Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтовує тим, що вона з 27 вересня 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу в них народились діти: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що на даний час діти проживають з нею та повністю перебувають на її утриманні. Вказує, що ніде не працює та перебуває у вкрай скрутному матеріальному становищі, коштів на утримання дітей не вистачає. Водночас, відповідач не приймає належної участі в утриманні дітей, останнім часом не надає будь-яких коштів на їх утримання.Зазначає, що оскільки відповідач є здоровим та працездатним, він має можливість надавати допомогу на утримання неповнолітніх дітей. З огляду на наведене позивач просить суд стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі Ѕ частини всіх видів його заробітку (доходу), до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, які зазначені в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Вказував, що діти перебувають на його утриманні, оскільки вони разом проживають. Зазначає, що не відмовляється надавати кошти позивачу, які необхідні для дітей, та надає їх за потребою. Не бажає в примусовому порядку сплачувати аліменти, оскільки вважає що забезпечує матеріальні потреби дітей, зокрема купує продукти харчування, сплачує за комунальні послуги. Представник відповідача підтримав позицію відповідача, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, також додатково вказував, що відповідач проживає разом з позивачем та дітьми у будинку, який належить його довірителю на праві власності, отже останній забезпечує їх житлом. Заслухавши пояснення учасників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується дослідженими в судовому засіданні копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 4,5). Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Таким чином, обов`язок батьків щодо утримання дитини, гарантії забезпечення належного рівня її розвитку, незалежно від того чи перебувають батьки у зареєстрованому шлюбі, проживають разом чи окремо від дитини, мінімальний розмір на утримання дитини встановлені законодавством України. Одночасно, ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають разом, та [PERSON] в добровільному порядку надає допомогу позивачу на утримання дітей, однак не в достатньому розмірі для забезпечення їх потреб. Також встановлено, що саме позивач володіє інформацією щодо щомісячних витрат на дітей та їх потреби на навчання, харчування, лікування. А тому, суд прийшов до висновку, що діти перебувають на утриманні матері, яка здійснює їх виховання, догляд та матеріальне утримання. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що відповідач офіційно працевлаштований, працює на посаді терміста СП у ПрАТ «СКФ Україна», а відтак, як того вимагає ст. 183 СК України повинен сплачувати аліменти у частці від його заробітку. Суд також враховує, що відповідач має задовільний стан здоров`я, інших дітей на утриманні немає. Позивач, в свою чергу, наполягає на примусовому стягненні аліментів, оскільки з відповідачем у неї складні стосунки, та коштів які відповідач ій добровільно надає, не вистачає на утримання дітей. Таким чином, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про участь в утриманні неповнолітніх дітей, а позивач наполягає на стягненні аліментів у примусовому порядку, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Доводи відповідача про те, що він у добровільному порядку надає допомогу на утримання дітей, не спростовують необхідності стягнення аліментів, оскільки на позивача покладається обов`язок утримувати свою дитину відповідно до вимог статті 180 СК України. При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Беручи до уваги наведене, враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, і виходячи із встановленого державою розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та обоюдного обов`язку батьків на їх утримання, а також обставини для необхідного рівня життя дитини, гармонійного розвитку, суд вважає доцільним визначити розмір аліментів на утримання двох дітей у частці від доходу відповідача в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. На думку суду такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, їх фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним, і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial