Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості з теплопостачання з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з приводу надання послуг з теплопостачання. Відповідач самовільно провела відключення від мереж централізованого опалення. В той же час нарахування абонентам за послуги теплопостачання у разі самовільного переобладнання системи опалення будинку в житловому приміщенні не припиняються. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язків споживача послуг за період часу з 01.10.2010 року по 31.01.2014 року у неї утворилася заборгованість з оплати послуг у розмірі 8800 грн. 42 коп. Так як відповідач прострочила виконання зобов'язання, вона повинна сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суду надала письмові пояснення, в яких зазначається, що відповідач є споживачем послуги з теплопостачання, однак самовільно, без відповідного дозволу від'єдналася від системи центрального опалення. В той же час самовільне відключення радіаторів в квартирі не є підставою для зменшення оплати за надані послуги. Тому їй нараховувалася плата за послуги теплопостачання за період з жовтня 2010 року по січень 2014 року та у зв'язку з несплатою у відповідача утворилася заборгованість з урахуванням інфляційної складової та 3% річних у сумі 9063 грн. 61 коп. Крім цього суду пояснила, що між ними та відповідачем договір про надання послуг з теплопостачання не укладався, так як договір на надання житлово - комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем. З цих підстав вони уклали договір з Дзержинським комунальним підприємством «Дзержинськжитлосервіс», а згодом з Філією «Техноком» ПП «ІРД», який є балансоутримувачем будинку, в якому проживає відповідач. Відповідно до умов договору, вони як виробники забезпечують постачання теплової енергії у багатоквартирний житловий фонд до точки розподілу - зовнішньої стіни будинку, а житлова організація забезпечує розподіл, регулювання подачі теплової енергії, у середині будинку. В той же час згідно п. 4.1 договору за надані послуги споживач сплачує вартість отриманих послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання на розрахунковий рахунок виробника. Виробник самостійно веде облік оплати за поставлену теплову енергію, заборгованості споживачів, облік пільг і надання субсидій для населення. Самостійно виконує стягнення заборгованості, в тому числі і в судовому порядку. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, оскільки вважає їх необґрунтованими і недоведеними в суді. Просила суд повністю відмовити в задоволені заявлених позовних вимог. Суду пояснила, що вона була вимушена від'єднатися від системи централізованого опалення, так як в опалювальний період на протязі багатьох років у неї в квартирі був низький температурний режим. Крім того, в неї є малолітня дитина, яка постійно хворіє та знаходиться на диспансерному обліку у фтізіатра. На її неодноразові запити та листи, тепломережа ніяк не реагувала. Вислухавши пояснення сторін по справі, проаналізувавши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] в якій зареєстрвоана та проєживає, а тому є споживачем комунальних послуг. Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875 - IV споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З матеріалів справи встановлено, що письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між позивачем та відповідачем по первісному позову не укладався, тому плату за послуги з теплопостачання відповідач по первісному позову зобов'язаний був вносити щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до копії особового рахунку № [NUMBER] та розрахунку ціни позову вбачається, що відповідачу [PERSON] в період з жовтня 2010 року по січень 2014 року була нарахована плата за надану послугу з теплопостачання в сумі 8800 грн. 42 коп. (а.с. 7-9). Разом з цим, судом встановлено, що 17.09.2009 року відповідач [PERSON] від'єдналася від мережі центрального опалення та самостійно поліпшила умови обігріву в квартирі, на підтвердження чого представником в/о «Дзержинськтепломережа» було складено відповідний акт. Між сторонами виник спір щодо законності відключення квартири [PERSON] від системи централізованого опалення та законності нарахування їй плати за послуги з теплопостачання. У зв'язку з цим суд зазначає, що питання відключення від мереж центрального опалення та постачання гарячої води у багатоквартирних житлових будинках регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630 та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22 листопада 2005 року із змінами, внесеними наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №169 від 6 листопада 2007 року. Крім того, вирішення зазначеного питання повинно узгоджуватися з нормами СНИП 2.04.05.-91 "Отопление, вентиляция и кондиционирование". Пунктом 24 зазначених Правил передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Проте відповідно до п. 25 Правил (в редакції постанови КМ України №1268 від 31 жовтня 2007 року) відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води встановлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади та тільки після затвердження відповідного акту про відключення, власник має право на припинення йому нарахувань за послуги теплопостачання. Відповідно до п.26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена схемою теплопостачання затвердженою органами місцевого самоврядування відповідно до ЗУ «Про теплопостачання», за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва. Як встановлено в суді, відповідач [PERSON] на час відключення квартири від системи централізованого опалення не виконала вищезазначені вимоги діючого законодавства та не отримала відповідний дозвіл постійно діючої міжвідомчої комісії, тобто самовільне відключилася від системи централізованого опалення. Доводи відповідача, що вона не є споживачем послуг позивача, оскільки договори з теплопостачальною організацією не укладала, не є обґрунтованими, та не приймаються судом до уваги з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 21,22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» теплопостачальна організація є виробником послуг і укладає договір поставки з органами місцевого самоврядування на виробництво і створення житлово-комунальних послуг, а також і виконавцем послуг- житловою організацією. А відповідно до ст. 29 цього ж Закону договір про надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладаються між власником квартири, орендарем, чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем послуг, він укладає договори про надання житлово - комунальних послуг з іншим виконавцем. Укласти договори про надання житлово - комунальних послуг та оплачувати їх входить в обов'язки споживача, що передбачено ст.. 20 ч.1 п.п. 1,5 вищезазначеного Закону. Як вбачається з матеріалів справи з дотриманням зазначених положень Закону між теплопостачальною організацією «Дзержинськтепломережа» та ДКП «Дзержинськжитлосеріс» 13.07.2006р. був укладений договір, який було пролонговано щорічно, в тому числі і до липня 2012р., а 24.05.2012 року був укладений договір з Філією «Техноком» ПП «ІРД», який пролонговано до травня 2014 року, відповідно до п.4.2, 4.3 якого виробник самостійно веде облік оплати за поставлену теплову енергію, заборгованість споживачів, облік пільг та надання субсидії, самостійно виконує стягнення заборгованості, в тому числі і в судовому порядку. Враховуюче викладене, суд не вбачає вини позивача по справі в тому, що споживач [PERSON] в період з жовтня 2010 р. по січень 2014р., тобто в опалювані сезони, не отримувала послуги з теплопостачання. В зв'язку з чим, нарахування плати за теплопостачання позивачем проводилось правомірно, відповідно до вимог діючого законодавства. Судом перевірений також порядок нарахування суми заборгованості по кожному місяцю, інфляційну складову та 3 % річних. Однак, із матеріалів справи вбачається, що позивач із зазначеними вимогами звернувся до суду лише 03.03.2014 року, доказів про поважність причин пропущення строку позовної давності суду не надав (а. с. 2). Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України на відносини, які склалися між сторонами, розповсюджується загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки. Виходячи з цього, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково за період з 01 березня 2011 року по 31 січня 2014 року у сумі 7126 (сім тисяч сто двадцять шість) грн. 20 коп., інфляційну складову у сумі 226 (двісті двадцять шість) грн. 97 коп., 3% річних у сумі 17 (сімнадцять) грн. 86 коп. (а.с. 7). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуюче викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, що підтверджено документально: платіжними дорученнями № 45 від 24.02.2014 року (а.с. 1) у розмірі 243 грн. 60 коп. Отже, стягненню з відповідача підлягає судовий збір у сумі 198 грн. 11 коп.

Outcome: partial