітної плати, починаючи з місяця підписання контракту. Середній заробіток, виплата якого передбачена ст. 119 КЗпК України, роботодавцем їй теж не виплачувалась. 08.06.2019 року, вона звільнилась із лав Збройних сил України. 09.06.2018 року звернулась до роботодавця з метою продовжити свою трудову діяльність на своїй посаді в кафе « [PERSON] », в ході чого директор ТзОВ «Рокко» [PERSON] відмовив їй у допуску до роботи та повідомив, що звільнить з роботи. В кінці червня позивачка дізналась, про те, що була звільнена з посади відповідно до форми «за власним бажанням». Оскільки такої заяви позивачкою не було написано, вона вважає, що її було звільнено незаконно з грубим порушенням законодавства. На підставі викладеного, просить суд визнати її звільнення з роботи з березня 2018 року незаконним, поновити її на посаді адміністратора кафе «Рокко» з березня 2018 року, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашхап ЛТД» на її корись середній заробіток з моменту її призову на військову строкову службу за контрактом до дня подання цього позову до суду. В судове засідання позивачка не з`явилась, подала письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не направив свого представника, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали, суд встановив, наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивачка [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 01.01.2009 року по 01.04.2018 року, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України. 28.11.2017 році позивачка уклала контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що підтверджується контрактом від 28.11.2017 р. Згідно повідомлення Кіцманського об`єднаного районного військового комісаріату від 24.11.2017 року відповідач був повідомлений про те, що [PERSON] 27.11.2017 року направлена до військової частини. Відповідно до витягу з наказу № 145 від 08.06.2018 р. військової частини [NUMBER] [PERSON] виключено зі списків особового складу частини. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу, та ч. 3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України\~"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до абзацу 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року « Про порядок обчислення середньої заробітної плати», збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які працювали на підприємстві, в установах, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до Індивідуальної відомості про застраховану особу за період з 2009 по 2018 роки , вбачається що відповідач здійснював виплату грошових коштів позивачці за останні два місці перед звільненням, а саме за лютий 3723,00 гривень та березень 6430,43 гривень 2018 року, виходячи з цього середнйі місячний заробіток позивача становить 5076,71 гривень. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що позивачка була звільнена з посади з 01.04.2018 року, тобто під час проходження військової служби за контрактом у Збройних Силах України (виключена з особового складу військової частини 08.06.2018 р.), що є порушенням ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу та ч. 3 ст.119 КЗпП України, а тому позовні вимоги в частині визнання її звільнення з роботи незаконним та поновлення на посаді є обґрунтованими. Щодо дати звільнення, яку позивачка визначила березнем 2018 року, то відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу у березні 2018 року позивачці нараховано заробітну плата за 31 день. А вже у квітні 2018 року нарахування позивачці заробітної плати відсутні, а тому датою звільнення суд вважає 01.04.2018 року. Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.\~ Позовні вимоги в частині строку виплати середнього заробітку ґрунтуються на вимогах закону і на час розгляду справи не перевищують річного строку. Таким чином з відповідача підлягає стягненню середній заробіток з 01.04.2018 року по 01.12.2018 року, тобто за 8 місяців по 5076,71 гривень в загальній сумі 40613, 68 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial