Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], по якому просить стягнути з відповідача на її користь 2000 грн. на відшкодування майнової шкоди та 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вимоги мотивує тим, що 31.08.2014 року між нею та відповідачем була досягнута усна домовленість про ремонт належної їй на праві власності квартири [ADDRESS]. На придбання будівельних матеріалів нею було передано відповідачу кошти в сумі 2000 грн. Ремонтні роботи [PERSON] обіцяв провести протягом тижня. Оскільки вона знаходилася на 8 місяці вагітності, нею 01.09.2014 р. відповідачу було надано ключі від квартири та вона поїхала з міста. На її телефонні дзвінки відповідач повідомляв, що ремонті роботи проводяться. Повернувшись до міста 11.09.2014 р. вона виявила, що ремонтні роботи не проводилися, а будівельні матеріали не були придбані. 15.09.2014 року під час зустрічі відповідач власноручно написав розписку, в якій зобов»язувався повернути кошти до 16.09.2014 р., до теперішнього часу кошти не повернуті. Внаслідок дій відповідача їй була спричинена моральна шкода, оскільки вона була вагітна та до пологів хотіла облаштувати своє помешкання. Позивач в судове засідання не з'явилася. Надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Частина 1 ст. 205 ЦК України передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, тобто правочинів, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Спірні правовідносини сторін виникли щодо стягнення грошових коштів переданих на виконання договору доручення з купівлі будівельних матеріалів на підставі ст.ст. 1000, 1006, п.1 ч.1 ст. 1008 ЦК України. Судом встановлено, що позивач передала, а відповідач отримав 2000 грн. для виконання доручення з купівлі будівельних матеріалів для проведення ремонту в квартирі позивача. Вказані обставини підтверджуються розпискою відповідача в якій зазначено, що гроші отримані саме для виконання доручення з купівлі будівельних матеріалів (а.с.26). Правовідносини, за якими одна сторона бере на себе зобов'язання вчинити від імені та за рахунок другої сторони певні юридичні дії, у даному випадку придбати будівельні матеріали є характерними саме для договору доручення, що чітко обумовлено діючим законодавством. Наявна в матеріалах справи розписка відповідача свідчить про укладання договору, оскільки останній прийняв на себе зобов'язання виконати певні дії та отримав гроші для виконання саме покладеного на нього доручення придбати будівельні матеріали. Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Згідно з правилами ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах у разі відмови довірителя або повіреного від договору. Враховуючи те, що відповідачем не доведено виконання договору доручення щодо купівлі будівельних матеріалів, отримані відповідачем у позивача грошові кошти в розмірі 2000 грн. для виконання доручення з купівлі будівельних матеріалів підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Статтею 23 ЦК України встановлено яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вбачається із позовної заяви [PERSON] вимоги про відшкодування моральної шкоди нею обґрунтовувалися душевними стражданнями, які вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів, а також у зв`язку з тим, що вона була вагітна та до пологів хотіла облаштувати своє помешкання. Особа (фізична або юридична) має право вимагати компенсації завданої їй моральної шкоди в будь-якому випадку порушення її прав, незалежно від того, чи передбачене таке право договором або законом. Разом з тим, певними нормативними актами прямо передбачається можливість потерпілого вимагати компенсації завданої йому моральної шкоди. Так у ЦК таке право передбачено, зокрема, ст. 611 ЦК України. Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування моральної шкоди. Згідно роз`яснень, зазначених в абзацах 2,3 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними і допустимими. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, за вказаною справою відповідно до вимог вищевказаних норм закону позивач повинен довести за позовом про стягнення суми у відшкодування моральної шкоди: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача, причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою і вину відповідача в заподіянні шкоди. Позивач не довела чи є дії відповідача неправомірними, в чому полягає шкода, чи є безпосередній причинний зв'язок між вказаними діями й заподіяною шкодою, хоча при встановленні саме цих обставин відповідно вимог закону можна покласти на відповідача обов'язок відшкодування моральної шкоди. З матеріалів справи не вбачається доказів порушення прав позивача. За вказаного позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує судовий збір з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial